Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

17.03.2025 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому зазначає,що [INFO] померла її мати [PERSON] ,відкрилася спадщина,яка потребує нотаріального оформлення,позивачка є єдиним спадкоємцем померлої. 13.02.2025 р. [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Петренко С.В.із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом,була заведена спадкова справа № 3/2025. Постановою нотаріуса від 04.03.2025 р.позивачці було відмовлено у вчинені нотаріальної дії ,яка обґрунтована тим,що позивачка станом на дату відкриття спадщини не проживала постійно з спадкодавцем та не подала заяву про прийняття спадщини у строк 6 місяців з дати відкриття спадщини. Посилаючись на те,що строк на прийняття спадщини нею пропущений з поважних причин,якими є загострення хронічних захворювань,зміна місця проживання через воєнний стан у період з жовтня 2024 р.по лютий 2025 р.без оформлення статусу внутрішньо переміщеної особи,від спадщини вона не відмовлялася,позивачка просить суд на підставі ст.1272 ч.3 ЦК України визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті матері [PERSON] ,яка померла [INFO] ,терміном на один місяць з дня набрання рішенням законної сили. Ухвалою суду від 17.03.2025 р. було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження,витребувано від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Петренко С.В. спадкову справу до майна померлої [PERSON] . Відповідачем \~територіальної громадою\~в особі\~Запорізької міської\~ради до\~суду надано\~відзив на\~позов,в\~якому відповідач\~заперечує проти\~заявлених вимог\~з посиланням\~на те,що\~позивачка не\~довела доказами\~існування обставин, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій по прийняттю спадщини, а зазначені нею обставини не є підставою для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В судовому засіданні у вступному слові представник позивачки адвокат Швець Д.І. підтримав позов з наведених вище підстав. Під час розгляду справи представник позивачки адвокат Стадніченко Я.М. оголосила додаткові пояснення від імені своєї довірительки,за змістом яких зазначає,що позивачка після смерті матері зверталась до нотаріуса на консультацію щодо строків та порядку прийняття спадщини,проте їй було надано хибні роз`яснення ,що вона як особа,що проживала постійно із спадкодавцем на час відкриття спадщини,може оформити свої права спадкоємця у будь-який час. Представник відповідача в судове засідання не з`явився,надав письмову заяву про розгляд справи без його участі з урахуванням заперечень,викладених у відзиві. Третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Петренко С.В.в судове засідання не з`явився,надав письмову заяву про розгляд справи без її участі. Відповідно до частини 3 статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Як передбачено ст.223 ч.1 ЦПК України,неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови,що його належним чином повідомлено про дату,час і місце цього засідання,не перешкоджає розгляду справи по суті. На підставі викладеного,суд розглянув справу за відсутності представника відповідача та третьої особи. Всебічно вивчивши обставини справи,дослідивши надані письмові докази у сукупності, допитавши свідка,суд дійшов висновку, що позов заявлений не обґрунтовано,не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено,що [INFO] .Запоріжжі померла [PERSON] ,про що надана копія свідоцтва про смерть. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за законом,до складу якої входить нерухоме майно,що потребує нотаріального оформлення. Відповідно до вимог ст.1220 ч.1,1222 ч.1,1223 ч.2,1261 ч.1 ЦК України, позивачка як дочка спадкодавця є спадкоємцем за законом першої черги,до якої право власності на спадкове майно переходить на загальних підставах. Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Згідно з частинами першою, другою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. З матеріалів спадкової справи до майна померлої [PERSON] № 3 /2025 встановлено,що 13.02.2025 р.до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Петренко С.В.із заявою про прийняття спадщини після смерті матері звернулася [PERSON] ,яка вказала про відсутність інших спадкоємців ,які б прийняли спадщину за законом згідно ст.1261 ЦК України. Заява про прийняття спадщини після смерті [PERSON] ,яка померла [INFO] ,її спадкоємцем [PERSON] була подана 13.02.2025 р.,з пропуском встановлено законом 6-місячного строку на прийняття спадщини. За зверненням [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину постановою нотаріуса від 04.03.2025 р. останній було відмовлено у вчиненні відповідної нотаріальної дії з підстав пропуску строку на прийняття спадщини,оскільки [PERSON] не подала заяву про прийняття спадщини в строк,встановлений ст.1270 ЦК України ,та не надала документи,які підтверджують реєстрацію із спадкодавцем за однією адресою. При прийнятті такого рішення приватний нотаріус Петренко С.В. керувалася наданими на запит нотаріуса відомостями Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради від 20.02.2025 р.вих.№ 06.4-06/02/4799 про те,що на день смерті з померлою [PERSON] зареєстровані особи відсутні,згідно відомостей паспорту [PERSON] ,вона зареєстрована за іншою адресою,ніж спадкодавець. Постанова нотаріуса позивачкою в судовому порядку не оскаржувалась. Вимоги позову про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини [PERSON] обґрунтувала у позовній заяві з посиланням на наступні причини його пропуску,які просила суд визнати поважними,а саме:введення воєнного стану в Україні з 24.02.2022 р.,поновлення у [PERSON] хвороб,які прогресували,постійні обстріли території м.Запоріжжя ,які змусили позивачку змінити місце проживання без оформлення статусу внутрішньо переміщеної особи та тимчасово мешкати в с.Велимче Ковельського району Волинської області. В додаткових поясненнях від 22.08.2025 р.позивачка зазначила про те,що наприкінці листопада 2024 р.вона зверталась до Ковельської державної нотаріальної контори,де їй запропонували записатись на прийом через 2-3 тижні або звернутись на консультацію до приватного нотаріуса,цього ж дня приватним нотаріусом їй було роз`яснено,що оформити спадщину матері вона зможе у будь-який час. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України). Частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Аналіз вищезазначеної норми закону свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року N 6-1320цс17. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Як роз`яснив Верховний Суд України в п.24 Постанови Пленуму № 7 від 30.05.2008 р.»Про судову практику у справах про спадкування»,вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини суд досліджує поважність причин його пропуску,при цьому необхідно виходити з того,що поважними є причини,пов`язані з об`єктивними,непереборними,істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. З матеріалів справи суд не встановив достатніх переконливих доказів тих обставин,які були б пов`язані з об`єктивними,непереборними,істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Позивачка зазначає, що після смерті матері вона із засобів масової інформації дізналася про те,що строк на прийняття спадщини складає 10 місяців,а у листопаді 2024 року звернулася в усному порядку до приватного нотаріуса ,де їй повідомили, що вона через спільне проживання з померлою матір`ю може оформити спадщину у будь-який час. Суд не бере до уваги такі доводи позивача, оскільки вони не підтверджується належними доказами. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 6 березня 2022 року N 209 (яка діє протягом воєнного стану та одного місяця з дня його припинення або скасування, враховуючи зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 2022 року N 480), від 19 квітня 2022 року N 480, від 24 червня 2022 року N 719, а саме в пункті 3 зазначалося, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. Вказаний пункт 3 виключено, з 18 червня 2023 року, відповідно до підпункту 2 пункту 3 змін, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 9 травня 2023 р. № 469 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату, державної реєстрації та функціонування державних електронних інформаційних ресурсів в умовах воєнного стану». Правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються Цивільним кодексом України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України. Строк на прийняття спадщини по своїй сутності є присічним (статті 1270, 1272 ЦК), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку «присікає» право на прийняття спадщини. Проте в законі, вочевидь з урахуванням сутності права на прийняття спадщини як майнового, передбачена можливість: за згодою самих спадкоємців, що прийняли спадщину, подати заяву про прийняття спадщини (частина друга статті 1272 ЦК України); для спадкоємця звернутися з позовною вимогою та за наявності поважної причини суд визначає додатковий строк на прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України). Законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції, як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини. Пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню. Такий правовий висновок Верховного Суду висловлений в постанові від 25 січня 2023 року у справі № 676/47/21 (провадження № 61-8014св22), в постанові Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі N 175/1404/19 (провадження N 61-5707св23), який враховується судом. Виходячи з норми ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Зміни щодо строків прийняття спадщини не були внесені до Цивільного кодексу України, а відтак норми постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 N 164 не змінюють та не зупиняють визначених ст. 1270 ЦК України строків для прийняття спадщини. Крім того, оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 21 квітня 2022 року у справі № 296/12109/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22. Судом не встановлено жодного доказу,якій би підтвердив пропуск строку на прийняття спадщини [PERSON] саме у зв`язку з оголошенням воєнного стану в Україні. Так само,тимчасове,у період з 12.10.2024 р.по 10.02.2025 р.,проживання позивачки у Волинській області,де,за її ж поясненнями, працюють як державні,так і приватні органи нотаріату,не є поважною причиною пропуску строку на прийняття спадщини. Не є поважними причинами пропуску такого строку і посилання на загострення певних хвороб,оскільки виписка з медичної картки амбулаторного хворого [PERSON] про відвідування нею лікаря 10.03.2025 р. вказує лише на звернення амбулаторного хворого за медичною допомогою вже після спливу строку на прийняття спадщини. Згідно з правовою позицією Верховного Суду висловленою в постанові від 17 жовтня 2018 у справі № 681/203/17-ц (провадження № 61-26164св18) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Вказана правова позиція підтримана і в постановах Верховного суду від 01 червня 2020 року у справі N 185/777/17 (провадження N 61-35079св18), у постанові від 07 квітня 2020 року у справі N 756/9379/15-ц (провадження N 61-7251св19). Відтак, суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. На висновки суду не впливають показання свідка [PERSON] ,яка показала,що протягом з 2022 р.до часу смерті(червень 2024 р.)на дому за місцем проживання [PERSON] надавала останній медичні послуги , всі маніпуляції проводила в присутності її дочки [PERSON] ,оскільки вони не містять відомостей про поважні причини пропуску строку прийняття спадщини. За обставинами справи,позивачка та її представники посилалися на спільне проживання [PERSON] з її матір`ю [PERSON] на час відкриття спадщини за відсутності реєстрації інших осіб із [PERSON] . Однак,встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем відбувається в судовому порядку, шляхом подання заяви про встановлення факту, який має юридичне значення, зокрема, для оформлення права на спадщину, якщо пропущено строк звернення до нотаріуса.\~Для встановлення цього факту потрібно подати до суду докази спільного побуту, взаємних прав та обов`язків, що свідчать про проживання однією сім`єю до відкриття спадщини,тобто доводити інші обставини,ніж позивачка визначила предметом доказування у даній справі.\~ Оскільки підстави, на які посилається позивачка, з урахуванням зазначених норм права та релевантної практики Верховного Суду, не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визначення [PERSON] додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] . На підставі ст.ст.16,1261,1270,1272 ч.3 ЦК України,ст. ст. ст.12, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 265, 280, 284, 353, 355 ЦПК України ,суд-

Outcome: dismissed