Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-15 00:00:00

Позивач [PERSON] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , звернулася до суду із позовом до [PERSON] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , в якому просить: розірвати шлюб, укладений між сторонами та зареєстрований 26 червня 2018 року Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1049; визначити місце проживання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , з нею - [PERSON] ; після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище « [PERSON] ». Позовні вимоги мотивовані тим, що шлюб між сторонами зареєстровано 26 червня 2018 року Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1049. Дошлюбне прізвище позивача було « [PERSON] ». В шлюбі у них народився син - [PERSON] , [INFO] , який є неповнолітнім та проживає з позивачем. Однак, як зазначено у позовній заяві, позивач з відповідачем втратили взаєморозуміння та повагу, через те, що мають різні уявлення про побудову сімейних відносин та ведення спільного господарства. Їх світогляд і культурні цінності теж не співпадають. Вони не можуть дійти згоди щодо принципових для спільного проживання питань. Через непорозуміння вони відчужилися один від одного та втратили сімейні цінності, необхідні для збереження шлюбу. Оскільки їхня сім`я втратила цінність для них, спроби зберегти сімейні відносини не дали результату, позивач бажає припинити шлюб. Зазначає, що впродовж останнього часу їхні сімейні відносини зводяться до конфліктів та непорозумінь, що виключає можливість подальшого спільного проживання. Вважає, що їх з відповідачем шлюб фактично припинив існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, у зв`язку з чим наполягає на його розірванні, строк для примирення просить не надавати. Крім того, позивач повідомляє, що їх син [PERSON] має 4 роки та 9 місяців. Для повної та ефективної реалізації прав неповнолітньої дитини її інтересам відповідає чітке визначення та документальне закріплення місця проживання з кимось із батьків. Хлопчик проживає з позивачем. Позивач зазначає, що між ними існує стійкий емоційний зв`язок, що грунтується на взаємній любові та довірі. Син ще повністю потребує її опіки та догляду і висловив бажання проживати з позивачем. За таких обставин, інтересам неповнолітньої дитини відповідатиме визначення місця проживання з матір`ю, оскільки саме вона забезпечує її виховання, розвиток та догляд. Позивач повідомляє, що заходи досудового врегулювання спору результату не дали, збереження сім`ї між ними неможливе. Заходи забезпечення доказів та позову не здійснювалися. На підставі наведеного, просить суд задовольнити позов. 26 травня 2025 року, до відкриття провадження у справі, на адресу суду поступила заява [PERSON] , в якій зазначено, що позовні вимоги він визнає у повному обсязі, на розірвання шлюбу згідний та не заперечує, щоб їх син проживав з [PERSON] . Судовий розгляд справи (підготовче та судові засідання)просить проводити без його участі. 26 травня 2025 року, до відкриття провадження у справі, [PERSON] до суду подала заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, на розірванні шлюбу наполягає. Судовий розгляд справи (підготовче та судові засідання) просить проводити без її участі. 28 травня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Залучено до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Городенківської міської ради (вул.Шевченка, 77, м. Городенка, Івано-Франківської області). Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання в справі на 25 червня 2025 року о 10:00 год. Підготовче судове засідання, призначене на 25.06.2025, було відкладено у зв`язку із поданим клопотанням представника третьої особи - Боднарчук Оксани Леонідівни про відкладення розгляду справи для затвердження висновку органу опіки та піклування по даній справі. 15.07.2025 на адресу суду від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Городенківської міської ради поступив висновок органу опіки та піклування Городенківської міської ради про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , затверджений рішенням виконавчого комітету Городенківської міської ради "Про затвердження висновку органу опіки та піклування Городенківської міської ради про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , жителя м. Городенка" №1197 від 10 липня 2025 року, а також надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника служби у справах дітей. Зазначено, що висновок органу опіки та піклування Служба у справах дітей підтримує в повному обсязі. Ухвалою суду від 05 серпня 2025 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Городенківської міської ради. Призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 21.08.2025 о 09:50 год. 20 серпня 2025 року на адресу суду поступила заява від позивача - [PERSON] , в якій вона зазначила, наступне: коли вони надавали пояснення у Службі у справах дітей з приводу місця проживання неповнолітнього [PERSON] . [PERSON] не заперечував, щоб син проживав з нею. Однак в даний час поведінка [PERSON] суттєво змінилася: він став агресивним по відношенню до неї, подав у Городенківський відділ поліції безпідставні заяви про ніби то скоєння нею правопорушень, почав відвідувати сина в садочку та забирав дитину без її відома та згоди. Особливе занепокоєння викликала у неї поведінка [PERSON] стосовно сина [PERSON] : він приходить у садочок, забирає хлопчика надвір, а залишаючись з дитиною на самоті розпитує всі подробиці її життя - куди ходить, з ким бачиться, хто приходить до них додому, розповідає синові, що вона його не любить, не хоче з ним жити. Після цих розмов [PERSON] приходить дуже схвильований, засмучений та розгублений, іноді плаче. Очевидно, що такі розмови з п?