Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-18 00:00:00

у травні 2025 року [PERSON] (надалі позивач) через представника, адвоката Павлова Є. Г., звернувся до суду з цим позовом, у якому, окрім основної вимоги, також просив вирішити питання щодо судових витрат, які складаються з витрат пов`язаних з правничою допомогою адвоката, які надані в рамках супроводження цивільного провадження в суді першої інстанції на суму 30\~000,00 грн, а судові витрати щодо сплати судового збору просив віднести на рахунок держави. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що 25 червня 2019 року Сахновщинським районним відділом поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області внесені відомості до ЄРДР, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 310 КК України № 12019220420000271. Підставою для внесення відомостей стало виявлення 52 кущів рослин коноплі на території домоволодіння позивача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Вказана територія домоволодіння була передана позивачеві по заповіту від померлого [PERSON] [INFO] . У зв`язку з необхідністю надання правової допомоги для захисту [PERSON] під час досудового розслідування та суду, останній звернувся за правовою допомогою до адвоката. 27 серпня 2019 року [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги № 27/08-19/2 з адвокатом Павловим Є. Г. 16 вересня 2019 року [PERSON] повідомлено про підозру за ч. 2 ст. 310 КК України слідчою [PERSON] і з цієї дати він набув статус підозрюваного у кримінальному провадженні. 26 вересня 2019 року процесуальним керівником прокурором Сахновщинського відділу Первомайської місцевої прокуратури відносно [PERSON] складено обвинувальний акт за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 310 КК України, який направлено до Сахновщинського районного суду Харківської області для розгляду по суті. Вироком Сахновщинського районного суду Харківської області від 04 квітня 2024 року, залишеним без змін ухвалою Харківського апеляційного суду від 26 березня 2025 року, [PERSON] у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 310 КК України визнано невинуватим та виправдано за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Наголошує, що у зв`язку із незаконним притягненням до кримінальної відповідальності у [PERSON] виникло право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Період під слідством та судом [PERSON] обрахований з моменту вручення останньому повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, а саме з 16 вересня 2019 року й до 26 березня 2025 року дня винесення ухвали Харківським апеляційним судом. Позивач указує, що Законом України «Про Державний бюджет на 2025 рік» розмір мінімальної заробітної плати, з 01 січня 2025 року, у місячному розмірі встановлено на рівні 8 000 грн. Позивач [PERSON] незаконно перебував під слідством та судом з 16 вересня 2019 року й до 26 березня 2025 року. Протягом зазначеного періоду позивач був вимушений регулярно приймати участь у слідчих діях та судових засіданнях, витрачаючи на це час, що вимагало від нього додаткових зусиль необхідних для організації життя. Сам факт знаходження під кримінальним переслідуванням мав для [PERSON] стресові наслідки, позивач був змушений захищатись від пред`явленого обвинувачення, що призводило до цілком природних хвилювань, які негативно вплинуло на його звичний уклад життя, зумовивши моральні страждання і переживання. Внаслідок безпідставного перебування під слідством та судом позивачеві [PERSON] було заподіяно психічного впливу, що призвело до погіршення та позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, тому дії органів досудового розслідування та прокуратури нанесли йому моральну шкоду. Незаконне повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення призвело до погіршення та позбавлення можливостей реалізації позивачем своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми. [PERSON] відчуває приниження, яке проявляється у тому, що він до цього до кримінальної відповідальності не притягувався, проте проти нього було розпочате кримінальне провадження, що вплинуло на його подальше життя. На сьогоднішній день позивач не може повернутися до нормального ритму життя, що пов`язане саме з незаконним перебуванням під слідством і судом, оскільки інших подій, які могли б впливати на його психологічний стан з моменту реєстрації провадження по сьогоднішній день, у нього не ставалося. Зазначає, що [PERSON] має право на компенсацію завданої йому моральної шкоди. На підставі положень Закону № 266/94-ВР він має право на відшкодування моральної шкоди, яку необхідно визначати, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом. Мінімальний розмір моральної шкоди розраховується, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом за кожен місяць перебування під слідством, а саме станом на 2025 рік. Цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Просить враховувати характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, можливість відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. В позові наводить розрахунок, згідно з яким розмір компенсації завданої позивачеві моральної шкоди становить: 1) у вересні 2019 року 3 999,90 грн (8 000 грн / 30 дн. х 15 дн.); 2) у період з жовтня 2019 по лютий 2025 року 520 000,00 грн (8 000 грн x 65 міс.); 3) у березні 2025 року 6 709,68 грн (8 000 грн / 31 дн. х 26 дн.). Всього 530 709,58 грн (3 999,90 грн + 520 000,00 грн + 6 709,68 грн). Щодо відшкодування сум, сплачених громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги наголошує, що 27 серпня 2019 року [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги № 27/08-19/2 з адвокатом Павловим Є. Г. В п 3.3. зазначеного договору вказано, що після закінчення строку дії Договору, якщо Сторони продовжують виконувати його умови, Договір вважається поновлений строком на один календарний рік на тих самих умовах. При цьому кожна Сторона має право його розірвати, попередивши про це іншу Сторону не менше як за два місяці. 