Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в подальшому у порядку ч. 3 ст. 49 ЦПК України змінила предмет позову та просила в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на 1/2 частини земельної ділянки площею 1,8800 га. кадастровий номер 2110800000:05:001:0113 з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», яка розташована за межами населеного пункту на території Хустської міської ради Хустського району Закарпатської області та яка належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] ; в порядку поділу спільного майна подружжя виділити їй в натурі 1/2 частини земельної ділянки площею 1,8800 га. кадастровий номер 2110800000:05:001:0113 з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», яка розташована за межами населеного пункту на території Хустської міської ради Хустського району Закарпатської області; в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частки [PERSON] у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки «Toyota» моделі «Camry», 2020 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова (шасі, рама [NUMBER] ) та вирішити питання судових витрат. Посилається на те, що сторони з 24 липня 1993 року перебували у шлюбі, у період якого набули у власність спірне майно. Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] .. Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 11.05.2022 року, яке набрало законної сили, шлюб між ними розірвано. Спірне майно є їх спільною сумісною власністю, оскільки таке було придбане ними під час шлюбу, хоча і було оформлене на відповідача. За договором купівлі-продажу транспортного засобу № 3141/2022/3289875 від 223.07.2022 р. відповідач [PERSON] відчужив автомобіль марки «Toyota» моделі «Camry», 2020 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] на користь [PERSON] , без відома позивача та без отримання її згоди. У зв`язку з недосягненням згоди щодо поділу спільного майна позивач змушена звертатися до суду за захистом своїх прав. [PERSON] 01.12.2023 р. подав до суду відзив на позовну заяву [PERSON] в якому просив відмовити у задоволенні первісного позову та зустрічний позов у якому просив у порядку поділу майна подружжя визнати право власності на 1/2 частину автомобіля марки «SKODA OKTAVIA ЕLЕGANCE», 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова (шасі, рама [NUMBER] ) та стягнути з [PERSON] на його користь судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. Позов вмотивовано тим, що даний транспортний засіб набутий сторонами у шлюбі у 2006 році та зареєстрований на ім`я [PERSON] .. За його зверненням до суб`єкта оціночної діяльності встановлено вартість спільного сумісного майна подружжя та відповідно до звіту № 78/11/2023 про визначення середньої ринкової вартості від 21.11.2023 р. середня ринкова вартість автомобіля марки «SKODA OKTAVIA ЕLЕGANCE», 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова (шасі, рама [NUMBER] ) становить 200935 гривень. Крім того, 02.06.2025 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя грошових коштів, задекларованих у щорічній декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2021 2022 роки у розмірі 19 000 доларів США та 5 000 євро. Стягнути сплачений судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.\~ Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 11.09.2025 р. даний позов об`єднано в одне провадження зі справою за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа на стороні відповідача: Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» про поділ спільного майна подружжя та визначення частки в спільному майні, зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В судовому засіданні представник [PERSON] адвокат Свистович Р.С. первісний позов підтримав, просив його задовольнити, проти зустрічного позову заперечував. Пояснив, що предметом спору, окрім іншого спільного майна подружжя, є транспортний засіб марки «Toyota» моделі «Camry», 2020 року випуску, який був реалізований 23.07.2022 р. без згоди позивача. Просив врахувати саме звіт № 08/03/2024 від 07.03.2024 р. про визначення середньої ринкової вартості транспортного засобу марки «Toyota» моделі «Camry» станом на 06.03.2024 р..\~ Представник [PERSON] адвокат Решетар В.В. в судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечував, зустрічний позов про визнання права власності на 1 /2 частину автомобіля марки «SKODA OKTAVIA ЕLЕGANCE», 2005 року випуску та поділ спільного майна подружжя грошових коштів підтримав, просив його задовольнити. Крім того, просив врахувати звіт № 46/22 від 23.03.2022 р. ФОП [PERSON] про оцінку колісного транспортного засобу «Toyota» моделі «Camry», державний реєстраційний номер [NUMBER] , на підставі якого зроблений висновок, що середня ринкова вартість після ДТП транспортного засобу «Toyota» моделі «Camry» станом на 15.02.2022 р. складає 389340, 74 гривень посилаючись на те, що згідно довідки про дорожньо-транспортну пригоду від 15.02.2022 р. транспортний засіб з реєстраційним номером [NUMBER] потрапив у дорожньо-транспортну пригоду в Угорщині під керуванням [PERSON] .. Під час ДТП транспортний засіб отримав пошкодження: передній бампер, капот, ліве переднє крило, ліва передня фара.