Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-10 00:00:00

\~ Відповідач у судове засідання не явився, від нього надійшла заява, в якій він вказав, що позовні вимоги визнає у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу без його участі. Позивач у судове засідання не явилась надала суду заяву, в якій просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, просила розглянути справу у її відсутності. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Ухвалою від 15.07.2025 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовчий розгляд на 11.09.2025 року о 09:30 годині, про що було повідомлено сторін у справі. Судом в ході судового розгляду справи, встановлено, що позивач просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, стягнути з нього аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів відповідача щомісячно. Так, представник позивача зазначив, що 16.04.2011 року позивач уклала шлюб із відповідачем. Одруження з відповідачем виявилось невдалим, сумісне життя з ним не склалося. На протязі останніх років сімейне життя між подружжям поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Тривалий час, чоловік та дружина не підтримують подружні стосунки, проживають окремо. Сумісне господарство не ведеться. Позивач не має бажання бути разом, вони жили кожен своїм життям і не намагалися перейнятися проблемами іншого. У зв`язку з цим сторони припинили між собою шлюбні стосунки, позивач вирішила розірвати шлюб. Примирення неможливо. На даний час стосунки з відповідачем погіршились та сторони не спілкуються, разом не проживають більше року. Від наявного шлюбу подружжя має малолітніх дітей: - доньку [PERSON] , [INFO] - сина [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом із матір`ю та знаходяться на її повному утриманні. Позивач офіційно працевлаштована, працює та забезпечує дітей всім необхідним, однак цього недостатньо для всебічного розвитку дітей, оплати всіх нагальних потреб на утримання дітей. Відповідач допомогу на утримання малолітніх дітей надає, але не регулярно хоча, як батько зобов`язаний це робити постійно. Відповідач офіційно в Україні ніде не працевлаштований, однак підробляє за наймом (за кордоном, є моряком на судні), тобто має мінливий дохід. Позивач бажає стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей. Відповідач є працездатний, на утриманні інших дітей не має, отже в нього є можливість та обов`язок утримувати своїх дітей. Вивчивши матеріали справи, надані докази, суд приходить до висновку, що сім`я сторін практично розпалася, її збереження неможливе, шлюб існує формально і підлягає розірванню. Суд також вважає, що застосування заходів щодо примирення подружжя, передбачених ст. 111 СК України, в даній ситуації буде неможливим, оскільки сторони тривалий час не проживають разом, зацікавленості в збереженні сім`ї не проявляють, між подружжям втратилися почуття любові і пошани, взаємодопомоги і підтримки, тобто морально-правові підстави шлюбу. Згідно із ст. 51 СК України дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Згідно ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, «за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина». При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України). Даний обов`язок покладений як на матір дитини так і на батька, є особистим і індивідуальним для кожного з батьків. Оскільки відповідачем в добровільному порядку матеріальна допомога позивачу на утримання їх сумісних дітей не надається постійно, а домовленість про способи, періоди надання утримання на дітей між сторонами не досягнута, то суд, враховуючи обставини справи, матеріальне положення сторін, матеріальне положення та стан здоров`я відповідача, задовольняє позовні вимоги позивача про стягнення аліментів в повному обсязі.

Outcome: approved