Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. Позивач [PERSON] обґрунтовує свої вимоги тим, що під час перебування у шлюбі з відповідачем [PERSON] вони за спільні сімейні кошти придбали житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , який було зареєстровано на ім`я відповідача. Позивач зазначає, що придбане у період шлюбу майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, незалежно від того, на кого воно зареєстроване. Посилаючись на положення статей 60, 63, 6971 Сімейного кодексу України, статей 368, 372 ЦК України, а також правові висновки Верховного Суду, позивач стверджує, що має право на частку цього будинку. У зв`язку з цим він просить: визнати за ним і відповідачем право спільної сумісної власності на житловий будинок площею 23,6 кв.м (загальною площею 41,8 кв.м), розташований за вказаною адресою та скасувати рішення державного реєстратора від 31.05.2024 про реєстрацію права власності на зазначений будинок виключно за відповідачем. Стислий виклад заперечень відповідача. Відповідач [PERSON] у відзиві заперечує проти позову та зазначає, що спірний житловий будинок за адресою: [ADDRESS] був придбаний нею особисто за власні кошти (які надавала її мати) ще 27.07.1991 року, що підтверджується договором купівлі-продажу та реєстраційним посвідченням 1992 року, де будинок зазначений як її особиста приватна власність. На момент придбання будинку позивач понад рік проживав у Польщі, не забезпечував сім`ю та не надавав коштів на купівлю житла. Після розірвання шлюбу (15.03.1999) сторони домовилися, що будинок залишається за відповідачкою, оскільки вона самостійно виховувала та утримувала двох спільних дітей, забезпечуючи їм житло, навчання й утримання. Відповідачка також посилається на те, що позивач не подавав претензій щодо майна протягом 25 років, чим фактично визнав його належність відповідачці, а позов подано зі значним пропуском строку позовної давності, без заяви про його поновлення. Отже, [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову, оскільки будинок не є спільною сумісною власністю подружжя, належить їй на праві особистої власності, а позов подано після спливу трирічного строку позовної давності. Фактичні обставини, встановлені судом. З наданих у справі доказів установлено, що рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 15 березня 1999 року було розірвано шлюб між сторонами [PERSON] та [PERSON] . З цього судового рішення вбачається що [PERSON] та [PERSON] з 19 серпня 1986 року перебували в зареєстрованому шлюбі. З відзиву та доданих до нього копії паспорта для виїзду за кордон та картки фізичної особи платника податків вбачається що [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . Згідно листа комунального підприємства «Волиньпроект» Волинської обласної ради від 23 травня 2024, станом на 31 грудня 2012 року право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] . Підставою для державної реєстрації зазначено договір купівлі-продажу, посвідчений Любомльською державною нотаріальною конторою Волинської області 27 липня 1991 року за № 626. Згідно з умовами зазначеного договору, житловий будинок за вказаною адресою, розташований на земельній ділянці площею 600 кв. м, [PERSON] придбала у громадян [PERSON] та [PERSON] за ціною 3200 карбованців, яку продавці отримали від покупця у повному обсязі. У тексті договору зазначено, що сторонам роз`яснено вимоги ст. 101 та 226 Цивільного кодексу УРСР. Відповідно до реєстраційного посвідчення від 24 лютого 1992 року № 1149, виданого Волинським обласним бюро технічної інвентаризації, підтверджено, що житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований за [PERSON] на праві особистої приватної власності на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу, посвідченого Любомльською державною нотаріальною конторою 27 липня 1991 року за № 626. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 381013612 убачається, що житловий будинок за тією ж адресою зареєстрований на праві власності за [PERSON] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2946264007060. Дослідженням договору про користування електричною енергією для побутових потреб від 2004 року, договору про надання послуг з водопостачання та водовідведення від 06 березня 2019 та страхового свідоцтва про страхування будівель від 15 грудня 2005 встановлено, що споживачем цих послуг є [PERSON] . Об`єктом нерухомого майна, на який поширюється дія зазначених документів, є будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Докази, відхилені судом. Письмові пояснення [PERSON] оформлені як показання свідка, що долучені до відзиву є недопустимим доказом, оскільки суд оцінює показання свідка на підставі їх безпосереднього сприйняття, коли такі показання надаються суду під присягою та після роз`яснення свідку його процесуальних прав і обов`язків, а також попередження про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань. Мотиви суду. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Статтями 256-257 та 261 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У частині другій статті 72 СК України визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності (постанова Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15). Отже, строк позовної давності обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатись про порушення свого права, тобто з моменту виникнення спору між ними. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 584/1319/16-ц (провадження № 61-19445св18), від 06 листопада 2019 року у справі № 203/304/17 (провадження № 61-5400св19). У цій справі відповідач покликається на пропуск позивачем трирічного строку позовної давності від часу розірвання шлюбу. Проте,

Outcome: partial