30 серпня 2019 року постановою слідчої [PERSON] адвоката Павлова Є. Г. залучено в якості захисника Довгополого С. В. Захисник приймав участь у кримінальному провадженні на всіх стадіях процесу, починаючи з досудового розслідування і до ухвалення рішення 26 березня 2025 року Харківським апеляційним судом. Окрім цього позивач сплатив адвокату додатковий «гонорар успіху» за ухвалений виправдувальний вирок. Загальна вартість наданої адвокатом професійної правничої допомоги під час досудового розслідування та суду склала 120 000,00 грн. Строк дії договору про надання професійної правничої допомоги від 27 серпня 2019 року неодноразово автоматично продовжувався. У вартість послуг включено понесені витрати позивача щодо представництва його інтересів віддалено від робочого місця адвоката до смт Сахновщина Харківської області, участь у більш, ніж як 30 судових засіданнях. Наголошує, що розгляд кримінального провадження фактично відбувався два рази, так як після останнього судового засідання 17 січня 2022 року, 24 лютого 2022 року в Україні був введений військовий стан та робота Сахновщинського районного суду Харківської області призупинилась, а підсудність справ змінилась на Диканський районний суд Полтавської області. Після відновлення роботи Сахновщинського районного суду Харківської області Верховним Судом, 02 лютого 2023 року кримінальне провадження № 12019220420000271 від 25 червня 2019 року щодо [PERSON] , обвинуваченого за ч. 2 ст. 310 КК (судова справа № 634/1361/19), направлено з Диканського районного суду Полтавської області до Сахновщинського районного суду Харківської області для розгляду, де розгляд справи відносно позивача розпочався з підготовчого судового засідання. Сторона позивача вважає, що наявні підстави для відшкодування [PERSON] грошових коштів, сплачених ним у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги, в загальній сумі 120 000,00 грн. В правове обґрунтування позову посилається на ст. 59 Конституції України, ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5, ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, пункт 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99, від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020, від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020, п. 14 ч. 1 ст. 3, ст. 43, 532 КПК України, ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР (надалі Закон № 266/94-ВР), Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затверджене Наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41 (надалі Положення № 6/5/3/41), висновки з питань застосування норм права, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц, 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15, від 29 травня 2019 року у справі № 522/1021/16-ц, від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц, Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 333/7311/16-ц, від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19, від 04 серпня 2021 року у справі № 401/2949/19, від 08 червня 2022 року у справі №750/958/20. Постановленою суддею ухвалою від 07 травня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання, встановлено строк для подання відзивів. 20 травня 2025 року представником Державної казначейської служби України (надалі відповідача-2) подано відзив. У відзиві відповідач-2 просить відмовити в задоволенні позову. Вказує, що наявність недоліків у діяльності посадових осіб правоохоронних органів саме по собі не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди та що розмір, вид шкоди, завданої позивачеві не доведено, як не доведено і причинного зв`язку між діянням та шкодою. Стороною позивача не доведено дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність витрат на правову допомогу у співвідношенні до заявлених і задоволених вимог, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Витрати, зокрема, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді певної справи у суді. Їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства. Витрати, зокрема, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді певної справи у суді, їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства. Позивачем не доведено розмір витрат на правову допомогу. Розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним та не відповідає складу наданих послуг. В правове обґрунтування відзиву посилається на норми ст. 1166, 1167, 1168, 1173, 1174, 1176 ЦК України, висновки з питань застосування норм права, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11; від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17; від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16/ц; від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц; від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16/ц; від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17; від 04 квітня 2020 року у справі № 925/1196/18; від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18; від 11 листопада 2020 року у справі № 9901/845/18; від 09 грудня 2020 року у справі № 9901/613/18; від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц; 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18; від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19; від 16 січня 2022 року у справі № 922/1964/21; Об`єднаної Палати Касаційного цивільного Суду у складі Верховного Суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20; Верховного Суду у справі № 594/996/18; у справі № 570/1531/17; у справі № 572/3209/17; від 11 вересня 2019 року у справі № 641/2328/17; від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19; від 11 лютого 2019 року у справі № 335/9780/15; від 23 січня 2020 року у справі № 580/1617/19; від 13 травня 2020 року у справі № 638/8636/17; від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц; від 25 березня 2021 року у справі № 227/3052/19; від 21 вересня 2022 року у справі № 486/716/20; від 20 червня 2023 року у справі № 757/33618/18-ц. 22 травня 2025 року представником Харківської обласної прокуратури (надалі відповідача-1), подано відзив. У відзиві відповідач-1 просить відмовити у позові через безпідставність. Вказує, що слідчим відділом Сахновщинського ВП ГУНП в Харківській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12019220420000271 від 25 червня 2019 року за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 310 КК України. Досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні проводилося слідчою [PERSON] . Процесуальне керівництво здійснювалось групою прокурорів у складі заступника керівника Первомайської місцевої прокуратури Щербака К. В. (старший групи) та прокурорів Сахновщинського відділу Первомайської місцевої прокуратури Костогризова О. В., [PERSON] 24 червня 2019 року працівниками поліції Сахновщинського ВП ГУНП в області в ході огляду місця події, а саме: земельної ділянки, розташованій на території домоволодіння: [ADDRESS] , виявлено та вилучено 52 кущі рослин конопель, які являються рослинами роду «Коноплі» (канабісу), згідно висновку експерта НДЕКЦ МВС України № 3/1670се-19 від 25 липня 2019 року за результатами судової експертизи дослідження матеріалів речовин та виробів, за експертною спеціальністю 8.6 «дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів», загальною масою 1177,7 грам та містять у своєму складі психоактивний компонент тетрагідроканабінол, канабінол, канабідіол. Згідно з «Переліком наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770, рослини роду «Коноплі» відносяться до рослин, які містять психотропні речовини і обіг яких допускається для промислових цілей (таблиця № 1, список № 3). Канабіс, екстракт канабісу віднесені до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонений. Дії [PERSON] кваліфіковані за ч. 2 ст. 310 КК України як незаконне вирощування конопель у кількості 50 і більше рослин. Слідчим СВ Сахновщинського ВП ГУНП в Харківській області Горбацькою К. Г. за погодженням із процесуальним керівником заступником керівника Первомайської окружної прокуратури Щербаком К. В. 16 вересня 2019 року [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 310 КК України за фактом незаконного вирощування конопель у кількості 50 і більше рослин. Запобіжний захід стосовно [PERSON] у ході досудового розслідування не застосовувався. За результатами досудового розслідування 26 вересня 2019 року процесуальним керівником прокурором Сахновщинського відділу Первомайської окружної прокуратури Костогризовим О. В. затверджено обвинувальний акт стосовно [PERSON] за ч. 2 ст. 310 КК України, який у подальшому направлено до Сахновщинського районного суду Харківської області. За результатами судового розгляду вироком Сахновщинського районного суду Харківської області від 04 квітня 2024 року [PERSON] виправдано за ч. 2 ст. 310 КК України у зв`язку з недоведеністю, що в діях обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 26 березня 2025 року виправдувальний вирок Сахновщинського районного суду Харківської області від 04 квітня 2024 року стосовно [PERSON] залишено без змін, апеляційна скарга прокурора без задоволення. Таким чином позивач з 16 вересня 2019 року по 26 березня 2025 року перебував під слідством та судом. Зазначає, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі спів мірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлена мінімальна заробітна плата з 01 січня у розмірі 8 000 грн, розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму, зазначеного в абзаці дев`ятому статті 7 цього Закону, 1 600,00 грн за умови доведеності спричинення позивачу моральних страждань в якості розрахункової величини необхідно застосовувати саме 1\~600,00 гривень. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Позивач має довести не лише факт реабілітації, а наявність у зв`язку з цим моральної шкоди та її розмір. До даних правовідносин не застосовується презумпція моральної шкоди. Це право реалізується шляхом процесуального доведення наявності шкоди та її розміру. Позивач має обґрунтувати розмір моральної шкоди, яку він просить стягнути з відповідача, надати відповідний розрахунок вказаної суми збитків із зазначенням міркувань, якими він користувався, розраховуючи розмір суми збитків. Наголошує, що позивач у своєму позові не зазначає яких саме страждань він зазнав, від незаконних, на його думку, дій відповідача, моральних чи фізичних, не розкриває, у чому саме полягли вказані страждання, їх міри та ступеня, не зазначає причинно-наслідкових зв`язків між діями органів досудового розслідування та зазначеними наслідками, не посилається на рішення відповідних органів, якими були б визнані незаконними дії органу досудового розслідування та суду. Натомість, позивач обмежується переліком негативних явищ у своєму житті, відповідальність за які він воліє покласти на орган досудового розслідування. Позивачем не викладено обставин, що підтверджують спричинення йому будь-якої моральної шкоди внаслідок незаконних дій держави, не наведено доказів на підтвердження доводів позовної заяви, не зазначено причинно-наслідкового зв`язку між діями правоохоронних органів та нібито спричиненої йому моральної шкоди. Представник вважає, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди у розмірі, що значно перевищує встановлений законом розмір не підлягає задоволенню. Крім того, в рамках кримінального провадження стосовно [PERSON] не обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, відсутні дані про зміну в сторону погіршення стану його здоров`я, матеріали не містять доказів застосування органами досудового розслідування відносно позивача морального чи фізичного впливу, причинно-наслідкового зв`язку між здійсненням заходів у кримінальному провадженні та наслідками для позивача. Щодо витрат на правову допомогу при розгляді кримінальної справи вказує, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обсягу та змісту наданих послуг, реальності, необхідності та розумності витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні. Не обґрунтовано та не доведено дотримання правових вимог щодо врахування фактично витраченого адвокатом часу при визначенні розміру гонорару, його розумності та співмірності зі складністю справи. Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Отже, наявність Договору про надання правової допомоги не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. В правове обґрунтування позову посилається на ст. 56 Конституції України, ст. 23, п. 2 ч. 2 ст. 1167, ч.1, 2 ст. 1176 ЦК України, п. 4, 5 ст. 3, ст. 4, 5, 6, 13 Закону № 266/94-ВР, Положення № 6/5/3/41, п. 4 ч. 1 ст. 1, ч. ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ст. 28 Правил адвокатської етики, затверджених 09 червня 2017 року звітно-виборним з`їздом адвокатів України, рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії»; висновки з питань застосування норм права, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18, від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18, від 16 червня 2022 року у справі № 873/244/21; правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду України у постановах від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, від 24 квітня 2017 року у справі № 6-2885цс16, від 22 червня 2017 року у справі № 6-501цс17, судову практику у виді рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 лютого 2012 року у справі № 6-39869св11; абз. 2 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» Постановленими судом ухвалами від 20 травня 2025 року та від 23 травня 2025 року засідання у справі призначено проводити в режимі відеоконференції за участі представників відповідачів. В підготовчому засіданні 24 червня 2025 року закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Наголосив на неправомірності доводів відповідачів щодо застосування для розрахунку моральної шкоди іншої величини, ніж розмір мінімальної заробітної плати, реальності надання адвокатських послуг, положеннях законодавства, які регулюють відшкодування шкоди у цих правовідносинах. Представник відповідача-1 підтримала вимоги відзиву. Наголосила на тому, що фактичні обставини та період перебування під слідством та судом позивача стороною відповідача не оскаржуються, водночас суми відшкодування матеріальної шкоди обраховані позивачем не з величини 1 600,00 грн, передбаченої законодавством, а витрати на правову допомогу не підтверджуються доказами, відсутній розрахунок обсягу та змісту допомоги. Сума витрат на правову допомогу у справі, що розглядається є необґрунтованою та неспівмірною зі складністю справи. Представник відповідача-2 підтримала вимоги відзиву. Вказала, що фактичні обставини та період перебування під слідством та судом позивача стороною відповідача не оскаржуються, однак позивачем не доведено завдання йому моральної шкоди, вона є неочевидною, а витрати на правову допомогу в іншій справі не можуть бути стягнуті в рамках цієї. Сума витрат на правову допомогу адвоката у цій справі є необґрунтованою та неспівмірною зі складністю справи. Суд, оцінивши доводи позову, відзивів, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши їх наданими доказами у сукупності, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Відповідно до ч. 1, 3, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Сторонами у справі в заявах по суті справи та у поясненнях, наданих в судовому засіданні визнано, даними Єдиного державного реєстру судових рішень за номерами кримінальних проваджень №№ 634/842/19 та 634/1361/19, які є загальнодоступними встановлено, що слідчим відділом Сахновщинського ВП ГУНП в Харківській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12019220420000271 від 25 червня 2019 року. Зокрема, ухвалами слідчого судді: від 26 червня 2019 року задоволено клопотання слідчого, накладено арешт на 52 куща рослини, схожої на канабіс (коноплі), вилучені в ході огляду домоволодіння [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , шляхом заборони вчинення дій направлених на його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження - до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку; від 03 липня 2019 року задоволено клопотання слідчого, призначено по кримінальному провадженню № 12019220420000273 від 25 червня 2019 року судову експертизу дослідження матеріалів речовин і виробів за експертною спеціалізацією 8.6 «Дослідження наркотичних засобів психотропних речовин їх аналогів та прекурсорів», проведення якої доручити експертам Харківського НДЕКЦ МВС України. Сторонами визнано, що слідчим СВ Сахновщинського ВП ГУНП в Харківській області за погодженням із процесуальним керівником заступником керівника Первомайської окружної прокуратури 16 вересня 2019 року [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 310 КК України за фактом незаконного вирощування конопель у кількості 50 і більше рослин, що підтверджується також і копією витягу з ЄРДР /а.с.8/. Запобіжний захід стосовно [PERSON] у ході досудового розслідування не застосовувався. За результатами досудового розслідування 26 вересня 2019 року процесуальним керівником прокурором Сахновщинського відділу Первомайської окружної прокуратури Костогризовим О. В. затверджено обвинувальний акт стосовно [PERSON] за ч. 2 ст. 310 КК України, який направлено до Сахновщинського районного суду Харківської області, що підтверджується наданою представником позивача копією обвинувального акту /а.с.9-13/. 02 жовтня 2019 року суддя Сахновщинського районного суду Харківської області Нестеренко О. С. розглянувши матеріали кримінального провадження відносно [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого за ч. 2 ст. 310 КК України ухвалив призначити підготовче судове засідання по матеріалам кримінального провадження відносно [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого за ч. 2 ст. 310 КК України. 27 січня 2020 року Сахновщинським районним судом Харківської області, в тому числі, за участі захисника обвинуваченого адвоката Павлова Є. Г. постановлено ухвалу, якою призначено судовий розгляд на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019220420000271 відносно обвинуваченого [PERSON] , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.310 КК України на 06 лютого 2020 року в приміщенні Сахновщинського районного суду Харківської області. Дані ЄДРСР містять ухвали у справі № 634/1361/19, з яких убачається: зміна складу суду, призначення та проведення підготовчого засідання у справі 20 серпня 2020 року за участю захисника Павлова Є. Г. 21 серпня 2020 року та призначення судового розгляду на 28 вересня 2020 року; проведення судових засідань з участю захисника, в тому числі: 04 лютого 2021 року, 05 лютого 2021 року, 06 травня 2021 року, 12 серпня 2021 року, 23 вересня 2021 року, 04 листопада 2021 року, 17 січня 2022 року; призначення підготовчого судового засідання по обвинувальному акту стосовно [PERSON] Диканським районним судом Полтавської області на підставі розпорядження Верховного Суду від 14 березня 2022 року № 7/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Донецької, Запорізької та Харківської областей)»; відкладення 14 вересня 2022 року підготовчого засідання через клопотання захисника [PERSON] Павлова Є. Г. на 11 жовтня 2022 року та доручення Новомосковському міськрайонному суду Дніпропетровської області забезпечити проведення підготовчого засідання в режимі відеоконференції за участі обвинуваченого [PERSON] та захисника обвинуваченого адвоката Павлова Є. Г.; задоволення 13 жовтня 2022 року клопотання прокурора про направлення кримінального провадження до Полтавського апеляційного суду для вирішення питання щодо звернення до Касаційного кримінального суду Верховного Суду з поданням про визначення підсудності; повернення кримінального провадження Полтавським апеляційним судом ухвалою від 26 жовтня 2022 року до суду першої інстанції; направлення Верховним Судом ухвалою від 02 лютого 2023 року кримінального провадження з Диканського районного суду Полтавської області до Сахновщинського районного суду Харківської області для розгляду; прийняття кримінального провадження суддею Сахновщинського районного суду Харківської області до розгляду ухвалою від 21 березня 2023 року; призначення судового розгляду кримінального провадження ухвалою від 07 квітня 2023 року, в тому числі постановленою за участі захисника; задоволення ухвалами від 07 квітня 2023 року, 26 квітня 2023 року, 07 квітня 2023 року, 31 липня 2023 року, 18 серпня 2023 року, 13 вересня 2023 року, 25 вересня 2023 року, 16 жовтня 2023 року, 09 листопада 2023 року, 12 січня 2024 року, 12 лютого 2024 року, 06 березня 2024 року клопотань захисника Павлова Є. Г. про проведення судового засідання в режимі відеокоференції; проведення судових засідань, в тому числі, за участі захисника Павлова Є. Г.: 27 квітня 2023 року, 22 травня 2023 року, 06 липня 2023 року, 31 липня 2023 року, 18 серпня 2023 року, 06 жовтня 2023 року, 24 листопада 2023 року, 15 січня 2024 року. Вироком Сахновщинського районного суду Харківської області від 04 квітня 2024 року [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 310 КК України, та на підставі п. 3 ч.1 ст. 373 КПК України виправдано, оскільки не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. З даних ЄДРСР убачається, що під час апеляційного провадження ухвалами Харківського апеляційного суду задоволено клопотання захисника про проведення судового засідання в режимі відеоконференції на 26 березня 2025 року. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 26 березня 2025 року виправдувальний вирок Сахновщинського районного суду Харківської області від 04 квітня 2024 року стосовно [PERSON] залишено без змін, апеляційну скаргу прокурора без задоволення. Подані заяви по суті справи та пояснення свідчать про існування між сторонами спору щодо відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства та відшкодування майнової шкоди, у вигляді суми, сплаченої у зв`язку з наданням правничої (правової) допомоги в рамках кримінального провадження, їх розміру. Вирішуючи спір суд ураховує такі положення законодавства, що регулюють спірні правовідносини. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Підстави, особливості та порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частина друга статті 1176 ЦК України). Так, відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Щодо моральної шкоди. За п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону № 266/94-ВР у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується (повертається) моральна шкода. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини п`ята та шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Згідно зі статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12 цього Закону. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Оцінюючи доводи представників сторін в цій частині позову щодо: заявлення до стягнення розміру моральної шкоди в мінімальному розмірі, гарантованому законодавством з розміру мінімальної заробітної плати у 8\~000,00 грн (представника позивача); недоведеності виду та розміру моральної шкоди, зв`язку між діянням та наслідками, недоведеності наслідків перебування під слідством, визначення розміру моральної шкоди з урахуванням положень ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з розміру мінімальної заробітної плати для обчислення виплат за рішеннями суду 1\~600,00 грн (представників відповідачів), суд приймає до уваги висновки з питань застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 квітня 2025 року у справі № 757/1549/21-ц. Так, у справі № 757/1549/21-ц Верховний Суд виснував таке: «Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Законодавством України встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний. Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що «моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості». У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження. У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції правильно керувався тим, що в результаті незаконного повідомлення позивачу про підозру, яка надалі була скасована, а кримінальне провадження закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення, позивачу було заподіяно моральну шкоду. Факт заподіяння позивачу моральної шкоди у цьому випадку презюмується. Визначаючи строк перебування [PERSON] під слідством, суд апеляційної інстанції правильно вважав, що його початком є 07 грудня 2018 року (дата затримання за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), а останнім днем є 16 січня 2020 року (дата винесення постанови про закриття кримінального провадження), тобто [PERSON] перебував під слідством 13 місяців та 9 днів. Однак, суд апеляційної інстанції, визначаючи розмір моральної шкоди, виходив із визначеного Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» розміру мінімальної заробітної плати, який застосовується, як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1 600,00 грн. Колегія суддів Верховного Суду не погоджується з такими висновками апеляційного суду з огляду на таке. Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено можливість запровадження Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік окремого виду мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду. Конституційний Суд України у своїх рішеннях: від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020, від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020 наголосив на тому, що предмет регулювання Бюджетного кодексу України, так само як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, обумовленим положеннями пункту 1 частини другої статті 92 Основного Закону України, а тому вказаними актами законодавства не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України, а скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті 6, частині другій статті 19, статті 130 Конституції України. Отже, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є спеціальним і саме норми цього Закону регулюють порядок визначення моральної шкоди у спірних правовідносинах. Зміни у вказаний Закон не вносились. У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 705/4489/20 (провадження № 61-2214св23) Верховний Суд щодо застосування статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» зазначив, що тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» у редакції, чинній на час розгляду справи, установлено з 01 квітня 2024 року мінімальну заробітну плату на рівні 8 000,00 грн. Аналізуючи релевантну судову практику Верховного Суду при розгляді справ про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, Верховний Суд роз`яснював про необхідність застосування «мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду», «виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом», «мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування», а тому при вирішенні указаної справи необхідно виходити із установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» мінімальної заробітної плати у місячному розмірі 8 000,00 грн. Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 25 вересня 2024 року у справі № 761/22531/23 (провадження № 61-7724св24), від 08 жовтня 2024 року у справі № 333/2527/22 (провадження № 61-7696св24), від 21 жовтня 2024 року у справі № 490/7139/23 (провадження № 61-8406св24), від 15 листопада 2024 року у справі № 336/2137/23 (провадження № 61-9291св24), від 19 грудня 2024 року у справі № 488/2561/21 (провадження № 61-8267св24), від 22 січня 2025 року у справі № 524/6017/22 (провадження № 61-13387св24), від 05 березня 2025 року у справі № 161/170/24 (провадження № 61-9822св24), від 05 березня 2025 року у справі № 166/789/24 (провадження № 61-14883св24). Таким чином, оскільки період перебування [PERSON] під слідством становить 13 місяців та 9 днів (з 07 грудня 2018 року до 16 січня 2020 року), розмір морального відшкодування не може бути меншим за 106 322,58 грн ((8 000,00 грн х 13 місяців = 104 000,00 грн) + (8 000,00 грн ? 