Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-11 00:00:00

У березні 2025 року Акціонерне товариство «Сенс-Банк», в особі представника адвоката Проценка М.М., звернулося до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 16.06.2020 року [PERSON] звернулася до АТ «Альфа-Банк» з метою отримання банківських послуг. 16.06.2020 року підписанням оферти на укладення угоди про надання кредиту №500832565 відповідач запропонувала банку укласти угоду про надання споживчого кредиту, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Підставою для угоди є договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», що укладений між ним та банком. 16.06.2020 року банк прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди про надання споживчого кредиту №500832565 від 16.06.2020 року, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб. У Додатку №1 до угоди сторони узгодили графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг. Також, сторонами підписано паспорт споживчого кредиту, в розділі 3 якого вказані основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача. Таким чином, 16.06.2020 року між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір, що підтверджується: офертою на укладання угоди про надання кредиту №500832565, додатком №1 «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг», паспортом споживчого кредиту, із наступними основними умовами: тип кредиту «Кредит готівкою», сума кредиту 330228,07 грн, процентна ставка 32% річних, тип ставки фіксована, строк кредиту 60 місяців, дата повернення кредиту 17.06.2025 року, порядок повернення кредиту графік платежів до 09 числа кожного місяця з дати надання кредиту до повного погашення кредиту по 11093,21 грн, загальна кількість платежів 60, для повернення заборгованості за угодою визначено використовувати рахунок № [NUMBER] , відкритий у банку. Банк виконав взяті на себе зобов`язання, надавши позичальнику кредит відповідно до узгоджених умов. Позичальник кредит отримала, що підтверджується меморіальним ордером № 867590 від 17.06.2020 року, виписками по рахункам № [NUMBER] та № [NUMBER] . Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконала, припинивши здійснювати платежі в рахунок повернення кредиту та сплачувати проценти за користування ним. Загальна заборгованість згідно з угодою № 500832565 від 16.06.2020 року становить 388655,22 грн, з яких: за кредитом - 268277,24 грн; по відсотках - 12037798 грн. 12.08.2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022 року. В зв`язку з наведеним позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №500832565 від 16.06.2020 року в розмірі 388655,22 грн та судові витрати по справі, а саме: 4663,20 грн сплаченого судового збору та 31109,44 грн витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 24.03.2025 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» від 26.02.2025 року №4273-IX, який набрав чинності 25.04.2025 року, з 30.04.2025 року змінено найменування Ленінського районного суду міста Дніпропетровська на Новокодацький районний суд міста Дніпра. 20.05.2025 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Зачепіло З.Я. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначає, що АТ «Сенс-Банк» не проводились жодні заходи досудового врегулювання, чим порушено достроковий порядок стягнення заборгованості, визначений ч.4 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування». Кредитним договором передбачено, що заборгованість за кредитом має бути погашена в повному обсязі до 17.06.2025 року. Враховуючи, що право кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за споживчим кредитним договором, має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог ст.16 Закону України «Про споживче кредитування», тому вважає, що у відповідача не виник обов`язок дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитним договором, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що банком було направлено вимогу про дострокове повернення кредиту, а відповідачем таку вимогу було отримано. Таким чином, вся сума заборгованості у розмірі 388655,22 грн не може бути простроченою і деяка частина є поточною, тобто такою, строк сплати якої ще не настав. При цьому, при цьому наданий позивачем розрахунок заборгованості не дає змогу встановити, яка заборгованість є простроченою, а яка поточною, що є підставою для відмови у позові. Доданий розрахунок заборгованості є документом, що складений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена у ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на стягнення якої наполягає позивач. Такий розрахунок не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належними. Зазначає, що надана позивачем виписка з рахунку оформлена з грубим порушенням вимог документообігу, не засвідчена належним чином та не відповідає вимогам, які пред`являються до офіційного документу, а тому не може слугувати доказом у справі. Щодо стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 31109,44 грн представник зазначила, що така сума коштів за надання правової допомоги є завищеною, неспівмірною із складністю справи та підлягає зменшенню. Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 01.07.2025 року продовжено позивачу АТ «Сенс Банк» строк для подачі відповіді на відзив та надання доказів в обґрунтування позиції по справі до 18.07.2025 року. 14.07.2025 року через систему «Електронний суд» представником позивача Дворською А.Р. подано відповідь на відзив, в я кому просила залишити відзив на позов без розгляду а позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості задовольнити в повному обсязі. Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 28.07.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача АТ «Сенс Банк» Дворська А.Р. в судове засідання не з`явилась, у відповіді на відзив просила розгляд справи провести без представника позивача за наявними матеріалами. Представник відповідача Мельник І.В. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, надав пояснення аналогічні змісту відзиву на позовну заяву, просив у задоволенні позову відмовити. Вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 16.06.2020 року відповідачем [PERSON] було підписано оферту на укладання угоди про надання кредиту № 500832565, згідно з якою позичальник запропонував АТ «Альфа-Банк» укласти Угоду про надання споживчого кредиту, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб на наступних умовах: тип кредиту - «кредит готівкою», сума кредиту - 330228,07 грн, процентна ставка фіксована - 32,00 % річних; строк кредиту - 60 місяців. Дата повернення кредиту 17.06.2025 року. Згідно п. 3 Оферти кредит надається для погашення заборгованості за кредитним договором № 501216270 від 13.12.2019 року, спосіб видачі переказ коштів на рахунок № [NUMBER] , відкритий в АТ «Альфа-Банк» (а.с.12). Крім того, 16.06.2020 року сторонами підписано додаток № 1 до Угоди про надання кредиту № 500832565, що містить графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг. В цьому додатку зазначено, що підпис позичальника свідчить про отримання ним всієї інформації про умови кредитування. Зазначеним графіком встановлено суму щомісячного платежу за кредитом, що включає в себе суму платежу на погашення суми кредиту та процентів за користування ним (а.с.13). 16.06.2020 року [PERSON] підписано паспорт споживчого кредиту за умовами, аналогічними викладеним в оферті на укладення угоди про надання кредиту № 500832565, з якого вбачається, що сторонами за вказаним кредитним договором узгоджено суму кредиту - 330228,07 грн, строк кредитування - 60 міс., процентну ставку (а.с.14). На підтвердження факту надання кредиту та користування кредитними коштами банком до позовної заяви долучено меморіальний ордер № 867590 від 17.06.2020 року на суму 330228,07 грн, призначення платежу надання кредиту за кредитним договором № 500832565 від 16.06.2020 року (а.с.18), виписку по особовим рахункам [PERSON] з 16.06.2020 року по 19.08.2024 року (а.с.19-27, 29-70). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом у [PERSON] станом на 19.08.2024 року існує заборгованість за кредитним договором № 500832565 від 16.06.2020 року в розмірі 388655,22 грн, з яких заборгованість за кредитом - 268277,24 грн, заборгованість за відсотками - 120377,98 грн (а.с.71-72). 12.08.2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа Банк», затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа Банк» на АТ «Сенс Банк» та внесено вказані відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022 року (а.с. 89-94, 88). З метою досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача було направлено письмову вимогу про усунення порушень від 02.04.2024 року з вимогою погасити заборгованість за кредитним договором №500832565 від 16.06.2020 року в сумі 388655,22 грн протягом 30 календарних днів з дня отримання цієї вимоги, що підтверджується копією даної письмової вимоги, описом про направлення та списком №1 згуртованих відправлень (а.