Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-16 00:00:00

В квітні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав, що 28.10.2021 року між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-28/10/2021 відповідно до умов якого ТОВ «Займер» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 28.10.2021 року до договору факторингу №01-28/10/2021, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] 08.06.2020 року між ТОВ «Займер» та [PERSON] укладено кредитний договір № 127520 про надання фінансового кредиту який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір Відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором на наступних умовах: сума виданого кредиту: 1500,00 гривень; дата надання кредиту: 08.06.2020 року; строк кредиту: 15 днів; валюта кредиту: UAH; стандартна процентна ставка - 2 % в день або 730 % річних. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 13.01.2025 року загальний розмір заборгованості за Кредитним договором становить 7350,00 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі - 1500,00 гривень; простроченої заборгованості за процентами в розмірі - 5850,00 грн. Згідно п. 2.4. Кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом. На виконання вимог п. 2.4. кредитного договору Відповідачем були зазначені реквізити платіжної банківської карти [NUMBER] для перерахування кредитних коштів. На підтвердження виконання Товариством п.2.4 Кредитного договору, позивач надає інформаційну довідку ТОВ «Платежі онлайн» від 24.02.2025 року, відповідно до якої на картковий рахунок Відповідача 08.06.2020 року було перераховано кредитні кошти в сумі 1500,00 грн. за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , що являється доказом видачі кредитних коштів. Умовами п. 6.1 Договору Цей Договір складений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до 6.2 Сторона несе повну відповідальність за правильність вказаних ними у Договорі реквізитів, і зобов`язується своєчасно у письмовій формі, по електронній пошті, повідомляти іншу Сторону про їх зміну, а у разі неповідомлення - несе ризик настання пов`язаних із цим несприятливих наслідків. На виконання вимог ч. 4 ст. 16 ЗУ «Про споживче кредитування» п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позивач повідомляє, що останнім на адресу [PERSON] була направлена вимога про дострокове погашення заборгованості за Кредитним договором № 127520 від 08.06.2020 року, проте станом на дату подачі позову зазначена вимога була залишена Відповідачем без виконання (докази направлення додаються). В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позов задоволити, провести розподіл судових витрат, та стягнути з відповідача на користь позивача 10500грн. витрат на правничу допомогу. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив з підстав зазначених у відзиві, а саме, що позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження виконання первісним кредитором зобов`язання з фактичного надання кредиту відповідачу, а вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками поза межами погоджених сторонами умов є безпідставною та необґрунтовано. Крім наведеного, позивачем необґрунтовано та не доведено набуття ним права вимоги на підставі договору факторингу. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.06.2020 року між ТОВ «Займер» та [PERSON] укладено кредитний договір № 127520 про надання фінансового кредиту. Згідно п.п. 1.1, 1.2 Договору, Товариство надає клієнту фінансовий кредит в сумі 1500,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Кредит надається строком на 15 днів, тобто до 22.06.2020 року. Строк дії договору 15 днів. Відповідно до п. 1.3 Договору за користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 730% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2% (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована. Згідно п. 1.4 Договору кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. Відповідачем у кредитному договорі були зазначені реквізити платіжної банківської карти [NUMBER] для перерахування кредитних коштів. Згідно інформаційної довідки ТОВ «Платежі Онлайн» від 25.02.2025р., на сайті Торговця через платіжний сервіс "Platon" була проведена успішна транзакція 08.06.2020 р. в сумі 1500,00 грн. за реквізитами вказаної платіжної картки, з описом видача кредиту №127520. Виконання ТОВ «ЗАЙМЕР» своїх зобов`язань за кредитним договором № 127520 від 08.06.2020 року, також підтверджується листом АТ КБ «ПриватБанк» від 30.06.2025р. та випискою по рахунку [PERSON] відкритому в АТ КБ «ПриватБанк» за 08.06.2020р. 28.10.2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Згідно п.п.1.1, 1.2. Договору факторингу, Фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги (Права вимоги) до Боржників за кредитними договорами (Портфель заборгованостей). Внаслідок передачі (відступлення) Права Вимоги за цим Договором, фактор заміняє клієнта у кредитних договорах, що входять до Портфеля Заборгованостей, та набуває прав грошових вимог Клієнта за цими Кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за Кредитними договорами. Фактором було здійснено оплату клієнту за Договором факторингу №01-28/10/2021 від 28.10.2021 року: 702417,04грн. 02.11.2021р., 722417,04грн. 23.11.2021р., 20000грн. 02.11.2021р., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №01-28/10/2021 від 28.10.2021 року, ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 127520 від 08.06.2020 року в сумі 7350 грн., з яких: 1500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 5850 грн. - сума заборгованості за відсотками. 