Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до ДП "Шахта №9 "Нововолинська" про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві. Позовні вимоги обгрунтовує наступним. Він працював на ДП «Шахта №9 «Нововолинська» з 14 листопада 2008 року на посадах гірника підземного та гірничого майстра. 23 січня 2024 року його було звільнено із займаної посади на підставі наказу №06-к від 22.01.2024 відповідно до п.2 ст.40 КЗпП України за станом здоров`я. Внаслідок шкідливих умов праці він отримав хронічні захворювання, а саме: хронічну двобічну сенсоневральну приглуховатість з помірним ступенем зниження слуху ІІІ ступеня за класифікацєю [PERSON] та [PERSON] ; хронічний бронхіт ІІ ступеня, фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмосклероз, ЛН І-ІІ ступеня. Відповідно до витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи йому встановлено ступінь втрати працездатності 50 %. Зазначає, що відповідно до п.17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 24 січня 2024 року причиною виникнення його профзахворювання визнано тривалий період роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів: пилу фіброгенної дії, виробничого шуму, важкості праці. Допоміжними факторами виникнення даного професійного захворювання був несприятливий мікроклімат на підземних дільницях, обумовлений гірничо-геологічними умовами шахти, а саме: висока вологість повітря, швидкість руху повітря (протяги), а також недостатнє забезпечення санітарно-курортним лікуванням. Також вказує, що він проходив стаціонарне та амбулаторне лікування в КНП «Нововолинська ЦМЛ», інституті медицини праці м.Київ і інших лікувальних закладах. Позивач зазнача, що завдана йому моральна шкода полягає у тому, що стан його здоров`я від отриманих на виробництві травм і захворювань погіршується, порушився нормальний життєвий ритм, він постійно відчуває фізичні болі та сильні душевні страждання, які зазнав у зв`язку з виробничим каліцтвом та ушкодженням здоров`я. Втрата працездатності та отримання інвалідності спричинили порушення його життєвих зв`язків, вплинуло на сімейний бюджет та вимагає додаткових зусиль для організації свого життя і лікування. У нього з`явилося відчуття своєї неповноцінності та тривоги за майбутнє. З огляду на те, що роботодавець не забезпечив безпечних умов праці на робочому місці, внаслідок чого позивач отримав декілька професійних захворювань, через які йому спричинено моральну шкоду, [PERSON] вважає, що з відповідача належить стягнути моральну шкоду в розмірі 200 000 гривень, а також стягнути судові витрати по ставі. Позивач[PERSON] в судове засідання не з`явився, у позові просить розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задоволити з підстав, наведених у позові. Представник відповідачаДП "Шахта №9 "Нововолинська" Марчук Н. в судове засідання не з`явилась, подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просить задоволити позов частково. При цьому зазначає, що вимоги позивача є підставними, проте розмір зазначеної у позові моральної шкоди не відповідає вимогам розумності та справедливості. Також представник відповідачаподала заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні фактичні обставини справи, зміст відповідних спірних правовідносин та застосовує до них такі норми права. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем ДП "Шахта №9 "Нововолинська", працював на посаді гірника підземного та гірничого майстра. 23 січня 2024 року був звільнений із займаної посади на підставі наказу №06-к від 22.01.2024 відповідно до п.2 ст.40 КЗпП України за станом здоров`я, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.10-11). Згідно копії акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 24 січня 2024 року у позивача виникли професійні захворювання: хронічна двобічна сенсоневральна приглуховатість з помірним ступенем зниження слуху ІІІ ступеня за класифікацєю [PERSON] та [PERSON] ; хронічний бронхіт ІІ ступеня, фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмосклероз, ЛН І-ІІ ступеня; причиною виникнення професійних захворювань є пил та шум (а.с.6-7). Згідно витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №42/25/643/В від 07.04.2025, позивачу визначено 50% втрати професійної працездатності (30% по хронічному бронхіту, 20% по двобічній сенсоневральній приглухуватості) та встановлено третю групу інвалідності внаслідок профзахворювання (а.с.8,9). Позивач також зазначає, що у зв`язку із погіршенням стану здоров`я від отриманих на виробництві травм і захворювань він проходив стаціонарне та амбулаторне лікування в КНП «Нововолинська ЦМЛ», інституті медицини праці м.Київ і інших лікувальних закладах, проте не підтверджує даний факт належними доказами. Нормами\~Конституції України, зокрема статтями 3, 43, 46, передбачені права працівників на охорону їх життя і здоров`я у процесі трудової діяльності, на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до статті 153 \~КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Згідно частин 1, 3 ст.13 Закону України\~«Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Згідно\~ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Так, відповідно до положень ч.2\~ст.153 КЗпПУ забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на роботодавця.\~ Відповідно до ст.23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Статтею 237-1\~КЗпП України\~передбачено, що відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Судом встановлено, що професійні захворювання позивача пов`язані з виробництвом, а отже наявні у зв`язку з цим всі підстави, передбачені ст.237-1 КЗпП України, для відшкодування позивачу моральної шкоди. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст.237-1 КЗпП України\~відшкодування працівнику моральної шкоди у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на роботодавця, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок виконання позивачем трудових обов`язків, моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я через виникнення у нього професійних захворювань, спричинених негативними виробничими факторами, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання ним трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди. Вирішуючи питання про покладення відповідальності за завдану позивачу моральну шкоду на відповідача, суд виходить з того, що професійні захворювання виникли у позивача у зв`язку з його тривалою понад 15 років роботою на підприємстві відповідача у шкідливих умовах праці, що підтверджується дослідженими судом доказами. Судом встановлено, що через тривалу працю у шкідливих умовах на підприємстві відповідача у позивача виникли хронічні професійні захворювання, які призвели до втрати працездатності у розмірі 50%, та 3 групу інвалідності, внаслідок чого у позивача порушено звичний спосіб життя. Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України\~«Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~№4 від 31.03.1995, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь 200\~000,00 грн моральної шкоди, вказану суму суд вважає необгрунтованою. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). Слід зазначити, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Заперечення, викладені у відзиві щодо збитковості підприємства та специфіки роботи ДП "Шахта №9 "Нововолинська" суд не може брати до уваги як підставу для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди. Cуд враховує тривалий період роботи позивача в шкідливих умовах на підприємстві відповідача протягом понад 15 років, характер отриманих професійних захворювань у їх сукупності, відсоток втрати позивачем професійної працездатності 50%, його вік на момент втрати працездатності 40 років, стан здоров`я, тяжкість та невідворотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, і вважає необхідним, розумним, достатнім та справедливим визначити розмір компенсації в сумі 100 000 грн відшкодуваання заподіяної моральної шкоди. Згідно із п. 3 ч. 2, ч. 10 ст.\~141, ч.2 ст.137 ЦПК України документально підтверджені судові витрати, понесені позивачем за надання професійної правничої допомоги, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме 1\~500,00\~грн,\~підлягають стягненню\~з позивача\~на користь\~відповідача(а.с.12). На підставі викладеного,

Outcome: approved