Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-10 00:00:00

ТОВ «Санфорд Капітал» звернулося в суд із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 85161,83 грн за кредитним договором №Z06.00106.005176964, укладеним 22.04.2019 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22.04.2019 року між АТ «Ідея Банк» та відповідачкою було укладено кредитний договір №Z06.00106.005176964. Відповідно до умов укладеного договору кредитодавець надав позичальниці кредит у сумі 49999 грн, а позичальниця зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти (плату за користування грошовими коштам) на умовах та у порядку, визначені договором. Договором визначено термін повернення відповідачкою кредиту та нарахованих процентів, однак у вказаний термін відповідачка кредитні кошти не повернула, проценти не сплатила, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. 16.11.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «СОНАТІ» укладено договір факторингу №16/11-23, відповідно до якого АТ «Ідея Банк» передало право вимоги заборгованості до [PERSON] за кредитним договором №Z06.00106.005176964. Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу позивач набув права грошової вимоги до відповідачки за вказаним кредитним договором в сумі 85161,83 грн, з яких: 49448,14 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 35713,69 грн. - заборгованість за відсотками. 29.12.2023 року між ТОВ «СОНАТІ» та позивачем ТОВ «Санфорд Капітал» укладено договір факторингу №29/12-23, відповідно до якого позивач набув право вимоги заборгованості за кредитним договором №Z06.00106.005176964 від 22.04.2019 року. Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу позивач набув права грошової вимоги до відповідачки за вказаним кредитним договором в сумі 85161,83 грн, з яких: 49448,14 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 35713,69 грн. - заборгованість за відсотками. Оскільки відповідач у добровільному порядку заборгованість за вищевказаним кредитним договором не погаси, то просить позов задовольнити, стягнути з відповідачки 85161,83 грн заборгованості та понесені судові витрати по оплаті правової допомоги і судового збору. Представник позивача на розгляд справи не з`явилася, у поданій заяві просила проводити розгляд справи у її відсутності, позов підтримала у повному обсязі, не заперечила щодо заочного розгляду справи. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч. 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, з огляду на те, що відповідачка позовні вимоги визнала, підстав для відмови у прийнятті визнання нею позову немає, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що 22.04.2019 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено договір кредиту та страхування №Z06.00106.005176964. Відповідно до умов укладеного договору кредитодавець надав позичальниці кредит на наступних умовах: сума кредиту 49999 грн.; процентна ставка 21.99 % річних; строк кредиту - 60 місяців. Договором визначено термін повернення відповідачем кредиту, нарахованих процентів та комісії (а.с. 37-47). Товариство свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі та надало відповідачці грошові кошти в обсязі та у строк, визначений умовами кредитного договору. Відповідачка свої зобов`язання належним чином не виконувала, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість за договором (а.с.32). 16.11.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «СОНАТІ» укладено договір факторингу №16/11-23, відповідно до якого АТ «Ідея Банк» передало право вимоги заборгованості до [PERSON] за кредитним договором №Z06.00106.005176964. Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу позивач набув права грошової вимоги до відповідачки за вказаним кредитним договором (а.с.48-65, 89). 29.12.2023 року між ТОВ «СОНАТІ» та позивачем ТОВ «Санфорд Капітал» укладено договір факторингу №29/12-23, відповідно до якого позивач набув право вимоги заборгованості за кредитним договором №Z06.00106.005176964 від 22.04.2019 року. Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу позивач набув права грошової вимоги до відповідачки за вказаним кредитним договором (а.с. 66-84). Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Так, відповідно до ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 527 ЦК України передбачено зобов`язання боржника виконати свій обов`язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов`язанні вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Як слідує зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України). Виходячи з вищевказаних норм закону, умов кредитного договору та договорів факторингу, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Враховуючи наведене, а також те, [PERSON] вимоги позову визнала суд дійшов висновку, що з відповідачки на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором №Z06.00106.005176964 від 22.04.2019 року в розмірі 85161,83 грн, з яких: 49448,14 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 35713,69 грн. - заборгованість за відсотками. Крім того, у ст.265 ЦПК України закріплено, що у рішенні суд зазначає про розподіл судових витрат. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується судом відповідно до ст. 141 ЦПК України. З урахуванням того, що позовні вимоги підлягають задоволенню, понесені позивачем судові витрати щодо сплати судового збору та на правову допомогу необхідно віднести на рахунок відповідачки, у зв`язку з чим з [PERSON] слід стягнути 2422,40 гривень судового збору та 7200 грн витрат на професійну правничу допомогу На підставі наведеного, ст.11, 205, 512, 514, 610, 612, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050, 1077, 1078 ЦК України,

Outcome: approved