Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-16 00:00:00

5 травня 2024 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Приватного підприємства «ІНТЕХСЕРВІС-В», [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної у наслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 250 923 (двісті п`ятдесят тисяч дев`ятсот двадцять три) гривні 88 копійок, та стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди на суму 400 000 (чотириста тисяч) гривень 00 копійок. Позовні вимоги мотивовані тим, що 23 січня 2024 року водій [PERSON] за адресою: м. Одеса, вул. Сегедська, 3, керуючи транспортним засобом Ford Mondeo н.з. [NUMBER] , який належить Приватному підприємству «ІНТЕХСЕРВІС-В» рухаючись по другорядній дорозі не надав перевагу у русі транспортному засобу BMW н.з. [NUMBER] , що належить [PERSON] яка рухалася головною дорогою, в результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом BMW, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 23.02.2024 у справі № 522/1721/24 [PERSON] визнано винним у скоєнні вказаної ДТП. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Про настання страхового випадку було повідомлено АТ «Страхова компанія Країна». Протоколом огляду транспортного засобу був встановлений перелік пошкоджень отриманих автомобілем BMW н.з. [NUMBER] у результаті ДТП. АТ «Страхова компанія «ТАС» встановлено суму страхового відшкодування в розмірі 160 000,00 грн. Дані кошти були перераховані на рахунок [PERSON] 14.02.2024 року, що підтверджується банківською випискою. Разом із позовною заявою позивачем було подано до суду висновок експерта № 34-24 експертного транспортно-товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу BMW Х3, реєстраційний номер [NUMBER] , складеного 14.02.2024 судовим експертом Крутих Євгеном Олександровичем, відповідно до якого - вартість матеріального збитку завдана у власнику автомобіля BMW X3 реєстраційний номер [NUMBER] пошкоджено внаслідок ДТП яка відбулася 23.01.2024 року визначається рівною 410 923 грн. 88 коп. При зверненні до АТ «Страхова компанія «ТАС» позивачу було повідомлено, що їй було виплачено максимальну суму страхового відшкодування передбаченого договором страхування, а отже і різниця витратах на ремонт транспортного засобу підлягає стягненню саме з відповідачів. Також, 27.12.2023 між позивачем та [PERSON] було укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу. Пунктом 1.1. вказаного договору сторони зобов`язуються в майбутньому, в обумовлений п. 4.1. цього Договору строк, укласти і належним чином оформити Основний договір купівлі-продажу транспортного засобу (надалі - Основний договір) на умовах і в порядку, визначених цим Договором Відповідно до п. 4.1. вказаного договору за домовленістю сторін укладення Основного договору має здійснитись не пізніше «01» лютого 2024 року. Предметом вказаного договору, відповідно до п. 1.2. був транспортний засіб: автомобіль марки BMW, реєстраційний номер (державний номер) [NUMBER] . Пунктом 3.1. вказаного попереднього договору, передбачено, що ціна Майна за Основним договором становитиме 400 000 грн. 00 коп. Внаслідок вказаної вище ДТП договір купівлі-продажу транспортного засобу: автомобілю марки BMW, реєстраційний номер (державний номер) [NUMBER] , не було укладено, що в свою чергу спричинило збитки позивачу у вигляді упущеної вигоди. Ухвалою суду від 08 травня 2024 року відкрито провадження по справі, встановлено загальний порядок розгляду справи. 23 травня 2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від Приватного підприємства «ІНТЕХСЕРВІС-В», в якому вказало, що ПП «ІНТЕХСЕРВІС-В» є неналежним відповідачем, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. Ухвалою суду від 05 червня 2024 року у задоволенні заяви представника позивача адвоката Зайця Костянтина Вікторовича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду по цивільній справі за позовом [PERSON] до Приватного підприємства «ІНТЕХСЕРВІС-В», [PERSON] про відшкодування шкоди відмовлено. Ухвалою суду від 15 липня 2024 у задоволенні заяви представника відповідача адвоката Оськіна Юрія Володимировича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду по цивільній справі за позовом [PERSON] до Приватного підприємства «ІНТЕХСЕРВІС-В», [PERSON] про відшкодування шкоди відмовлено. Ухвалою суду від 16 липня 2024 у задоволенні заяви представника відповідача Шакули Алли Казимирівни про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду по цивільній справі за позовом [PERSON] до Приватного підприємства «ІНТЕХСЕРВІС-В», [PERSON] про відшкодування шкоди відмовлено. Ухвалою суду від 25 липня 2024 було задоволено клопотання представника позивача - адвоката Заяць Костянтина Вікторовича про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Ухвалою суду від 07 липня 2024 було задоволено клопотання представника позивача - адвоката Заяць Костянтина Вікторовича про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Ухвалою суду від 16 жовтня 2024 було задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Ухвалою суду від 25 листопада 2024 було задоволено клопотання представника позивача - адвоката Заяць Костянтина Вікторовича про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Ухвалою суду від 29 листопада 2024 було задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Ухвалою суду від 24 січня 2025 було задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, на підставі наказу №59-0с/с від 17 грудня 2024 року в.