Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-17 00:00:00

У позовній заяві представник позивача просить ухвалити рішення про стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості на загальну суму 45 750 грн. закредитним договором (оферти) № 05.09.2024-100001889, з яких - 15 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 21 000 грн. - сума заборгованості за відсотками; - 2 250 грн. сума комісії; - 7 500 грн. сум неустойки. Вимоги обґрунтовано тим, що 05 вересня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] був укладений кредитний договір (оферти) № 05.09.2024-100001889, за умовами якого ТОВ «Споживчий центр» надав [PERSON] кредит в розмірі 15000 гривень строком на 140 днів під проценти за ставкою 1% за день користування та 15 % комісії від суми кредиту. ТОВ «Споживчий центр», надавши відповідачу кредитні кошти, свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі. У свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість в розмірі 45750,00 гривень, яка складається із заборгованості по тілу кредиту в сумі 15000,00 гривень, заборгованості по процентах в сумі 21000,00 гривень, заборгованість по неустойці 7500,00 гривень та по комісії в сумі 2250,00 гривень, чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 12 травня 2025 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 30 травня 2025 року через підсистему «Електронний суд» відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому факт отримання кредитних коштів у розмірі 15\~000 грн. він не заперечував, однак просив позов задовольнити частково. Вказав, що при визначенні суми заборгованості за тілом кредиту та відсотками не враховано платежі, здійснені відповідачем на погашення кредитної заборгованості, що підтверджується наданими виписками по картковому рахунку. Зазначив, що вимога про стягнення неустойки суперечить закону і не підлягає стягненню, просив витребувати у позивача кредитну справу з усіма документами про рух коштів за кредитним договором № 05.09.2024-100001889. У відповіді на відзив від 04 червня 2025 року представник позивача вказав, що у позивача відсутні будь-які відомості щодо зарахування коштів за кредитним договором № 05.09.2024-100001889, а з виписок, наданих відповідачем, не можливо ідентифікувати отримувача коштів та призначення платежу; просив позовні вимоги задовольнити, на підтвердження яких надав витяг по картці Субконто за договором № 05.09.2024-100001889. Ухвалою суду від 04 липня 2025 року задоволено клопотання відповідача про витребування доказів. 07 липня 2025 року через підсистему «Електронний суд» відповідачем подано додаткові пояснення у справі, де останній просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку з тим, що позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів, які б доводили факт видачі кредитних коштів відповідачу або спростовували твердження останнього про погашення кредитної заборгованості у сумі 15\~213,04 грн. У зв`язку з наведеним 28 липня 2025 року представник позивача подав клопотання про витребування інформації про рух коштів по банківському рахунку відповідача за 05.09.2024 року та на виконання вимог ухвали від 04.07.2025 надав завірену копію кредитної справи за кредитним договором (оферти) № 05.09.2024-100001889. Ухвалою від 28 липня 2025 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено. 26 серпня 2025 року на виконання вимог ухвали від 28.07.2025 від АТ КБ «Приват Банк» на адресу суду надійшла витребовувана судом інформація. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст.279 ЦПК, суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами. Аналізуючи докази, наявні у матеріалах справи, суд встановив такі фактичні обставини. 05 вересня 2024 року ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» уклали кредитний договір № 05.09.2024-100001889, який складається із пропозиції про укладення кредитного договору ТОВ «Споживчий центр» (оферти), додатку до анкети позичальника, заявки [PERSON] від 05 вересня 2024 року, його підтвердження укладення кредитного договору. Договір укладений на таких умовах. Сума кредиту 15000 грн. Строк, на який надається кредит, - 140 днів з дня його надання. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Комісія, пов`язана з наданням кредиту - 15% від суми кредиту та дорівнює 2250,00 гривень. Квитанцією від 05.09.2024 № 501242289 стверджено перерахування на картковий рахунок [NUMBER] кредитних коштів в сумі 15000,00 грн за кредитним договором № 05.09.2024-100001889. Відповідно до листа АТ КБ «Приват Банк» карта № [NUMBER] емітована відповідачем [PERSON] , факт отримання кредитних коштів останнім доводиться наданою на вимогу суду випискою, що є належним доказом та спростовує доводи відповідача щодо заперечення факту перерахування кредитних коштів у сумі 15\~000 грн. Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст.ст.202, 205, 207, 626, 639 ЦК України договір, як різновид правочину, вважається таким, що вчинений у письмовій (електронній) формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У статті\~3\~Закону України «Про електронну комерцію» (тут і надалі Закон в редакції на дату укладення кредитного договору у цій справі 05.09.2024) визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч.ч.3, 4, 6 ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч.12 ст.11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Стороною позивача до позовної заяви додано копії документів, які складають укладений з відповідачем кредитний договір № 05.09.2024-100001889 від 05.09.2024 та підписані відповідачем електронним підписом. Факт укладення цього договору належним чином підтверджений та відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію». Договір містить усі істотні умови, необхідні для даного виду правочинів, а відтак, враховуючи його особисте підписання відповідачем [PERSON] , були достеменно відомі останньому. Після підписання договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки щодо надання кредитних коштів і їх повернення зі сплатою відповідних відсотків та комісії за користування. Досліджені у справі докази дають достатні підстави для висновку, що свої договірні зобов`язання кредитодавець ТОВ «Споживчий центр» виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредит в обумовленій договором сумі. Натомість, відповідач свої договірні зобов`язання у визначений договором строк не виконав, надані останнім виписки з банківських рахунків АТ КБ «Приват Банк» не містять інформації про отримувача коштів та призначення платежу, тому не є належними, допустимими та достовірними доказами, які б доводили факт погашення заборгованості за кредитним договором (оферти) № 05.09.2024-100001889 у сумі 15\~213,04 грн. Згідно із довідкою-розрахунком про стан заборгованості за цим кредитним договором заборгованість відповідача [PERSON] складає 45750,00 грн., з яких: 15000,00 грн. основний борг, 21000,00 грн. проценти, 2250,00 грн. комісія, 7500,00 грн. - неустойка. У постанові об`єднаної палати КГС ВС від 02.10.2020 № 911/19/19, Верховний Суд зазначив, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Відповідно до п.18 Перехідних Положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З огляду на викладене неустойка, нарахована ТОВ «Споживчий центр» за невиконання зобов`язання за кредитним договором № 05.09.2024-100001889 у сумі 7\~500 гривень, підлягає списанню кредитодавцем. При розгляді справи суд, відповідно до вимог статей 10, 12, 13 ЦПК України, керується принципом верховенства права та розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для вирішення справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із ч.5 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.83 ЦПК України позивач повинен подати суду докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. За змістом ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідач не надав суду доказів, які б спростували твердження позивача щодо невиконання ним умов договору, наявності заборгованості та її розміру, через що у суду відсутні підстави не приймати надані позивачем докази. Зважаючи на встановлені фактичні обставини, відповідні їм правовідносини і наведені положення чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню в сумі отриманих відповідачем кредитних коштів, процентів, нарахованих в межах строку кредитування, визначених кредитним договором, та комісії. Загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 38250 гривень (15000 грн. отриманих кредитних коштів + 21000 грн. процентів + 2250 грн. комісії). Таким чином, з відповідача підлягає стягненню кредитна заборгованість в загальній сумі 38250 гривень. До стягнення представник позивача також заявила 6000,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу. Питання витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, урегульоване ст.137 ЦПК України. У частині 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 3 статті 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Із матеріалів справи вбачається, що сама позовна заява підписана представником позивача Латіною І.С., яка діє за довіреністю № 1302/25-04 та є юрисконсультом структурного підрозділу «Відділ позовної роботи» з посадовим окладом згідно штатного розпису, тож складання позовної заяви входить до її безпосередніх обов`язків. Крім того, представником позивача не надано доказів на понесення судових витрат на правничу допомогу, відповідно до вимог ч.3 ст. 137 ЦПК України. Отже, у задоволенні вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити. Згідно зі ст.141 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача пропорційно до задоволених вимог із розрахунку задоволення 83,61 % таких вимог.

Outcome: partial