\~\~\~\~ Представник третьої особи на стороні відповідача Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк», будучи належним чином сповіщений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Причини неявки суд не повідомив.\~ Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Між сторонами склалися правовідносини, що випливають із цивільного законодавства, пов`язані з поділом майна подружжя, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися СК України та ЦК України. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 липня 1993 року. Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 11.05.2022 року, яке набрало законної сили 10.06.2022 року, шлюб між сторонами розірвано. Предметом спору є рухоме та нерухоме майно у вигляді: транспортних засобів - автомобіля марки «Toyota» моделі «Camry», 2020 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова (шасі, рама [NUMBER] ), автомобіля марки «SKODA OKTAVIA ЕLЕGANCE», 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова (шасі, рама [NUMBER] ); земельної ділянки площею 1,8800 га. кадастровий номер 2110800000:05:001:0113 з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», яка розташована за межами населеного пункту на території Хустської міської ради Хустського району Закарпатської області; готівкових коштів у розмірі 19 000 доларів США та 5 000 євро. Факт набуття спірного майна у спільну сумісну власність сторонами не заперечується. Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21.07.2021 року, зареєстрованого в реєстрі № 795 та посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Деяк К.К., [PERSON] придбав у [PERSON] земельну ділянку площею 1,8800 га. кадастровий номер 2110800000:05:001:0113 з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», яка розташована за межами населеного пункту на території Хустської міської ради Хустського району Закарпатської області. Згідно звіту № 78/11/2023 про визначення середньої ринкової вартості від 21.11.2023 р. складеного ФОП [PERSON] середня ринкова вартість автомобіля марки «SKODA OKTAVIA ЕLЕGANCE», 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова (шасі, рама [NUMBER] ) станом цін на 20.11.2023 р. становить 200 935 гривень. Даний звіт сторонами не оспорювався.\~\~\~\~ Згідно звіту № 08/03/2024 про визначення середньої ринкової вартості від 07.03.2024 р. складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] середня ринкова вартість автомобіля марки «Toyota» моделі «Camry», 2020 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова (шасі, рама [NUMBER] ) станом цін на 06.03.2024 р. становить 1 118 117 гривень. Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом адвокат Решетар В.В. заперечив щодо визначеної середньої ринкової вартості автомобіля марки «Toyota» моделі «Camry», 2020 року випуску та просив суд взяти до уваги звіт № 46/22 від 23.03.2022 р. ФОП [PERSON] про оцінку колісного транспортного засобу «Toyota» моделі «Camry», державний реєстраційний номер [NUMBER] , на підставі якого зроблений висновок, що середня ринкова вартість після ДТП транспортного засобу «Toyota» моделі «Camry» станом на 15.02.2022 р. складає 389340, 74 гривень.\~\~\~\~ Заперечуючи таку ринкову вартість даного автомобіля стороною відповідача за первісним позовом надається Звіт №46/22 від 23.03.2022 року, згідно якого середньоринкова вартість «Toyota» моделі «Camry», 2020 року випуску, з врахуванням його комплектності, фактичного технічного стану становить 389 340, 74 грн. ( т. 1 а.с. 186-203), який суд оцінює критично. Зокрема, Звіт №46/22 сформований спеціалістом на замовлення зацікавленою стороною АТ «Страхова компанія «АРКС». І як зазначено у Звіті мета оцінки: «Визначення середньої ринкової вартості КТЗ після ДТП». Всі дані про фізичні характеристики об`єкта оцінки отримані за даними представленими Замовником. Відповідно до довідки про дорожньо-транспортну пригоду серійний номер: А 006846 від 15.02.2022 під час ДТП транспортний засіб з реєстраційним номером [NUMBER] отримав наступні пошкодження: передній бампер, капот, ліве переднє крило, ліва передня фара. При дослідженні доданих до Звіту фотознімків транспортного засобу також вбачаються пошкодження заднього лівого крила та фари. Таким чином з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] компенсацію частки ринкової вартості автомобіля у розмірі 559058 (п`ятсот п`ятдесят дев`ять тисяч п`ятдесят вісім) гривень 50 копійок. Згідно договору купівлі-продажу 2141/2022/3289875 від 23.07.2022 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , транспортний засіб автомобіль марки «Toyota» моделі «Camry», 2020 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова (шасі, рама [NUMBER] ) був перереєстрований за [PERSON] . Представлені суду матеріали не містять доказів про письмову згоду [PERSON] на продаж даного транспортного засобу. Згідно щорічних декларацій [PERSON] , як особи, уповноваженої на виконання функцій держави (розділ 12 Грошові активи), поданих нею за звітний період на час перебування у шлюбі з [PERSON] тобто за 2021-2022 рр., вбачається наявність грошового активу у розмірі: за 2021 р. 15000 доларів США та 3000 євро, за 2022 р. 19000 доларів США та 5000 євро. Відповідно до вимог частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до чинного законодавства загальною спільною власністю чоловіка і жінки є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, що може бути об`єктом права приватної власності, крім майна нажитого кожним з чоловіка і жінки за час їхнього роздільного проживання при фактичному припиненні подружніх відносин. Згідно зі статтею 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. В силу статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною 1 статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведенню. Згідно з частиною 1 статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте до шлюбу; набуте за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали особисто кому-небудь з них. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Стаття 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Згідно зі статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Велика Палата Верховного Суду виснувала, що, вирішуючи спір про поділ майна подружжя, необхідно установити обсяг спільно нажитого майна, з`ясувати час та джерела його придбання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року № 554/8023/15-ц). Обсяг майна, яке подружжя просить поділити, повинен охоплювати усе спільно набуте ними у шлюбі майно з метою найбільш ефективного вирішення спору про його поділ у межах одного провадження. Указане відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи в суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див. пункт 24 постанови Великої Палати Верховного Суду від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20). Відповідно до статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Право спільної сумісної власності не поділене на частки, тому усі співвласники мають однакове, рівне право володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном. Підставою набуття подружжям права спільної сумісної власності є лише одна обставина: набуття (придбання) майна за час шлюбу, крім випадків встановлених законом або договором. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, що означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте ними у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя, тобто якщо у відповідному документі власником чи набувачем вказано лише чоловіка, це ще не означає, що він є одноосібним власником майна. Подружжя володіє, користується та розпоряджається майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності на рівних засадах, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, відповідно до положень статті 63 СК України. Згідно зі статтею 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. Відповідно до вимог статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартира, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. До об`єктів права спільної власності подружжя належить в тому числі заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Відповідно до частини 1 статей 3, 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У загальному розумінні захист цивільних прав слід розуміти як передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. У кожній конкретній справі позивач на власний розсуд обирає спосіб (способи) захисту його порушеного, оспорюваного чи невизнаного права. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням статей 55, 124 Конституцій України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право саме на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), ніж положення законів України, зокрема кодексів, порушене цивільне право чи інтерес підлягають судовому захисту у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію. Вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (аналогічні висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року в справі № 910/3009/18 (пункт 63), від 19 січня 2021 року в справі № 916/1415/19 (пункт 6.13)). Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним, про що прямо зазначено в цій статті. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності особа здійснює незалежно від волі інших осіб, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості, одночасно майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно) (частина перша статті 355 ЦК України). За вимогами частин 1, 2 статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Прикладом спільного майна є спільне сумісне майно подружжя, яке набуте за час шлюбу та належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми сімейного права визначають не тільки право спільної власності подружжя на майно, а під час його відчуження й розмір їх часток у цьому майні та презумпцію згоди одного з подружжя на укладання від його імені іншим подружжям договорів про відчуження майна (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року в справі № 916/2813/18). З метою захисту прав співвласників майна, зокрема майна подружжя, норми цивільного та сімейного законодавства (стаття 369 ЦК України, частина третя та четверта статті 60 СК України) містять приписи, згідно з якими для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Зазначені приписи не тільки забезпечують права одного з подружжя, а й обмежують права іншого з подружжя у відчуженні спільного подружнього майна, оскільки ставлять правомочності одного з подружжя на відчуження майна в залежність від наявності належним чином оформленої згоди іншого з подружжя на таке відчуження. Відсутність такої згоди свідчить про відсутність повноважень в одного з подружжя (відчужувача) на відчуження подружнього майна. Тобто, відсутність згоди одного зі співвласників (колишнього подружжя) на розпорядження майном може бути підставою визнання правочину, укладеного іншим співвласником щодо розпорядження спільним майном, недійсним, і такий спосіб захисту порушеного права власності одного з подружжя може бути ефективним у випадку заявлення позивачем позовної вимоги про застосування наслідків недійсності правочину. В разі, якщо сторона договору або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. У цьому випадку важливим є встановлення на час вирішення спору ринкової вартості спільного майна, яке було відчужено, а в разі неможливості визначення такої вартості саме цього майна - ринкової вартості майна, подібного за якостями (технічними характеристиками) до відчуженого. Отже, незаконне подальше відчуження третій особі не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається спільною сумісною власністю сторін. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду в від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19. Згідно з частиною 4 статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Відповідно до роз`яснень, що викладені в пунктах 22, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року судам роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року (справа № 125/2157/19, провадження № 14-40цс21 колегія суддів виснувала, що сторони правочинів повинні діяти добросовісно й у випадку порушення цього обов`язку вони позбавляються захисту (стаття 13 ЦК України). Зазначене свідчить, що відчуження одним із подружжя спільного подружнього майна за ціною, нижчою за ринкову вартість цього майна, без згоди на таку вартість іншого з подружжя є порушенням права цього подружжя на мирне володіння своїм майном та отримання за нього справедливої ціни, а також є проявом недобросовісності відчужувача, що позбавляє останнього права виплатити компенсацію саме у визначеному договором розмірі. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції іншому з подружжя (співвласнику) у зв`язку з припиненням його права на спільне майно. При цьому вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним з подружжя проти волі іншого. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18). Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. З огляду на викладене вище, а також враховуючи той факт, що фактичні витрати відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом на професійну правничу допомогу не підтвердженні належними та допустимими доказами, суд дійшов висновку про відмову в стягненні з [PERSON] на користь [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, ухвалами судді Хустського районного суду Закарпатської області від 09.08.2022 та 16.07.2024 по даній справі вжито заходи забезпечення позову, а саме: в порядку забезпечення позову накладено арешт з забороною відчуження на: - земельну ділянку площею 1,8800 га. кадастровий номер 2110800000:05:001:0113 з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», яка розташована за межами населеного пункту на території Хустської міської ради Хустського району Закарпатської області, транспортний засіб марки «Toyota» моделі «Camry», 2020 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] ; - транспортний засіб марки «SKODA OKTAVIA ЕLЕGANCE», 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Враховуючи те, що клопотання про скасування заходів забезпечення позову у вказаній справі учасники справи не подавали, тому накладений арешт продовжує діяти протягом 90 днів з дня набрання даним рішенням законної сили або може бути скасований за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: partial