13.01.2025 р. «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» на адресу [PERSON] було направлено вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором № 127520 від 08.06.2020. Вказані обставини підтверджуються: вимогою про виконання зобов`язань за кредитним договором за кредитним договором № 127520 від 08.06.2020; довідкою про ідентифікацію; випискою з особового рахунка; інформаційною довідкою; договором факторингу №01-28/10/2021 від 28.10.2021 року; довідкою ТОВ «Платежі Онлайн» від 25.02.2025р.; витягом з реєстру боржників до Договору факторингу №01-28/10/2021 від 28.10.2021 року; договором про надання фінансового кредиту № 127520 від 08.06.2020 року; листом АТ КБ «ПриватБанк» від 30.06.2025р. та випискою по рахунку [PERSON] відкритому в АТ КБ «ПриватБанк» за 08.06.2020р.; розрахунком заборгованості. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а в ч.1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). Відповідно до ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною 1 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. За загальними правилами доказування, визначеними статями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідженими в судовому засіданні доказами достовірно підтверджено: укладення 08.06.2020 року між ТОВ «Займер» та [PERSON] кредитного договору № 127520 про надання фінансового кредиту; належного виконання зобов`язань первісним кредитором; набуття позивачем права вимоги до відповідача за кредитним договором № 127520 від 08.06.2020 року на підставі Договору факторингу №01-28/10/2021 від 28.10.2021 року. Відповідачем та її представником не надано суду належних та допустимих доказів на спросування вказаних обставин та наданих на їх підтвердження доказів. Не надано відповідачем належних та допустимих доказів на підтвердження належного виконання зобов`язань відповідно до умов кредитного договору № 127520 від 08.06.2020р. Разом з тим, згідно умов кредитного договору № 127520 від 08.06.2020 року, позичальнику надано кредит в сумі 1500 грн., строком на 15 днів, безготівковим шляхом. Відповідно до п. 1.3 Договору за користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 730% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2% (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована. На підтвердження заявлених позовних вимог та розміру заборгованості відповідача за Договором кредиту № 127520 від 08.06.2020 року позивачем надано суду розрахунок заборгованості за період з 08.06.2020 р. по 20.12.2020 р. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 висловила таку правову позицію: «надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондується жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання.» З наведеного слідує, що нарахування процентів може здійснюватися в межах строку кредитування. Як встановлено з матеріалів справи, строк кредитування за договором про надання фінансового кредиту № 127520 від 08.06.2020р. був погоджений сторонами та становив 15 днів, тобто до 22.06.2020 року. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позичальник ініціював продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення суми кредиту, позивачем суду не надано. Отже, розмір процентів відповідно до умов договору, який підлягає стягненню з відповідачки, становить 450грн. за період з 08.06.2020р. по 22.06.2020 року, виходячи з розрахунку: 1500 грн. (тіло кредиту) х 2% (відсоткова ставка) х 15 днів (строк кредиту). Нарахування та стягнення процентів за користування кредитом поза визначеним кредитним договором строком суперечить вимогам Цивільного кодексу України. Таким чином, позивач відповідно до ст.1048 ЦК України має право стягнути з відповідача заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку що позовні вимоги слід задоволити частково та стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» заборгованість за кредитним договором №127520 від 08.06.2020 року в розмірі 1950 грн., з яких: 1500 грн. заборгованість за сумою кредиту; 450грн. заборгованість за процентами. В задоволенні решти позовних вимог, слід відмовити. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до ст.ст.133, 137, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно задоволеним вимогам, а саме судовий збір в сумі 642,66 грн. (7350 грн./100 = 73,50; 1950/73,50 = 26,53; 2422,40 / 100 х 26,53= 642,66) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2653грн.(10000 / 100 х 26,53= 2653), які підтвердженні належними доказами, а саме: Договором про надання правової допомоги від 29.12.2023 р. та Додатковою угодою до нього від 27.12.2024р.; Актом про отримання правової допомоги від 09.06.2025р.; рахунком від 09.06.2025р. При цьому слід зазначити, що відповідно до Акту про отримання правової допомоги від 09.06.2025р., позивачем включено до витрат на правничу допомогу 500грн. витрат на канцелярські витрати, відправку поштової кореспонденції, які фактично не є витратами на правничу допомогу. У зв`язку із чим, суд прийшов до висновку, що вказані витрати в сумі 500грн. не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, як витрати на правничу допомогу. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial