Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи яку зазначив, що між ним та відповідачкою Обухівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 03.05.2022 зареєстровано шлюб, актовий запис № 111. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 12.12.2024 шлюб між ними розірвано. Від спільного проживання у них народився син - [PERSON] [INFO] . З 2022 року відповідачка почала проживати окремо від позивача та їх спільного сина, своїми діями припинила повне спілкування з сином, не цікавиться його успіхами в школі, життям, не допомагає матеріально, не відвідує, не виконує свої обов`язки, щодо утримання неповнолітнього сина. Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов проживання, було встановлено, що дитина проживає з ним, перебуває на повному його забезпеченні. Всі питання щодо виховання, розвитку дитини вирішуються ним самостійно. Дитина знаходиться на повному його утриманні. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини він вважає за необхідне вирішити питання про позбавлення відповідачки батьківських прав, тож вимушений був звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 25.04.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 09.07.2025 року протокольною ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, подали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримують в повному обсязі та просять його задовольнити. Не заперечують проти винесення заочного рішення. Відповідачка до суду не з`явилась про час і місце судового засідання повідомлялась належним чином. Відзив чи доказів на спростування позовних вимог до суду не направляла. Представник третьої особи до суду не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за їх відсутності, за наявними у справі матеріалами, висновок про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] по відношенню її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] підтримують в повному обсязі, проти позову не заперечують. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, враховуючи інтереси позивача, даючи оцінку діям відповідача, які суд оцінює, як такі, що направлені на затягування розгляду справи по суті, суд вважає за можливе вирішити справу за відсутності відповідача на підставі наявних матеріалів справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, враховуючи інтереси позивача, даючи оцінку діям відповідача, які суд оцінює, як такі, що направлені на затягування розгляду справи по суті, суд вважає за можливе вирішити справу за відсутності відповідача на підставі наявних матеріалів справи та постановити заочне рішення, що відповідає положенням ч.4 ст.223, ст. 280 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази, прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] Обухівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 03.05.2022 зареєстровано шлюб, актовий запис № 111. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 12.12.2024 шлюб між сторонами розірвано (а.с. 17). Від спільного проживання у них народився син - [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 12.07.2012 року а.с. 16). Всі питання щодо виховання, розвитку дитини вирішуються позивачем самостійно. Дитина знаходиться на повному його утриманні. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 17 березня 2025 року за № 354 встановлено, що [PERSON] 2012 року народження, є учнем ОНЗ «Романковецький ліцей ім.. академіка К.Ф. Поповича» перебуває на повному утриманні батька, який виховує та забезпечує його всім необхідним. Мати дитини з ними не проживає і участі у вихованні дитини не приймає (а.с. 20). З довідки - характеристики виданої Романковецьким старостинським округом Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області на [PERSON] , вбачається, що останній характеризується з позитивної сторони, розлучений, виховує малолітню дитину. За час проживання в селі до старостинського округу скарг не надходило. Відповідно до довідки ОЗ «Романковецький ліцей ім. академіка К.Ф. Поповича» Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області від 17.03.2025 року за № 360 вбачається, що батько учня 7-Б класу [PERSON] відвідує батьківські збори, приймає участь у освітніх заходах класу та ліцею, спілкується з педагогами, цікавиться шкільним життям дитини, та приділяє багато уваги його вихованню. В період з 03 березня по 18 березня 2025 року практичним психологом [PERSON] , ОЗ «Романковецький ліцей ім. академіка К.Ф. Поповича», проведено спостереження за дитиною [PERSON] та вивчення психоемоційного стану. В результаті проведеного спостереження дитина позивача ( [PERSON] ) йшов легко на контакт, був відкритий у спілкуванні стосовно питання взаємин з членами сім`ї, емоційно дитина була не стабільна, в процесі розмови змінювався його емоційний стан в залежності від того про кого із членів сім`ї він розповідав. За результатами методики та зі слів дитини, він себе комфортно почуває лише у оточенні з батьком. В ході дослідження виявилось, що між батьком і сином дуже тісний емоційний зв`язок, багато спільних справ. Спостереження та дослідження свідчать про те, що внутрішня модель надійної емоційної прихильності дитини до батька включає досвід, завдяки якого він сприймає його як надійну опору для своїх досліджень. Завдяки близьким стосункам з дитиною та відповідному емоційному спілкуванню, батько успішно розгортає внутрішні тривоги дитини та виступає як вірний наставник, опора для всіх життєвих ресурсів. Згідно з витягом з амбулаторної картки виданої КНП «Сокирянським центром первинно медико - санітарної допомоги Чернівецької області», встановлено, що [PERSON] [INFO] , на обліку «Д» у сімейного лікаря не перебуває. Окрім, вищевикладених обставин, факт ухилення від неналежного виконання своїх батьківських обов`язків відповідачкою відносно свого неповнолітнього сина підтверджується письмовими поясненнями позивача, його матері [PERSON] та сусідки [PERSON] .. Неповнолітній [PERSON] у письмових поясненнях зазначив, що він проживає разом зі своїм батьком [PERSON] , який займається його вихованням самостійно, та його мати зв`язок з ним не підтримує. Рішенням Виконавчого комітету Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області від 25.03.2025 року № 48, надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] по відношенню її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.28). Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно із ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, (далі - Конвенція) держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Частиною 3 статті 155 СК України, що відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Дослідивши докази на предмет їх належності і допустимості суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, так як в ході судового розгляду не було встановлено наявності жодних нереалізованих намірів батька в інтересах дитини, що він не зміг реалізувати без позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] . Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суд повинен зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку про недостатність доказів та мотивів, які б свідчили про наявність підстав для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої дитини. Надані позивачем докази тільки підтверджують характер та спосіб його участі у вихованні дитини, проте, не доводять факт злісного нехтування [PERSON] своїми батьківськими обов`язками щодо сина, тобто що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Беручи до уваги зазначені обставини, суд приходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні із достовірністю встановлено відсутність підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] , а саме її ухилення від виконання обов`язків по вихованню неповнолітньої дитини.

Outcome: dismissed