Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

21.02.2025 року позивач в особі свого представника за електронною довіреністю Мих Вікторії Олегівни засобами Електронного суду звернувся до суду із заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №100002662 від 29.03.2023 року, укладеним між відповідачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» на суму 5000,00 грн. при укладенні договору строком на 105 календарних днів до 12.07.2023 року, вимогу за яким було передано позивачеві на підставі договору відступлення прав вимоги №104-МЛ від 29.08.2023 року на суму 19930,00 грн., з яких 4500,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 14480,00 грн. - заборгованість за відсотками та 950,00 грн. - заборгованість за комісією, а також 2422,40 грн. - судовий збір за розгляд справи у суді. Ухвалою судді від 25.02.2025 року провадження у справі було відкрито у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, наданий сторонам час для подання усіх заяв по суті позову (а.с.32). Позивач та його представниця вказану ухвалу отримали засобами електронного суду у порядку ч.5 ст.272 ЦПК України (а.с.34-35), відповідач вказану ухвалу отримав у відповідності до вимог п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України (а.с.36). Відзив від відповідача не надходив. 25.04.2025 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменування місцевих загальних суддів» від 26.02.2025 року, відповідно до норм якого найменування Первомайського міськрайонного суду Харківської області було змінено на Златопільський міськрайонний суд Харківської області. При цьому відповідно до норм вказаного закону було доповнено підпунктом 3 пункт 3-1 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до якого зміна найменування місцевого загального суду не призводить до його реорганізації чи ліквідації або утворення нового суду. Заяви та клопотання від сторін у справі не надходили та інші процесуальні дії у справі судом не застосовувалися. Розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Можливість ухвалення заочного рішення в такому випадку не передбачена. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 29.03.2023 року між відповідачем та первинним кредитором товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» був укладений договір №100002662 про споживчий кредит, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти від позивача у розмірі 5000,00 грн. строком на 105 днів із пільговим періодом 15 днів та загальним періодом 90 днів із повернення кредиту 12.07.2023 року з можливістю пролонгації дії договору в разі вчасної сплати процентів (а.с.6-11). Відповідач підписав вказаний договір одноразовим електронним ідентифікатором (а.с.12). Кошти відповідачу були перераховані первинним кредитором на картку відповідача [NUMBER] 29.03.2023 року на суму 5000,00, що підтверджується платіжним дорученням 61923944, наданим позивачу первинним кредитором (а.с.13). Позивач набув право вимоги до відповідача на підставі договору відступлення права вимоги №104-МЛ від 29.08.2023 року разом із відповідним актом приймання-передачі реєстру боржників від 29.08.2023 року та сплатою первинному кредитору ціни продажу за портфель боржників (а.с.16-22). 22.01.2025 року на суму вимоги позивач направив відповідачу претензію щодо сплати коштів у вказаному у позові розмірі (а.с.22, зворотній бік). Таким чином, суду надані усі належні та допустимі докази як отримання відповідачем кредиту у первинного кредитора, так і переходу права вимоги до позивача. Сам договір між сторонами сплинув 12.07.2023 року. Розрахунок процентів здійснений в межах строку дії договору, тобто до 12.07.2023 року. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною другою статті 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В той же час суд не погоджується із вимогою позивача щодо стягнення з відповідача комісії за вказаним договором, яка хоч і була визначена в договорі, не була деталізована, а саме за які послуги вона первинним кредитором нараховується. Вважати встановлення комісії належним способом оплати за договором не можна, оскільки розмір комісії встановлено без уточнення найменування конкретних послуг та систематичності запиту відповідачем інформації щодо обслуговування кредитної заборгованості. Таким чином, суд вважає, що умови договору про комісію не містять розмежування платних та безоплатних послуг, як і не містять найменування цих послуг, а значить передбачають виключно платні послуги стосовно обслуговування кредиту, що суперечить вимогамч. 1, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», за яким надання таких послуг передбачено безоплатно. Відтак, умови договору про сплату комісії первинному кредитору, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд вважає нікчемними, а тому нарахована заборгованість за комісією не підлягає стягненню з відповідача. Таким чином, у судовому засіданні підтвердилися вимоги за тілом кредиту та нарахованими процентами, що склало 18980,00 грн. замість 19930,00 грн. загалом заявлених вимог з комісією, що складає 95,23% від загальних вимог. Саме в цій частині суд вимоги позивача задовольняє. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору при зверненні до суду у розмірі 2306,85 грн. (95,23% від сплачених 2422,40 грн.). На підставі викладеного та

Outcome: partial