Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-17 00:00:00

24.07.2025 до Суду надійшла надіслана засобами поштового зв`язку позовна заява. Позивачка просить Суд ухвалити рішення про розірвання шлюбу з Відповідачем. В обґрунтування позовних вимог вона послалась на те, що у стосунках певний час відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, подружжя разом не проживає. Подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим. Також Позивачка просить стягнути з Відповідача на свою користь аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання у Канаді, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до закінчення терміну навчання або досягнення дитиною 23 років. Представник Позивачки подала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач своїм правом подання відзиву не скористався, двічі в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки (стаття 223 ЦПК України). Суд розглядає спір на підставі наявних матеріалів у справі. Суд встановив, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 21 листопада 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Деснянського району міста Києва, актовий запис № 1895 (серія свідоцтва [NUMBER] ). У шлюбі мають повнолітню дитину - [PERSON] ( [INFO] , свідоцтво про народження серія [NUMBER] ). Відповідно до статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частини першої статті 24 СК України). Частиною третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд звертає увагу на фундаментальний принцип, згідно з яким примусове збереження шлюбу є неприпустимим. Ураховуючи, що Суд не може примушувати до збереження шлюбу, якщо хтось один із подружжя не бажає його продовжувати, і, зважаючи на те, що у цій справі воля Позивачки на розірвання шлюбу виражена чітко і недвозначно, подальше збереження шлюбу було б невиправданим і не відповідало б інтересам жодної зі сторін. Таким чином, позов про розірвання шлюбу має бути задоволений повністю. Щодо вимог про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (стаття 198 Сімейного кодексу України). Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними 23 років. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При цьому СК України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та їх спроможність її надавати. У справі, що переглядається, Суд встановив, що син сторін у справі [PERSON] досяг повноліття [INFO] , продовжує навчатися в Камосунському коледжі у Канаді (з 02.09.2025 по 31.08.2027), що підтверджує відповідний лист про прийняття від 04.03.2025. Вартість навчання за перший навчальний рік 5400 CAD. Суд перевірив відомості щодо Відповідача з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи за період 2024-2025 роки. Інформація щодо сум нарахованого доходу та сум утриманого з них податку за вказаний в запиті період в ДРФО відсутня (Відповідь № 1792657 від 18.09.2025). Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням процесуальних дій. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вирішуючи питання щодо спроможності відповідача надавати матеріальну допомогу на повнолітнього сина, який продовжує навчатися, Суд виходить з того, що Позивачка не надала жодних доказів які б підтверджували обставини, які суд повинен ураховувати При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини та спроможності батька надавати таку допомогу. З цих підстав Суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог в частині стягнення аліментів, оскільки Позивачка не надала Суду доказів, які б свідчили про спроможність Відповідача надавати допомогу на утримання повнолітнього сина, обставини фінансового стану сина. Так само не надано жодних доказів, які б підтверджували, що повнолітній син сторін перебуває на утриманні матері, його спільне проживання з нею, тощо.

Outcome: approved