ятирічною дитиною не є нормальними та негативно впливають на дитячу психіку. У червні 2025 року [PERSON] забрав сина із садочка без її відома, в спеку ходив з ним по місту. Забираючи дитину на прогулянку [PERSON] обирає дивні та небезпечні на її думку місця - закинуті будівлі в районі парку та центральної лікарні. Той факт, що [PERSON] вживає алкогольні напої та наркотичні засоби теж не додає безпечності його спілкуванню з сином. Враховуючи бажання сина, позивач повідомляє, що не заперечує, щоб він бачився із батьком, однак, зважаючи на його дивну поведінку та вживання алкогольних напоїв і заборонених речовин, які впливають на адекватність [PERSON] , вважає, що інтересам дитини відповідатимуть їхні зустрічі виключно в її присутності. У зв?язку з цим вона подала до Служби у справах дітей заяву про визначення способу участі відповідача у вихованні сина. Враховуючи наявність у них із відповідачем спору щодо місця проживання дитини та участі у її вихованні, вважає, що інтересам дитини відповідає обов?язкове документальне визначення її місця проживання з мамою. У протилежному випадку це дасть підстави відповідачу знову безконтрольно забирати дитину без її відома та наражати їхнього сина на небезпеку. Зазначає, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, на розірванні шлюбу наполягає. Просить долучити до матеріалів справи копію її звернення до Служби у справах дітей. Судовий розгляд справи (підготовче та судові засідання) просить проводити без її участі. 15 вересня 2025 року відповідач - [PERSON] на адресу суду подав заяву, в якій просив судовий розгляд даної цивільної справи проводити та завершувати без його участі. Зазначив, що на розірвання шлюбу згідний. Стосовно визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON] з позивачкою він не погоджується. У судове засідання 15.09.2025 учасники справи не з`явилися. У поданих раніше заявах просили розгляд справи завершувати без їхньої участі. Ч. 3 ст. 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровано 26 червня 2018 року Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про що 26 червня 2018 року складено відповідний актовий запис № 1049, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 26 червня 2018 року Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя, визначає ч. 1 ст. 36 СК. Статтею 55 СК України передбачений обов`язок подружжя турбуватись про сім`ю, в т.ч.: дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, вони повинні бути відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в сім`ї, та зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України). Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом також встановлено, що сторони зареєстровані за однією адресою, а саме: [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу з реєстру територіальної громади про реєстрацію позивача та інформацією, яка вказана у відповіді № 1419810 від 27.05.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру, отриманої судом у порядку, визначеному ч. 8 ст.187 ЦПК України, щодо відповідача, однак спільного сімейного життя сторони не ведуть, не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, не піклуються про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Позивач скористалася правом припинити шлюбні відносини та звернулася до суду з даним позовом. Відповідач в судове засідання не з`явився для дачі особистих пояснень, подав до суду заяву, в якій зазначив, що на розірвання шлюбу згідний. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що сім`я розпалася повністю, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та відповідача, тому позов, в частині розірвання шлюбу, слід задовольнити. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Зважаючи на прохання позивача, суд вважає за доцільне після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Згідно із ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Що стосується вимоги позивача щодо визначення місця проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , з матір`ю, суд приходить до наступного. Про те, що сторони [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , доводиться засвідченою копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 10 вересня 2020 року Городенківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Малолітній [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] разом із батьками: [PERSON] та [PERSON] , що стверджується: довідкою Городенківської міської ради №301, витягом з реєстру територіальної громади №2025/006682090 від 21.05.2025 та відповіддю №1419810 від 27.05.2025. Із копії Акту обстеження житлово-побутових умов від 13 червня 2025 року №14-97, складеного комісією Служби у справах дітей Городенківської міської ради, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , разом із сином - [PERSON] , [INFO] ; висновок обстеження: умови для