Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-18 00:00:00

12.05.2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Селфі Кредит» (далі ТОВ «Селфі Кредит») звернулося до Березівського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 13.05.2025 року справу за цим позовом передано за підсудністю до Ширяївського районного суду Одеської області. 30.05.2025 до Ширяївського районного суду Одеської області з Березівського районного суду Одеської області надійшли за підсудністю матеріали справи товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Селфі Кредит» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] , 09.06.2024 року було укладено договір про надання кредиту за продуктами «NеwShort», згідно умов якого відповідач отримав кредит строком на 360 календарних днів, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені умовами кредитного договору. Кредитодавець свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов договору. Проте, відповідач порушив умови щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів у встановлені строки та порядку, у зв`язку з чим у відповідача виникла прострочена заборгованість по сплаті кредиту та процентів, яка становить 141255,00 грн., з яких: 21900,00 грн. - заборгованість за тілом, 108405,00 грн. - заборгованість за процентами, 10950,00 грн. - штрафні санкції, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь та вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Ухвалою суду від 10.06.2025 року відкрито провадження у справі з призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судові засідання сторони не з`явились. Представник позивача в позовній заяві просить розглянути справу у відсутність представника позивача на підставі наявних доказів та матеріалів. Відповідач в судові засідання не з`явився, заяв та клопотань не надав, відзиву не подавав, про дату, час та місце судового засідання у відповідності до ст.128 ЦПК України повідомлявся належним чином. Відповідач про відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду повідомлявся шляхом направлення за місцем реєстрації місця проживання ухвали про відкриття провадження разом з судовою повісткою, рекомендованим листом з повідомленням про вручення, до суду повернувся рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачеві. Оскільки позовна заява подана через електронний кабінет підсистеми «Електронний суд», позивач самостійно направив відповідачеві копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів листом з описом вкладення та надав суду докази їх надсилання. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в справі доказами. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі абз. 2 ч. 1 ст. 244 ЦПК України судом відкладено ухвалення та проголошення судового рішення до 19.09.2025 року. Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до таких висновків. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цього Кодексу. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 09.06.2025 року відповідач [PERSON] ознайомився із Паспортом споживчого кредиту (інформація, яка надається до укладення договору про споживчий кредит), згідно якої отримав пропозицію на укладення кредитного договору, зі строком кредитування у 360 днів, шляхом отримання кредитних грошових коштів у сумі кредитного ліміту в розмірі 21900,00 грн. шляхом перерахування кредитодавцем ТОВ «Селфі Кредит» грошових коштів за реквізитами платіжної картки зазначеної споживачем не пізніше двох календарних днів від дати підписання договору. За даними Паспорту споживчого кредиту, пропонована процентна ставка складається із стандартної процентної ставки в розмірі 549% річних (1,50% в день). Тип процентної ставки фіксована. Визначено, що загальні витрати за кредитом за стандартною процентною ставкою за весь строк користування кредитом складають 118260,00. Орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом складає 140160,00 грн. Реальна річна процентна ставка за стандартною процентною ставкою протягом всього строку кредитування складає 9089,90% річних. Також Паспортом визначено умови повернення кредиту, яка передбачає періодичність платежів. кожні 30 днів, зокрема: за стандартною ставкою 11 платежів по 9855,00 грн. зі сплати процентів. Також Паспортом передбачено нарахування штрафів, а саме: 3285 грн. на 4 день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язань з повернення кредиту та 240,90 грн. починаючи з 5 дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язань з повернення кредиту та/або процентів за користування кредитом. Про факт ознайомлення із Паспортом споживчого кредиту свідчить електронний підпис відповідача за допомогою одноразового ідентифікатора: А519. 09.06.2024 року об 12 год. 20 хв. між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] було укладено Договір № 1558194 про надання споживчого кредиту за продуктом «New Short», за умовами якого, позивач зобов`язався надати відповідачу кредит, а відповідач одержати та повернути кошти кредиту, сплативши проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором (п. п. 1.1 Договору). Згідно умов п. п. 1.2-1.10.2 Договору сторони передбачили, що сума кредиту складає 21900,00 грн. строком на 360 днів. Періодичність сплати платежів складає кожні 30 днів. Тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти в наступному порядку: стандартна процентна ставка становить 1,50% в день та застосовується протягом строку, встановленого п. п. 1,3 Договору (протягом 360 днів). Загальні витрати на дату укладення договору складають: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 118260 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 9089.90 % річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 140160 грн. За умовами п. п. 2.1 Договору кошти надаються позивачем у безготівковій формі, шляхом їх перерахування на рахунок відповідача. Підпунктами 6.4.1, 6.4.2 Договору, сторони узгодили розмір штрафів, а саме: 3285 грн. на 4 день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язань з повернення кредиту та 240,90 грн. починаючи з 5 дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язань з повернення кредиту та/або процентів за користування кредитом. Згідно з Додатком № 1 до Договору про надання споживчого кредиту, сторони погодили Графік платежів. Договір та Додаток № 1 до нього підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатора: А737. ТОВ «Селфі Кредит» виконало умови договору про надання споживчого кредиту та перерахувало шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної картки відповідача грошові кошти в 21900,00 грн., що вбачається з копії листа ТОВ «ПЕЙТЕК» від 10.04.2025 року № 20250410-109. Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 05.05.2025 року загальний розмір заборгованості відповідача перед ТОВ «Селфі Кредит» становить 141255 грн., з яких 21900 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 108405 грн. - заборгованість по процентам та 10950 грн. - заборгованість за штрафними санкціями. З копії досудової вимоги від 08.05.2025 року № 1223 вбачається, що позивач звертався на адресу відповідача з вимогою добровільно сплатити заборгованість за кредитним договором. Застосовуючи норми матеріального права суд виходить з такого. За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. До істотних умов відносяться умови про предмет договору, умови, які визначені істотними законом, а також ті умови, щодо яких сторонами обов`язково повинна бути досягнута згода. Згідно із п.1.ст. 1054 Цивільного Кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із п.1. ст.1048 ЦК України розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. З положень кредитного договору та ст.ст. 1054, 1055 ЦК України вбачається, що сторонами дотримано в повному обсязі вимог цивільного законодавства щодо предмету договору, його ціни, строку повернення кредиту, розміру відсотків, письмової форми. У ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Положеннями ст.12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронні довірчі послуги» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При укладенні спірного кредитного договору сторонами було досягнуто згоди з усіх його істотних умов та визначено: валюту кредитування, суму кредиту, процентну ставку за користування ним і порядок повернення кредиту, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Таким чином, позовні вимоги ТОВ «Селфі Кредит» про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» № 1558194 від 09.06.2024 року сумі 141255,00 грн., з яких 21900,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 108405,00 грн. - заборгованість по процентам є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення з відповідача штрафних санкцій в розмірі 10950,00 грн., суд приходить до такого висновку. Стаття 549 ЦК України передбачає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 14 ЦК України особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18). У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). Тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Судом встановлено, що кредитний договір укладено 09.06.2024 року, відповідно і штрафні санкції нараховані після 24.02.2022 року. Отже до спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Таким чином, позовна вимога в частині стягнення з відповідача штрафних санкцій є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Вирішуючи питання щодо стягнення судового збору, суд виходить з того, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню на суму 130305 грн., що складає 92,25% від ціни позову. Згідно ст. 4 Закону України "Про судовий збір", із позовних заяв майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду через систему "Електронний суд" позивачем сплачений судовий збір у сумі 2422,40 грн. Таким чином, в порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 2234,66 грн. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача витрат позивача на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надані: договір про надання правничої допомоги від 10.03.2025 року №52 про надання правничої допомоги Адвокатським об`єднанням «СВК Партнерс» з додатком 2 до нього, який містить розрахунок вартості правничої допомоги та акт приймання-передачі наданої правової допомоги. Так, як вбачається з додатку 2 до договору про надання правничої допомоги від 10.03.2025 року №52, вартість правової допомоги складається з: - аналізу фактичних обставин справи, збір та підготовка доказів у справі на суму 500,00 грн; - підготовки написання та оформлення позовної заяви про стягнення заборгованості на суму 2000,00 грн; - підготовка, написання та оформлення апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу на суму 4000,00 грн. Між тим, з ч. 3 додатку 2 до договору про надання правничої допомоги від 10.03.2025 року №52 сторони визначили гонорар адвоката у розмірі 15% від суми боргу, яка підлягає стягненню з боржника. Таким чином позивач, з урахуванням п. 1 та п. 2 ч. 1 Додатку 2 до Договору про надання правової допомоги, яким визначено вид та вартість правової (правничої) допомоги, а також з урахуванням ч. 2 Додатку 2, сплатив АО правову допомогу у розмірі 2500,00 гривень за аналіз фактичних обставин справи, збір та підготовка доказів у справі, а також за підготовку, написання та оформлення ним цієї позовної заяви, що підтверджується платіжним дорученням. У зв`язку з цим, заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу складається із 2 500,00 грн. за надані послуги та 21188, 25 грн. гонорару адвоката у розмірі 15% від суми боргу. Так, при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року за єдиним унікальним номером судової справи 826/1216/16 та номером провадження 11-562ас18, й додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року за єдиним унікальним номером судової справи 755/9215/15-ц та номером провадження 14-382цс19. При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, виснувала про можливість існування «гонорару успіху» як форми оплати винагороди адвокату; визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як «гонорар успіху», що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ). При цьому зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Між тим, Велика Палата Верховного Суду й зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Зважаючи на викладене, враховуючи предмет позову, час, витрачений вказаним адвокатом для надання послуг, перелік вартості робіт з урахуванням обсягу роботи, зазначеного в детальному розрахунку наданих правничих послуг, та кількості годин, необхідних, з точки зору суду, для його виконання фахівцем у галузі права, зважаючи на численні однотипні справи в судах України за позовом ТОВ «Селфі Кредит» про стягнення заборгованості за кредитним договором, й з урахуванням зібраних та наданих суду доказів, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, суд вважає, що сума 2500 грн. відповідає співмірності складності справи та є розумним розміром відшкодування таких витрат. З приводу гонорару адвоката у розмірі 21188,25 грн., то за критерієм розумності, судом не встановлено їх дійсної необхідності, у зв`язку із чим, в цій частині стягнення судових витрат з відповідача слід відмовити.

Outcome: partial