Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] , за участі заінтересованих осіб: [PERSON] , [PERSON] , звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. \~ \~ \~ \~Заява мотивована тим, що заявниця з 03.07.2016 року проживала без реєстрації шлюбу разом з [PERSON] , до моменту його смерті за адресою: [ADDRESS] . Власницею даного житла є [PERSON] . [PERSON] фактично проживав без реєстрації за адресою [ADDRESS] , з 03.07.2016 року. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03.11.2014 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Від першого шлюбу у [PERSON] є повнолітні діти: син - [PERSON] та донька - [PERSON] . Інші діти відсутні у померлого, в той же час у інших зареєстрованих шлюбах [PERSON] не перебував. За час проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини, заявниця та [PERSON] мали спільний сімейний бюджет, займалися благоустроєм квартири заявниці: робили ремонт, купували меблі та інші предмети домашнього побуту; крім того всі свята проводили в колі рідних та друзів. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 28.03.2025 року, [PERSON] помер [INFO] . У лікарському свідоцтві про смерть № 320 від 27.03.2025 року причиною смерті [PERSON] , зазначена двобічна полісегментарна пневмонія. Згідно довідки № 184 від 26.03.2025 року, виданої КП «Комбінат комунальних підприємств», послугами поховання займалась заявниця, що також підтверджується актом замовлення №178, виданим Ритуальною службою. Метою заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] із [PERSON] , є отримання заявницею соціальних виплат, пов`язаних з похованням, та набуття заявницею статусу спадкоємця за законом четвертої черги, що й стало підставою для звернення до суду із даною заявою. \~ \~ \~ \~Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30.06.2025 року відкрито провадження у справі за правилами окремого провадження. Заявниця [PERSON] та її представник -\~адвокат Дмитришина Т. І., в судовому засіданні підтримали заявлені вимоги за обставин, викладених у заяві, просили суд її задоволити. Судові витрати заявниця просила залишити за нею. Заінтересована особа [PERSON] , в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, через судові повістки та оголошення на офіційному сайті Судової влади. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, 25.08.2025 року надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, щодо задоволення заяви не заперечила, просила суд справу розглядати за її відсутності, однак 26.08.2025 року, надала до суду заяву в якій просила відмовити у задоволенні заяви [PERSON] та справу розглядати за її відсутності. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами заявниці, суду пояснили, що [PERSON] та покійний [PERSON] проживали постійно в одній квартирі майже 10 років, вони бачили їх завжди разом, вони разом вели спільне господарство, у них був спільний бюджет, вони разом оплачували комунальні послуги, всі свята святкували разом, разом робили ремонт в квартирі, коли помер [PERSON] , то [PERSON] займалась його похованням, замовляла поминальний обід та оплачувала всі послуги. Діти покійного [PERSON] , жодного разу до них не приходили. Суд заслухавши пояснення учасників судового процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що заявниця з 03.07.2016 року проживала без реєстрації шлюбу разом з [PERSON] , до моменту його смерті за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виданою ОСББ «Л.Лук`яненко-33» № 6 від 04.04.2025 року, без реєстрації шлюбу. Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію від 13.04.2016 року № 870, власницею квартири [ADDRESS] є [PERSON] . [PERSON] проживав без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , з 03.07.2016 року, що підтверджується довідкою № 5 від 04.04.2025 року. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 28.03.2025 року, [PERSON] помер [INFO] . Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 320 від 27.03.2025 року причиною смерті [PERSON] зазначена двобічна полісегментарна пневмонія. Згідно довідки № 184 від 26.03.2025 року, виданої КП «Комбінат комунальних підприємств» та акту замовлення №178, виданого Ритуальною службою, послугами поховання займалась [PERSON] . Із рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03.11.2014 року, справа № 127/22128/14, вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] , було розірвано. За більш ніж 9 років спільного проживання, у заявниці із померлим склались відносини, які в розумінні ч. 2 ст. 3 СК України можна охарактеризувати як сімейні, оскільки останні були пов`язані спільним побутом, спільним коштами, спільно утримували житло (сплачували за комунальні послуги, придбавали речі домашнього вжитку), придбавали продукти харчування, спільно відзначали свята, надавали одне одному взаємну допомогу, мали усні домовленості про порядок користування житловим приміщенням. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Зі змісту ст. 1223 ЦК України вбачається, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч. 1ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно зі ст. 3 ч. 2 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 3 ст.1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї. Відповідно до п. 2, 23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутись в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до ст. 8 Конституції України визнається і діє принцип верховенства права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй. Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України (ч. 1 ст. 9 Конституції України). Згідно ч.4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що відносини де - факто, як і відносини, що ґрунтуються на шлюбі, можуть вважатися сімейним життям; що якщо заявники прожили спільно близько 15 років, вони складають сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом. Крім цього, пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ст. ст. 77, 81 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду. Відповідно до статті 293 Цивільного процесуального кодексу України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч.1 ст. 293 ЦПК України). Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішення спору про право. Понесені заявником судові витрати, за клопотанням заявниці, підлягають залишенню за нею. На підставі викладеного та

Outcome: approved