проживання дитини задовільні. Згідно відомостей з державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела /суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору сума доходу [PERSON] за 4 квартал 2024 року становила 659 462,00 грн. Малолітній [PERSON] відвідує Котиківський заклад дошкільної освіти (дитячий садо) "Барвінок", 01.06.2023. Мати - [PERSON] , щодня приводить і забирає дитину з дошкільного закладу, активно бере участь у вихованні та розвитку дитини, підтримує зв`язок з вихователями, бере активну участь у батьківських ініціативах в житті групи та садочка загалом, завжди вчасно здійснює проплату за харчування сина. Батько - [PERSON] приводить і забирає дитину дуже рідко, про те щоразу цікавиться розвитком та успіхами сина, спілкуючись з вихователями, відвідує свята (виступи), на які запрошуються батьки. Як встановлено судом, сторони не дійшли згоди щодо визначення місця проживання сина сторін: [PERSON] , [INFO] . У поданій позовній заяві прзивач - [PERSON] просить визначити місце проживання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , з нею - [PERSON] , а відповідач - [PERSON] , у поданій ним 15.09.2025 заяві, вказує, що стосовно визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON] з позивачкою не погоджується. Вирішуючи позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини, надаючи оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами по справі з приводу визначення місця проживання дитини, суд керується наступним. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. У відповідності до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України). У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги як першочергове міркування при прийнятті відносно неї будь-яких дій або рішень як у державній, так і у приватній сфері. Найкраще забезпечення інтересів дитини - це право, принцип і правила процедури, які засновані на оцінці усіх елементів, що відображають інтереси дитини у конкретних обставинах. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини з метою прийняття рішення про застосування тієї чи іншої конкретної міри належить діяти в наступному порядку: 1) з урахуванням конкретних обставин справи слід визначити, в чому полягають відповідні елементи оцінки найкращих інтересів, наповнити їх конкретним змістом і визначити значимість кожного з них у співвідношенні з іншими; 2) з цією метою необхідно слідувати правилам, що забезпечують юридичні гарантії та належну реалізацію цього права. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню наступні базові елементи: (а) погляди дитини, (б) індивідуальність дитини, (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин, (г) піклування, захист і безпека дитини, (ґ) вразливе положення, (д) право дитини на здоров`я, (е) право дитини на освіту (висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19). Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Городенківської міської ради про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , жителя м. Городенка, затвердженого рішенням виконавчого комітету Городенківської міської ради "Про затвердження висновку органу опіки та піклування Городенківської міської ради про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , жителя м. Городенка" №1197 від 10 липня 2025 року, стверджено, що з метою забезпечення реалізації прав, свобод та законних інтересів дитини, орган опіки та піклування Городенківської міської ради, взявши до уваги рішення комісії з питань захисту прав дитини від 17.02.2025 року № 25, прийняте шляхом голосування членів комісії вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , після розлучення батьків з матір`ю [PERSON] , [INFO] . Підстав не приймати до уваги даний висновок у суду немає, оскільки він ґрунтується на належних, допустимих та достатніх доказах, які містяться в матеріалах справи. З огляду на специфіку відносин, що склалися між сторонами, суд розуміючи, що спір стосується чутливої сфери правовідносин, в яких батьки не дійшли спільного рішення щодо місця проживання їхньої дитини, стає на захист інтересів дитини та враховуючи сталість соціальних зв`язків дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] , [INFO] , добросовісне виконання нею батьківських обов`язків, вік дитини, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, а також відсутність з боку матері негативного впливу на його виховання і розвиток, приходить до висновку, що визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , саме з матір`ю забезпечить якнайкращі інтереси дитини, буде сприяти збереженню зв`язку дитити із сім`єю та сприятиме якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Беручи до уваги вище викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги, в частині визначення проживання дитини з матір`ю, є обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. А тому, слід визначити місце проживання дитини сторін - [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] , [INFO] . При цьому, суд звертає увагу, що таке рішення суду не позбавляє можливості та обов`язку кожного з батьків, приймати участь у вихованні, спілкуванні та матеріальному утриманні дитини. На підставі 51 Конституції України, ст. ст. 7, 19, 104, 110, 112, 113, 141, 157, 160,161 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved