Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-10 00:00:00

Відповідно до копії паспорту громадянина України та довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб позивач [PERSON] з 31.05.1991 року зареєстрована за адресою [ADDRESS] . 26 грудня 2008 року між позивачем та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис № 545. [PERSON] був зареєстрований за адресою [ADDRESS] . У [PERSON] є син відповідач [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження № [NUMBER] ). [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , актовий запис № 20185, а також лікарське свідоцтво про смерть № 10-12/2638-44 від 21.10.2021. Організацією похорон [PERSON] займався позивач, що підтверджується Договором-замовленням № 001640 на організацію та проведення поховання, укладеним між позивачем та КП «Ритуал» «ХМР», актом на ритуальні послуги та предмети ритуального призначення № 001764, в яких адресою позивача вказано [ADDRESS] . Згідно довідки ОСББ «Полярний» № 23 від 02.09.2024 позивач був одружений з [PERSON] з 2008 року та фактично проживав з ним без реєстрації у квартирі [ADDRESS] . Позивач після смерті чоловіка продовжує проживати за цією адресою сплачуючи внески на утримання будинку та прибудинкової території. Згідно з актом про фактичне проживання від 02.09.2024, який підписано головою ОСББ «Полярний», а також свідками [PERSON] та [PERSON] , позивач мешкає за адресою [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] . 06.12.2021 року відповідач звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька. У цей же день приватним нотаріусом було заведено спадкову справу № 06/2021. 30.08.2024 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Малахової Г.І. із заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка [PERSON] , проте постановою № 100/02-31 приватний нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки матеріали спадкової справи не містять доказів на підтвердження факту постійного проживання позивача зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а встановлений ст. 1270 ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини позивачем пропущений. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами позивача, підтвердили факт проживання позивача та його чоловіка [PERSON] разом за адресою [ADDRESS] приблизно з 2000 року до смерті [PERSON] . Також свідки зазначили, що після смерті [PERSON] позивач продовжує проживати у цій квартирі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України). Звертаючись до суду із цим позовом, позивач просив встановити факт постійного його проживання на час відкриття спадщини із спадкодавцем [PERSON] за однією адресою. Відповідно до частин першої та другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до частин першої-третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Такий правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року в справі № 569/15147/17, від 18 листопада 2020 року в справі № 523/19010/15, від 02 квітня 2021 року в справі № 191/1808/19, від 28 квітня 2021 року в справі № 204/2707/19. Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Згідно з пунктами 3.21, 3.22 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. За загальним правилом, визначеним статтею 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, що є одним із основоположних його принципів. За змістом частини третьої зазначеної норми, обов`язок доведення обставин, які мають значення для справи і на які посилається особа як на підставу своїх вимог або заперечень, покладається на кожну із сторін. Згідно із частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Факт постійного\~проживання позивача\~разом зі\~спадкодавцем на\~час його\~смерті підтверджується\~сукупністю наявних\~в матеріалах\~справи доказів,\~а саме\~Договором-замовленням\~№ 001640\~на організацію\~та проведення\~поховання,\~укладеним між\~позивачем та\~КП «Ритуал»\~«ХМР»,\~актом на\~ритуальні послуги\~та предмети\~ритуального призначення\~№ 001764,\~в яких\~адресою позивача\~вказано [ADDRESS] ,\~довідкою ОСББ\~«Полярний» №\~23\~від 02.09.2024,\~відповідно до\~якої позивач\~був одружений\~з [PERSON] \~з 2008\~року та\~фактично проживав\~з ним\~без реєстрації\~у квартирі\~ [ADDRESS] ,\~де продовжує\~проживати і\~після смерті\~чоловіка,\~сплачуючи внески\~на утримання\~будинку та\~прибудинкової території,\~а також\~показами допитаних\~у судовому\~засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] . Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на спростування зазначених доказів щодо факту постійного проживання позивача разом зі спадкодавцем [PERSON] на час його смерті. Таких доказів не містять і матеріали справи. Встановивши, що позивач постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та те, що спадкоємець за законом у встановлений статтею 1270 ЦК України строк заяву про відмову від спадщини нотаріусу не подавав, тобто є таким, що прийняв спадщину, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем за однією адресою на час відкриття спадщини підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Outcome: approved