31 календарні дні х 9 днів = 2 322,58 грн) = 106 322,58 грн). Встановлення правильного періоду перебування особи під слідством впливає на правильність визначення мінімального розміру моральної шкоди, який не може бути зменшено, однак суд може його збільшити з урахуванням конкретних обставин справи. Враховуючи викладене, Верховний Суд вважає, що [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок незаконного перебування під слідством, що підставно констатував і апеляційний суд. Зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості, розмір завданої [PERSON] моральної шкоди Верховний Суд визначає у сумі 106 322,58 грн, оскільки такий розмір не менший від мінімального і не більший ніж достатній для розумного задоволення потреб позивача як особи, що має право на відшкодування шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», та не призводить до його збагачення». Вирішуючи питання релевантності обставин справи № 757/1549/21-ц, яку розглянув Верховний Суд, справі, що розглядається, суд ураховує, що за обставин справи № 757/1549/21-ц право на відшкодування у позивача виникло з підстав п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону № 266/94-ВР, у той час, як у цій справі воно виникло з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону. Водночас, вказана невідповідність не є суттєвою для визначення питання щодо підтвердження факту заподіяння позивачеві органами досудового розслідування, прокуратурою моральної шкоди, оскільки така і в цьому випадку презюмується. Таким чином фактом ухвалення судом у кримінальній справі виправдувального висновку підтверджений факт незаконності повідомлення позивачеві про підозру. При цьому суд погоджується та вважає обґрунтованими доводи позивача, що протягом періоду перебування під слідством будучи, як підозрюваним, так і обвинуваченим позивач для доведення своєї невинуватості був змушений протягом періоду від пред`явлення підозри приймати участь у слідчих діях та судових засіданнях, витрачати на це час, докладати додаткових зусиль, необхідних для організації життя, відсувати стрес, хвилювання, невпевненість та незручності, пов`язані з цим, змінювати звичний уклад життя, захищати власну репутацію. Відтак має право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок незаконного перебування під слідством. Також суд ураховує, що на відміну від справи № 757/1549/21-ц, в якій судом аналізувалося правомірність застосування у якості розрахункової величини для визначення мінімального розміру моральної шкоди положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», у цій справі, з огляду на дату звернення до суду (момент відшкодування), підлягають застосуванню положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік». Водночас, суд ураховує, що, як положення ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», так і положення ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», з урахуванням абз. 9 ст. 7 вказаного Закону, передбачають, в тому числі, місячний розмір мінімальної заробітної плати на відповідний рік 8 000,00 грн та виокремлюють розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду на рівні 1\~600,00 гривень. Відтак, суд вважає релевантним застосування висновку Верховного Суду з питань застосування норм права у справі № 757/1549/21-ц і в цій частині до правовідносин, що розглядаються у цій справі про те, що при розгляді справ про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом є необхідним застосування «мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду», «виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом», «мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування». Тому при вирішенні вказаної справи необхідно виходити з установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» мінімальної заробітної плати у місячному розмірі 8 000,00 грн. Відтак, оскільки період перебування [PERSON] під слідством становить 66 місяців та 10 днів (з 16 вересня 2019 року до 26 березня 2025 року), розмір морального відшкодування не може бути меншим за 530 580,65 грн ((8 000,00 грн х 66 місяців = 528000,00 грн) + (8 000,00 грн / 31 календарні дні х 10 днів = 2 580,65 грн)). Оскільки представник позивача наголошував на тому, що позивач просить стягнути саме мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, встановлений законодавством, не надав доказів завдання йому моральної шкоди в більшому розмірі, ніж мінімальний, заявив до стягнення 530 709,58 грн, у той час, як судом встановлено інший розмір, що є меншим від заявленого, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості, розмір завданої [PERSON] моральної шкоди суд визначає у сумі 530 709,58 грн, оскільки такий розмір не менший від мінімального і не більший ніж достатній для розумного задоволення потреб позивача як особи, що має право на відшкодування шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», та не призводить до його збагачення. Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір морального відшкодування, суд бере також до уваги аргументи відзиву Харківської обласної прокуратури про те, що [PERSON] не обирався запобіжний захід, що вказує на те, що обставини незаконного кримінального переслідування в межах кримінального провадження № 12019220420000271, які зазначає позивач як підставу для відшкодування моральної шкоди, не призвели до суттєвих змін в організації його життя. Вирішуючи позов у частині стягнення сум, сплачених громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги при розгляді кримінального провадження суд ураховує таке. За ч. 1 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги захисника, несе підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті. Стаття 124 КПК України визначає питання щодо розподілу процесуальних витрат та не передбачає можливості вирішення судом стягнення, при ухваленні виправдувального вироку, витрат на правову допомогу виправданого. Питання щодо таких витрат визначене ст. 130 КПК України, згідно з якою шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом. Саме з цих підстав відхиляються доводи представника відповідача-2 про наявність підстав для відмови в позові через нереалізацію позивачем права на стягнення витрат на правову допомогу в межах кримінального провадження. Посилання ж відповідача-2 в обґрунтування такої позиції на постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2020 року у справі № 925/1196/18 суд вважає не релевантним до справи, що розглядається з огляду на різні обставини справ. Право на відшкодування сум, сплачених громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги у випадку незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, передбачено пунктом 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Визначені наведеним Законом № 266/94-ВР суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги в кримінальному провадженні не є тотожними витратам на правничу допомогу, передбаченим статтею 137 ЦПК України, а тому, у зазначеному випадку застосуванню підлягає спеціальна норма закону. Так, право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якої надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. У Рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування. Так, з наданих позивачем доказів убачається, що 27 серпня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] , як захисником укладено Договір про надання правової допомоги № 27/08-19/2, копію якого надано суду /а.