Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позову зазначає, що рішенням Верхньодніпровського районного суду від 16.09.2025 з нього утримують аліменти у розмірі частини усіх видів доходів на користь відповідачки на утримання дитини [PERSON] , [INFO] . Позивач перебуває в іншому шлюбі з [PERSON] і вони мають на своєму утриманні чотирьох спільних дітей. У зв`язку з тим, що його сімейний стан змінився, прохає зменшити розмір аліментів, що стягуються на користь позивачки з частини доходів до гарантованого мінімального розміру аліментів щомісячно, відповідно до частини 2 ст. 182 СК України. 17.12.2024 відкрито провадження у справі та постановлено справу розглядати за правилами загального провадження. Ухвалою від 25.02.2025 закрито підготовче провадження та призначений судовий розгляд справи. Позивач у судовому засіданні наполягав на задоволенні заявлених вимог. Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти задоволення вимог позивача. У відзиві на позову заяву відповідач просила відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, посилаючись на те, що відповідач здоровий чоловік, тяжких чи хронічних захворювань не має, офіційно працює та стабільно отримує заробітну плату не менше 50\~000 грн. на місяць. У відзиві також зазначила, що у житті позивача нічого не змінилося, а питання про те, що на утриманні позивача є неповнолітні діти, досліджувалося при розгляді справи № 173/2668/24. Також, посилається на те, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16.09.2024, змінено розмір аліментів, що стягувалися рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 08.12.2008, з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з 300 грн. щомісячно на 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. [PERSON] 29 жовтня 2021 року уклав шлюб з [PERSON] та змінив прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] . Згідно наданих суду свідоцтв про народження та витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, [PERSON] є батьком неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 09.04.2025, слідує, що позивачеві встановлена друга група інвалідності «травма, пов`язана з проходженням військової служби» (Довідка ВЛК № 209 від 12.02.2025) терміном на 1 рік. Згідно довідки про доходи № 6753 7078 7320 2780 від 26.08.2025, виданої пенсіонеру [PERSON] , позивач з лютого 2025 року отримує пенсію по інвалідності у розмірі 8959,16 грн. на місяць Відповідно до ст. 192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшений або збільшений за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 141 СК України\~передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу. У відповідності до\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В ч. 1\~ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»\~зазначено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З правових позицій, викладених у абз. 3 п. 17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», видно, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2\~ст. 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Також у п. 23 даної Постанови, зазначено, що відповідно до\~ст. 192 СК\~розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Отже, дані норми права дозволяють констатувати, що при вирішенні вимог щодо зменшення розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний, сімейний та стан здоров`я як платника аліментів, так і одержувача, у тому числі і враховувати стан здоров`я та потреби дитини в її розвитку. Суд приймає до уваги доводи відповідача про те, що наявність інших дітей не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, проте звертає увагу на наступне. Статтею 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно зі\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України\~установлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно зі\~ст. 79 ЦПК України\~достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст.82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. На підставі наявних доказів судом установлено, що після ухвалення рішення суду про збільшення розміру аліментів позивачу було встановлена інвалідність ІІ групи у зв`язку з отриманим бойовим пораненням. Унаслідок зазначеного поранення позивач потребує тривалого лікування та реабілітації, що істотно обмежує його працездатність і можливість отримувати додатковий дохід. Водночас позивачу призначено пенсію по інвалідності у розмірі 8 959,16 грн на місяць, що є єдиним стабільним джерелом його існування. Таким чином, порівняно з періодом, коли судом визначався підвищений розмір аліментів, матеріальне становище позивача суттєво погіршилося, оскільки його стан здоров`я не дозволяє повноцінно здійснювати трудову діяльність і забезпечувати додаткові доходи. Отже, наявні обставини свідчать про істотну зміну матеріального стану та погіршення стану здоров`я позивача, що відповідно до вимог ст. 192 СК України є правовою підставою для зменшення розміру аліментів. При цьому, відповідачем не надано суду доказів на спростування доводів позивача. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає за можливе зменшити розмір стягуваних аліментів до 1/6 частини його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Тому суд вважає, що за встановлених обставин є підстави для часткового задоволення позовних вимог про зменшення розміру стягнутих аліментів. У зв`язку з тим, що відповідач\~на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, а позивач на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, то судовий збір у сумі\~1211,20 грн. необхідно віднести на рахунок держави.

Outcome: partial