Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-15 00:00:00

До Запорізького районного суду Запорізької області за підсудністю надійшов позов ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до [PERSON] (далі «Відповідачка») про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 25 лютого 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики № 1415387. Цим договором ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надало відповідачці кредит на суму 4 500 гривень на визначений строк та узгоджено процентну ставку. В цей же день відповідачці були надані кредитні кошти. 26 жовтня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» був укладений договір факторингу №\~2610, яким право вимоги до [PERSON] за договором №\~1415387 від 25.02.2021 передане новому кредитору ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ». 03 квітня 2023 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» та позивачем укладений договір факторингу № 030423-ФК, за яким позивачу було передано право вимоги за рядом кредитних договорів, в тому числі й право вимоги до відповідача за договором №\~1415387 від 25.02.2021. Станом на момент укладення договору факторингу з позивачем відповідачка [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконала, внаслідок чого у неї перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 13 079,70 гривень, з яких: 4 500 гривень заборгованість за кредитом; 8 579,70 гривень заборгованість з процентів за користування кредитом. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачка, зареєстроване місце проживання якої знаходиться на тимчасово окупованій території України (Розівський район Запорізької області) до суду не з`явилась, хоча належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи оголошенням, розміщеним на веб-сайті суду. Ухвалою від 16.09.2025 суд постановив проводити заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані докази, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до умов договору позики (на умовах повернення в кінці строку позики) №\~1415387 від 25 лютого 2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надало [PERSON] кредит в розмірі 4 500 гривень строком на 28 днів до 25.03.2021. Вказаний договір підписано в електронній формі за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором «18l2rT5h2E». В матеріалах справи також містяться копії договорів факторингу, якими право вимоги до [PERSON] за договором позики передане позивачу. Вказане підтверджується й відповідними витягами з реєстрів боржників. Статтею 526\~ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст.\~1054\~ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, тобто норми про договір позики. На підставі ч. 1 ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.\~Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином суд вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки на користь позивача суми основного боргу в розмірі 4 500 гривень за цим кредитним договором. Окрім суми основного боргу позивачем за договором від 25.02.2021 заявлені вимоги про стягнення процентів за користування кредитом в розмірі 8 579 гривень 70 копійок. Вказана сума нарахована за період до 23.06.2021. Згідно до п. 2 Договору від 25.02.2021 сторони погодились, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься за визначеною процентною ставкою у 0,69 % від суми позики на день. Строк кредитування встановлений цим же пунктом та складає 28 днів (до 25.03.21). Орієнтовна загальна вартість кредиту становить 5 369 гривень 40 копійок, з яких проценти 869 гривень 40 копійок. Ця сума вираховується виходячи з визначеної договором процентної ставки (0,69 % на день), строку кредитування (28 днів) та суми позики (4\~500 гривень): 4 500 грн. * 0,69 %/день * 28 днів = 869,40 грн. Ця сума процентів обґрунтована умовами договору № 1415387 від 25 лютого 2021 року та підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача за цим договором. Стосовно стягнення процентів в зазначеному розмірі за період після 25 березня 2021 року, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до частини першої статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.\~ У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору строк кредитування встановлений до 25 березня 2021 року включно. Зі спливом цього строку, тобто з 26 березня 2021 року, відповідачка була зобов`язана повернути позивачу всю заборгованість за договором, оскільки це прямо визначено в самому договорі. Таким чином, абзац 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. В постанові Великої Палати ВС по справі № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року в подібній справі було зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Подібний висновок неодноразово повторювався в правових позиціях Верховного Суду і в даному випадку суд вважає необхідним застосувати його в даній справі. Таким чином, нарахування процентів за договором № 1415387 від 25 лютого 2021 року за період після 25 березня 2021 року є необґрунтованим, оскільки здійснене поза межами строку кредитування. Враховуючи наведене, позовні вимоги про стягнення процентів підлягають частковому задоволенню в межах строку кредитування, що становить 869,40 гривень. При цьому суд вважає за необхідне звернути увагу на доводи позивача щодо автоматичної пролонгації договору, які наведені у позовній заяві. З цими доводами суд не може погодитись з огляду на те, що така автоматична пролонгація передбачена не самим договором, а Правилами надання грошових коштів у позику, на які в договорі міститься посилання. Самі Правила, при цьому, відповідачкою не підписані. Таким чином суд, з урахуванням правової позиції ВП ВС у справі № 342/180/17 (касаційне провадження № 14-131цс19) від 03.07.2019, вважає відповідні доводи позивача хибними. Загальна сума, що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача становить 5\~369\~грн. 40\~коп. Судові витрати (судовий збір та витрати на правничу допомогу) підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог на підставі ч. 1 ст. 141 та п. 3 ч. 2 ст.\~141 ЦПК України.

Outcome: partial