с.26-27/. Згідно з умовами договору, зокрема: 1.1. Адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а Клієнт зобов`язаний сплатити винагороду (гонорар) та витрати, необхідні для виконання його доручень, у порядку та строки обумовлені Сторонами у Договорі; 1.2. Адвокат відповідно до узгоджених Сторонами доручень: надає Клієнту консультаційні та юридичні послуги щодо захисту інтересів останнього… в загальних… судах України усіх інстанцій, зокрема… в кримінальному провадженні; представляє інтереси Клієнта в судах, в органах прокуратури, Національної поліції, СБУ, ДБР під час досудового та судового слідства, кримінального провадження, у справах про адміністративні правопорушення, подавати заяви, клопотання, пояснення, докази та вчиняти інші дії щодо захисту прав та інтересів Замовника; 3.1. Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2019 року, але в будь-якому випадку, до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань; 3.3. Після закінчення строку дії Договору, якщо Сторони продовжують виконувати його умови, Договір вважається поновлений строком на один календарний рік на тих самих умовах. При цьому кожна Сторона має право його розірвати, попередивши про це іншу Сторону не менше як за два місяці; 4.1. Гонорар є формою винагороди Адвоката за надання правової допомоги Клієнту; 4.2. За правову допомогу, передбачену в п. 1.2. Договору Клієнт сплачує Адвокату винагороду (гонорар). Розмір винагороди Адвоката при наданні правової допомоги, а також умови та порядок розрахунків, визначаються Сторонами в додатках до цього Договору; 4.2. Фактичні витрати щодо виконання Адвокатом зобов`язань за Договором, не включаються в розмір гонорару та оплачуються Клієнтом окремо, шляхом перерахування коштів в національній валюті України на розрахунковий рахунок Адвоката. 26 вересня 2019 року між [PERSON] та адвокатом Павловим Є. Г. складено акт про прийняття-передачу наданих послуг № 1, згідно з яким Адвокат надав Клієнтові правову допомогу в рамках досудового розслідування по кримінальному провадженню № 12019220420000271 від 25 червня 2019 року за ч. 2 ст. 310 КК України, а саме: супроводження клієнта та представництво інтересів під час досудового розслідування по вищевказаному кримінальному провадженню підозрюваному [PERSON] за ч. 2 ст. 310 КК України в Сахновщинському СВ ГУНП в Харківській області до направлення обвинувального акту до суду, а Клієнт прийняв надані послуги. Вартість послуг становить 10000,00 грн /а.с.28/. 26 вересня 2019 року адвокатом Павловим Є. Г. складено прибутковий касовий ордер № 1 про прийняття від [PERSON] грошових коштів на підставі договору про надання правової допомоги в сумі 10\~000,00 грн /а.с.30/. 02 лютого 2023 року між [PERSON] та адвокатом Павловим Є. Г. складено акт про прийняття-передачу наданих послуг № 2, згідно з яким Адвокат надав Клієнтові, а Клієнт прийняв правову допомогу в рамках розгляду кримінального провадження № 12019220420000271... в суді першої інстанції в Сахновщинському районному суді Харківської області а саме: супроводження клієнта та представництво інтересів під час розгляду справи в суді до 17 січня 2022 року…; супроводження клієнта в Диканському районному суді Полтавської області, що включає подачу клопотань адвокатом до Верховного суду про зміну підсудності після відновлення роботи Сахновщинського районного суду Харківської області. Ухвала Верховного суду постановлена 02 лютого 2023 року. Вартість послуг, які вказані в п.1 цього Акту, становить 50 000,00 грн /а.с.28, зворот/. 02 лютого 2023 року адвокатом Павловим Є. Г. складено прибутковий касовий ордер № 2 про прийняття від [PERSON] грошових коштів на підставі договору про надання правової допомоги в сумі 50\~000,00 грн /а.с.30/. 26 березня 2025 року між [PERSON] та адвокатом Павловим Є. Г. складено акт про прийняття-передачу наданих послуг № 3, згідно з яким Адвокат надав Клієнтові, а Клієнт прийняв правову допомогу в рамках розгляду кримінального провадження № 12019220420000271... в суді першої інстанції в Сахновщинському районному суді Харківської області та Харківському апеляційному суді, а саме: супроводження клієнта та представництво інтересів під час розгляду справи в суді з і стадії підготовчого судового засідання до винесення виправдувального вироку 04 квітня 2024 року (участь в судових засіданнях); супроводження клієнта в Харківському апеляційному суді (подання заперечень на апеляційну скаргу, участь в судовому засіданні); гонорар успіху за визнання невинуватим клієнта у кримінальному провадженні. Вартість послуг, які вказані в п. 1 цього Акту, становить 60 000,00 грн /а.с.29/. 26 березня 2025 року адвокатом Павловим Є. Г. складено прибутковий касовий ордер № 3 про прийняття від [PERSON] грошових коштів на підставі договору про надання правової допомоги в сумі 60\~000,00 грн /а.с.30, зворот/. Ураховуючи викладене, з огляду на надані докази та відомості Єдиного державного реєстру судових рішень, які свідчать про участь захисника безпосередньо на досудовому розслідуванні з 30 серпня 2019 року (на що вказує наданий позивачем реєстр матеріалів досудового розслідування № 12019220420000271 /а.с.11-13/), в підготовчих та судових засіданнях до 17 січня 2022 року при розгляді кримінальної справи № 634/1361/19, наступну участь в підготовчих та судових засіданнях в режимі відеоконференції з приміщення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області до дати постановлення ухвали від 26 березня 2025 року (загалом у термін більше 5 років), підтвердження підстав захисту інтересів [PERSON] , отримання захисником Павловим Є. Г. оплати вартості за Договором № 27/08-19/2 від 27 серпня 2019 року (про що прямо зазначено в прибуткових касових ордерах) в розмірі 120\~000,00 грн (10 000,00 + 50 000,00 + 60 000,00), суд убачає наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення суми, сплаченої позивачем у зв`язку з наданням йому правничої допомоги, у розмірі 120\~000,00 грн, яка підлягає відшкодуванню на підставі пункту 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Такий правовий висновок узгоджується з постановою Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 947/3673/20 (провадження № 61-14285св21). За таких обставин убачаються підстави для висновку про часткове задоволення позову на суму 650\~580,65 грн (530 580,65 + 120 000,00), що становить 99,98% від заявленої до стягнення суми. З огляду на викладені висновки, суд відхиляє посилання відповідачів на не доведення позивачем реальності адвокатських послуг у кримінальному провадженні, їх обсягу та складу, співмірності та розумності, а також того, що такі суми не можна визнати збитками чи шкодою в розумінні положень цивільного законодавства, як і те що вони є надмірними й не необхідними. Наведена ж відповідачами судова практика є частково не релевантною, а частково відхиляється судом з огляду на інший її зміст. Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем. Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Такими органами у цій справі є Харківська обласна прокуратура та Державна казначейська служба України (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету). Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16). Вирішуючи питання про стягнення витрат на правову допомогу у цій справі в розмірі 30\~000,00 грн суд зазначає таке. На відміну від витрат, понесених громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги у випадку незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, питання розподілу судових витрат у цивільній справі, їх складу, виду та розподілу врегульовані главою 8 ЦПК України. Так, згідно з положеннями ч. 1, п. 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу; витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до ч. 1-4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За правилами п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Встановлено, що при зверненні з позовом позивачем вказано попередній розрахунок судових витрат на правничу допомогу в розмірі 30000,00 грн. Відповідачі у відзивах заперечили проти судових витрат. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодувати судові витрати у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання позивача до утримання від подання необґрунтованого позову чи скарги на судове рішення, а сторін - до позасудового вирішення спору. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частинах 4-5 статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Таких доказів або обгрунтувань, у тому числі розрахунків, які свідчили б про неправильність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката до справи, відповідач не надав. Склад витрат, пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. На підтвердження судових витрат, понесених під час розгляду справи представником позивача загалом суду надані: ордер на надання правничої допомоги в Новомосковському міськрайонному суді Дніпропетровської області, виданий адвокатом /а.с.32/; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю /а.с.33/; Договір № 27/08-19-2 про надання правової допомоги від 27 серпня 2019 року /а.с.26-27/; акт прийняття-передачі наданих послуг № 4, складений 05 травня 2025 року між [PERSON] та адвокатом Павловим Є. Г., згідно з яким Адвокат надав Клієнтові, а Клієнт прийняв послуги консультації з приводу підстав для відшкодування шкоди за наслідками виправдувального вироку, за аналізом судової практики, підготовки та подання позовної заяви про відшкодування шкоди завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури до Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області, участі в судових засіданнях відповідно до Договору про надання правової допомоги № 27/08-19/2 від 27 серпня 2019 року вартістю 30000,00 грн /а.с.31/; прибутковий касовий ордер № 4 від 05 травня 2025 року про прийняття адвокатом Павловим Є. Г. від [PERSON] грошових коштів на підставі договору про надання правової допомоги в сумі 30 000,00 грн /а.с.31, зворот/. Разом з тим, у питанні критеріїв, які застосовуються при визначенні розміру витрат на правничу допомогу суд дотримується висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. Так, Верховний Суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також, Європейський суд з прав людини, у п. 80 Рішення від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (Заява N 72277/01) вказав, що відшкодовуються тільки ті судові витрати, які були доведені, що вони були необхідними та фактично понесеними, а також обґрунтованими щодо розміру, у п. 34 Рішенні у справі «Гімадуліна та інші проти України» (Заяви №№ 30675/06, 30785/06, 32818/06, 34468/06 та 49001/06), яке набуло статус остаточного 20 березня 2010 року, та у п. 268 Рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04), яке набуло статус остаточного 02 червня 2014 року, п. 95 Рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11) від 26 лютого 2015 року нагадав, що відповідно до його практики заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У п. 154 Рішення Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» судом висвітлене нагадування, що за статтею 41 Конвенції він відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму. Крім того, пункт 2 правила 60 Регламенту передбачає, що будь-яке клопотання, подане на підставі статті 41 Конвенції, має зазначати конкретні суми, розбиті на пункти, і супроводжуватися необхідними документами на їх підтвердження, інакше Суд може відхилити це клопотання повністю або частково. Також вказано, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У цій справі суд ураховує, що представник позивача приймав участь в двох засіданнях, надавав пояснення. Також суд ураховує, що позов у справі стосується відносин у сфері відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органу досудового розслідування, прокуратури, суму, заявлену до стягнення в розмірі 650 709,58 грн. При цьому, складність справи, з огляду на чисельну кількість судової практики, яка є сталою, не є значною. За таких обставин, з урахуванням незначної складності справи, суми позову, того, що у справі проведено одне підготовче та одне судове засідання, виходячи з характеру спірних правовідносин, обсягу матеріалів справи, умов Договору, акту приймання-передачі № 4 та прибуткового касового ордеру, які не містять обсягу часу, витраченого представником на підготовку та надання послуг, беручи до уваги заперечення представників відповідачів проти розміру витрат на правову допомогу та їх обсягу, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, суд вважає, що визначена адвокатом сума є неналежно обґрунтованою, такою, що не відповідає складності справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, обсягом, наданих адвокатом послуг, обставинами справи, а тому наявні підстави для зменшення заявленої суми витрат відповідача на професійну правничу допомогу у справі № 183/4331/25 до 3 000,00 грн. Водночас, суд ураховує, що позов задоволено частково, у відсотковому співвідношенні на 99,98 %. Відтак, з Державного бюджету на користь позивача, пропорційно до задоволених позовних вимог, підлягає стягненню сума в розмірі 2 999,94 грн понесених витрат на правову допомогу. Крім того, з урахуванням положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, враховуючи звільнення позивача від сплати судового збору, витрати по сплаті судового збору компенсуються за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: partial