о. голови Приморського районного суду м. Одеси [PERSON] про відрахування зі штату Приморського районного суду м. Одеси Свяченої Ю.Б. на виконання рішення Вищої ради правосуддя від 17 грудня 2024 року «Про звільнення [PERSON] з посади судді Приморського районного суду міста Одеси у зв`язку з поданням заяви про відставку» та Розпорядження в.о. керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси Панчука В.А. №237/25 від 23.01.2025 року дана справа була передана на розгляд судді Шенцевій О.П. Ухвалами суду від 24 січня 2025 справу було прийнято до провадження судді Шенцевої О.П. та задоволено клопотання представників про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Ухвалою суду від 06 травня 2025 було закрито підготовче провадження по справі [PERSON] до Приватного підприємства «ІНТЕХСЕРВІС-В», [PERSON] про відшкодування шкоди. 20 червня 2025 року до суду від представника [PERSON] адвоката Оськіна Ю.В. надійшла заява про розгляд справи без участі. В судовому засіданні представник позивача підтримав поданий позов, наполягаючи на його задоволенні. Інші учасники в судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлялись належним чином. Суд, дослідивши\~та проаналізувавши\~матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~статті 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини першої\~статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною 1 та 3\~статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до\~статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі (деліктне зобов`язання). Судом встановлено, що 23 січня 2024 року водій [PERSON] за адресою: м. Одеса, вул. Сегедська, 3, керуючи транспортним засобом Ford Mondeo н.з. [NUMBER] , який належить Приватному підприємству «ІНТЕХСЕРВІС-В» рухаючись по другорядній дорозі не надав перевагу у русі транспортному засобу BMW н.з. [NUMBER] , що належить [PERSON] яка рухалася головною дорогою, в результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом BMW, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 23.02.2024 у справі № 522/1721/24 [PERSON] визнано винним у скоєнні вказаної ДТП. Відповідно до наданого суду висновку експерта № 34-24 експертного транспортно-товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу BMW Х3, реєстраційний номер [NUMBER] , складеного 14.02.2024 судовим експертом Крутих Євгеном Олександровичем, - вартість матеріального збитку завдана у власнику автомобіля BMW X3 реєстраційний номер [NUMBER] пошкоджено внаслідок ДТП яка відбулася 23.01.2024 року визначається рівною 410 923 грн. 88 коп. При зверненні до АТ «Страхова компанія «ТАС» позивачу було повідомлено, що їй було виплачено максимальну суму страхового відшкодування передбаченого договором страхування, а отже і різниця витратах на ремонт транспортного засобу підлягає стягненню саме з відповідачів. Відповідно до довідки з онлайн банкінгу позивач 14.02.2024 р. отримала 160000,00 гривень, тому суд враховує, що виплата становить 160000,00 гривень. Заявлена позивачем сума матеріальної шкоди, визначається як 410\~923,88 грн. (вартість матеріального збитку) за вирахуванням 160000 грн. (вартість виплаченого страхового відшкодування) та становить 250\~923,88 грн. Суд критично ставиться до посилання відповідача, щодо того, що на момент проведення експертизи судовий експерт [PERSON] не мав діючого свідоцтва про присвоєння кваліфікації судовго експерта, - оскільки відповідно до наказу Міністерства юстиції України № 1138/5 від 14.03.2022 «Про деякі питання забезпечення судово-експертної діяльності в умоває воєнного стану» - дія зазначених свідоцтв продовжена до кінця воєнного стану в Україні. Згідно частин першої та третьої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі (деліктне зобов`язання). Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою №48553/99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як передбачено п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (частина перша статті 599 ЦК України). Приписами ст. 1166 Цивільного кодексу України передбачені загальні підстави відповідальності за завдану шкоду згідно з якими майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому, під шкодою розуміється зменшення або втрата певного особистого майнового блага. Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187, 1188 ЦК України. За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). Згідно з вимогами ч.1 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням транспортних засобів, а згідно з ч.2 цієї статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. Частиною 2 статті 1187 ЦК України зазначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У частині першій статті 1190 ЦК України передбачено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Відповідно до статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У відповідності до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Як зазначено в абз.1 п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно з ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З огляду на заявлені вимоги, та встановлені фактичні обставини що відповідачами завдано шкоду у розмірі 410 923 грн. 88 коп., які частково були відшкодовані у розмірі 160000,00 гривень, а отже належною сумою до відшкодування є 250\~923,88 гривень, саме в такому розмірі суд задовольняє позовні вимоги. Щодо стягнення упущеної вигоди, суд зазначає наступне. 27.12.2023 між позивачем та [PERSON] було укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу. Пунктом 1.1. вказаного договору сторони зобов`язуються в майбутньому, в обумовлений п. 4.1. цього Договору строк, укласти і належним чином оформити Основний договір купівлі-продажу транспортного засобу (надалі - Основний договір) на умовах і в порядку, визначених цим Договором. Відповідно до п. 4.1. вказаного договору за домовленістю сторін укладення Основного договору має здійснитись не пізніше «01» лютого 2024 року. Предметом вказаного договору, відповідно до п. 1.2. був транспортний засіб: автомобіль марки BMW, тип G3X/25DP, комерційний опис Х3, номер шасі (кузова рами) [NUMBER] , сірого кольору, рік випуску 2022, реєстраційний номер (державний номер) [NUMBER] (далі Майно), який належить Продавцю на підставі права власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , дата реєстрації 02.11.2023. Пунктом 3.1. вказаного попереднього договору, передбачено, що ціна Майна за Основним договором становитиме 400 000 грн. 00 коп. Позивач, в свою чергу, зазначає, що внаслідок вказаної вище ДТП договір купівлі-продажу транспортного засобу: автомобілю марки BMW, тип G3X/25DP, комерційний опис Х3, номер шасі (кузова рами) [NUMBER] , сірого кольору, рік випуску 2022, реєстраційний номер (державний номер) [NUMBER] , не було укладено, що в свою чергу спричинило їй збитки у вигляді упущеної вигоди. У частині другій статті 22 ЦК України визначено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Тобто збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів як учасника певних суспільних відносин, що виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати. Збитки як правова категорія включають в себе й упущену (втрачену) вигоду (lucrum cessans), яка відрізняється від реальних збитків (damnum emergens) тим, що реальні збитки характеризують зменшення наявного майна потерпілого (проведені витрати, знищення і пошкодження майна тощо), а у разі упущеної вигоди наявне майно не збільшується, хоча і могло збільшитися, якби не правопорушення. Тобто упущена вигода відображає різницю між реально можливим у майбутньому потенційно отриманим майном та вже наявним майном. Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: 1) протиправної поведінки особи (боржника); 2) збитків, заподіяних такою особою; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і збитками; 4) вини особи, яка заподіяла збитки, у тому числі встановлення заходів, вжитих кредитором для одержання такої вигоди. За відсутності одного із елементів складу цивільного правопорушення не настає відповідальності з відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди (правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2018 року у справі № 908/2261/17, від 31 липня 2019 року у справі № 910/15865/14 та від 30 вересня 2021 року у справі № 922/3928/20, від 30 жовтня 2024 року у справі № 757/27686/22). Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності. Крім того, позивачу (кредитору) слід довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача (боржника) стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток (правові позиції, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18) та постановах Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі № 910/12204/17, від 16 червня 2021 року у справі № 910/14341/18). Тобто вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 127/16524/16-ц (провадження № 61-22106св18)) Звертаючись до суду з цим позовом, позивач пов`язує упущену вигоду з неукладенням договору купівлі-продажу транспортного засобу та неотриманням нею коштів за вказаним договором внаслідок протиправних дій відповідача. Для підтвердження вищезазначеного, позивачем було надано до суду копію попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу, відповідно до умов якого, сторони зобов`язуються в майбутньому, в строк не пізніше 01 лютого 2024 року укласти договір купівлі продажу транспортного засобу автомобілю марки BMW, тип G3X/25DP, комерційний опис Х3, номер шасі (кузова рами) [NUMBER] , сірого кольору, рік випуску 2022, реєстраційний номер (державний номер) [NUMBER] , за ціною 400\~000,00 грн. Однак, внаслідок події ДТП що сталася 23.01.2024 вказаний автомобіль зазнав пошкоджень, у зв`язку із чим умови попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу не могли бути виконані, та як наслідок вищевказаний договір купівлі-продажу транспортного засобу не укладався, чим позивачу було завдано збитків у вигляді упущеної вигоди. У зв`язку із чим, суд доходить обґрунтованого висновку про задоволення позовної вимоги про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди. Відповідно до вимог частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України"). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), у якому, серед іншого, звертається увага, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожноїпідстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Враховуючи вищезазначене, аналізуючи наявні у справі докази у їх сукупності, виходячи із системного тлумачення норм чинного законодавства, які регулюють дані правовідносин у контексті з`ясованих судом обставин справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 1 та 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 6509,24 грн., що підтверджується квитанцією від 05.05.2024. У зв`язку із повним задоволенням позову сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача у розмірі 6509,24 грн. (100% задоволених позовних вимог). Враховуючи вищезазначене,

Outcome: approved