с.73, 74, 75-78). Оскільки досудова вимога банку про погашення кредитної заборгованості позичальником добровільно задоволена не була, банк звернувся з цим позовом до суду для стягнення наявної кредитної заборгованості. Положеннями частини першої статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Згідно з частиною першою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За правилами статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частина перша, друга статті 640 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Так, згідно з положеннями статті 1046 цього Кодексу договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 536 цього Кодексу за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Під час розгляду справи встановлено, що кредитний договір № 500832565 від 16.06.2020 року містить інформацію про суму кредиту, мету кредиту, умови та порядок видачі, строк їх повернення, погашення, розмір відсоткової ставки (річної), відповідальність сторін, вони підписані сторонами, сторони досягли домовленості з усіх істотних умов договору, на момент укладення договору позичальник не заявляла додаткових вимог щодо умов кредитного договору та в подальшому частково виконувала його умови, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним й відповідало їхній внутрішній волі. За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності даного кредитного договору, зазначений договір недійсним не визнано. Натомість [PERSON] отримувала кредитні кошти, частково виконувала зобов`язання щодо їх повернення, що підтверджується меморіальним ордером та випискою по рахункам. Згідно з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), не можна вважати неукладеним договір після його повного або часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону. Тобто, навіть за відсутності факту дотримання сторонами письмової форми договору, головним для визначення правовідносин між сторонами є факт повного або часткового його виконання сторонами, наявність конклюдентних дій сторін, спрямованих на його укладення та виконання. Відповідачем не заперечується факт отримання та використання кредитних коштів, зазначені дії було нею погоджено шляхом сплати відповідних платежів, а тому за встановлених обставин справи та досліджених доказів, суд дійшов висновку про укладеність кредитного договору №500832565 від 16.06.2020 року, між відповідачем та АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс-Банк». Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17.12.2020 у справі №278/2177/15-ц виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Підписуючи паспорт споживчого кредиту, відповідач була ознайомлена з розміром кредиту, розміром реальної річної процентної ставки, розрахунковою та платіжною датою кредиту; строком дії кредиту, та іншими умовами надання та користування кредитом. Сам факт підписання паспорту споживчого кредиту не може вказувати на укладання між сторонами кредитного договору, між тим у справі що розглядається паралельно із паспортом споживчого кредиту підписано і оферту на укладання угоди про надання кредиту і умови викладені у цих документах не суперечать один одному, навпаки доповнюють і доводять укладання договору на відповідних умовах. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що кредитний договір № 500832565 від 16.06.2020 року укладений у спосіб, визначений чинним законодавством та матеріалами справи безспірно стверджується дійсність грошової вимоги АТ «Сенс-Банк» по стягненню заборгованості за кредитним договором. Крім того, суд зазначає, що відзив на позовну заяву не містить доводів щодо не підписання та не узгодження з відповідачем умов кредитного договору. Щодо доводів сторони відповідача про недотримання банком обов`язку досудового врегулювання спору, то суд зазначає наступне. Позивач направив відповідачу 02.04.2024 року вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, згідно з якою вимагав протягом 30 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги Банку, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги, усунути порушення умов Кредитного договору та погасити заборгованість в розмірі простроченого боргу, у випадку невиконання - достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі та сплатити всі нараховані і несплачені проценти за користування кредитом, комісії, а саме: 388655,22 грн. Також у вказаній вимозі банк попередив відповідача, що у випадку невиконання даної вимоги банк буде змушений звернутися до суду з метою стягнення існуючої заборгованості (а.с.73). Вказану вимогу АТ «Кредобанк» направило за адресами зареєстрованого місця проживання відповідача ( [ADDRESS] (телефон [NUMBER] ), що підтверджено Описами вкладення у цінний лист з відбитками штемпеля АТ «Укрпошта», Списком згрупованих відправлень Укрпошта Станарт, Фіскальним чеком АТ «Укрпошта» від 15.06.2023 року (а.с. 74,75-78,79). Однак даних про вручення такого листа відповідачу (отримання нею вимоги банку) матеріали справи не містять. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц зазначила, що «визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів. Враховуючи, що праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором, має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», суд приходить до висновку, що у банку не виник обов`язок дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитним договором, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що банком було завчасно направлено вимогу про дострокове повернення кредиту, а відповідачем таку вимогу було отримано». Оскільки Кредитний договір № 500832565, що укладений між АТ «Сенс Банк» та [PERSON] від 16.06.2020 року є споживчим, то зазначений правовий висновок підлягає застосуванню судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Виходячи з вищезазначених норм права та вимог Договору, боржник вважається належним чином повідомленим про порушення зобов`язань за кредитним договором та про зобов`язання достроково погасити заборгованість у тому разі, коли кредитором не лише відправлено на адресу такого боржника досудову вимогу, а й доведено факт її вручення адресатові під розписку, оскільки загальний зміст поняття «повідомлення» передбачає не тільки направлення відомостей, з якими особу слід ознайомити, а й отримання цією особою зазначених відомостей. Такий правовий висновок у подібних правовідносинах викладений у постановах Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі №344/3627/16-ц (провадження №61-21032св18), від 03 червня 2020 року у справі №359/8181/18 (провадження №61-22164св19), від 17 березня 2021 року у справі №361/1488/19 (провадження №61-6141св20). Матеріали справи не містять доказів вручення відповідачці досудової вимоги від 02.04.2024 року щодо виконання договірних зобов`язань. При цьому, з огляду на вказані вище правові висновки Верховного Суду, сам факт направлення досудової вимоги про виконання договірних зобов`язань на адреси реєстрації та фактичного місця проживання відповідачки не є належним її повідомленням. А в кредитному договорі сторони передбачили, що обов`язок з дострокового повернення кредиту у позичальника виникає після отримання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Тому суд вважає, що банк не набув відповідного права на погашення всієї кредитної заборгованості за кредитним договором достроково, а на час подачі позову позивач АТ «Сенс Банк» має право лише на стягнення з відповідачки простроченої заборгованості та відсотків станом на 19.08.2024 року (як визначено позовною заявою), виходячи із принципу диспозитивності судового процесу. Із наданого розрахунку заборгованості, станом на 19.08.2024 року загальний розмір заборгованості становить 388655,12 грн. (а.с. 71-72). За правилами ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому відповідачем усупереч положенням ст.12, 81 ЦПК України не було надано суду жодних доказів на підтвердження належного виконання нею своїх кредитних зобов`язань та спростування позовних вимог та не надано альтернативного розрахунку заборгованості за кредитним договором. Відтак, оскільки відповідач умови договору виконувала неналежним чином, не сплачувала визначені графіком щомісячні платежі, у зв`язку із чим за період з 16.06.2020 року і станом на 19.08.2024 року утворилась заборгованість на загальну суму 388655,22 грн, тому зазначена заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у сумі 4663,20 грн. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача також понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 4663,20 грн. Щодо вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, судом встановлено наступне. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як вбачається з матеріалів справи, професійна правова допомога Акціонерному товариству «Сенс Банк» надавалася Адвокатським об`єднанням «СмартЛекс» на підставі договору про надання послуг №1006 від 28.01.2025 року (а.с.80-86), за умовами якого замовник сплачує на користь виконавця винагороду (гонорар) за підготовку і подання позовної зави в сумі 375 гривень, за отримання рішення суду 225 гривень, комісійну винагороду від стягнутих коштів на користь замовника 7,85%, копію довіреності від 03.02.2025 року №023781/25, виданої АТ «Сенс Банк» адвокату Проценку М.М. (а.с.11) та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я Проценка М.М. (а.с.9-10). Водночас, договір 28.01.2025 року укладено між АТ «Сенс Банк» та Адвокатським об`єднанням «СмартЛекс», однак довіреність банком видана адвокату Проценку М.М. Доказів того, що даний адвокат працює або здійснює свою діяльність в АО «СмартЛекс» та дана довіреність видана на підставі укладеного договору від 28.01.2025 року суду позивачем не надано. Крім цього суду не надані докази витрат на професійну правничу допомогу, яка надавалась адвокатом Проценком М.М. Тому, враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, судом не встановлено з досліджених доказів достатніх підстав для стягнення витрат на правничу допомогу.

Outcome: approved