Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-18 00:00:00

17.07.2025 року до Голосіївського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обгрунтування заявлених позовних вимог позивачка вказала, що у шлюбі з відповідачем перебувають з 31.12.1995 року. Від шлюбу имають дитину: [PERSON] , [INFO] . З 2020 року позивачка з відповідачем спільного господарства не ведуть, проживають окремо та не підтримують спілкування. Наразі вони не мають майнових спорів, а також вирішили питання щодо місця проживання дитини та участі у її вихованні. Позивачка переконана, що подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливими, оскільки вони з відповідачем не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, разом не проживають та поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають. За таких умов подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та моральним засадам суспільства. Просила шлюб розірвати. Провадження у справі відкрито 28 липня 2025 року з призначенням до розгляду за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивачка звернулась до суду із заявою, в якій просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач у судовому засіданні відсутній, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, ухвалити заочне рішення у порядку , передбаченому правилами ст. 280 ЦПК України. Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що сім`я сторін фактично припинила своє існування, сумісне проживання подружжя є неможливим, шлюб сторін існує формально. З часу припинення шлюбних відносин та часу перебування позовної заяви в суді, примирення між сторонами не відбулось. Подальше перебування у шлюбі сторін у справі буде суперечити їхнім інтересам. Відповідно до правил ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, або інтересам дитини що мають істотне значення. З огляду на викладене, суд вважає встановленим, що за зазначених вище обставин збереження сім`ї буде суперечити інтересам сторін у справі. Шлюб сторін існує формально і може бути розірваний, у зв`язку з чим позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. У зв`язку з зазначеним вище, суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивач витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 211,20 грн, та повернути позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в сумі 605,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved