Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-15 00:00:00

18 грудня 2024 року до Краснопільського районного суду Сумської області в порядку статті 32 ЦПК України надійшла позовна заява [PERSON] в особі представника [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу у розмірі 2\~454\~331,48 грн. Ухвалою Краснопільського районного суду Сумської області від 20.12.2024 позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків. На виконання вимог вказаної ухвали суду 25.12.2024 представник позивача [PERSON] подала до суду заяву про усунення недоліків, до якої додала докази сплати судового збору. Ухвалою суду від 27.12.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу у порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 22.01.2025, запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву до 15.01.2025. 14.01.2025 засобами підсистеми «Електронний суд» представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, проти позову заперечує та просить суд відмовити у його задоволенні, наголошує, що не має боргових зобов`язань перед позивачем, оскільки розписка складена на виконання іншої домовленості між позивачем та третьою особою, у правовідношенні між якими відповідач виступив поручителем. Також у відзиві на позов зазначено про часткове погашення заборгованості як шляхом перерахування грошових коштів, так і шляхом передачі товарів за домовленістю між сторонами. 22.01.2025 засобами підсистеми «Електронний суд» представник позивача надіслала до суду відповідь на відзив та заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої з урахуванням часткового погашення суми боргу просить стягнути з відповідача на користь позивача 1366600,49 грн, а також судові витрати по справі. Представник відповідача у ході підготовчого провадження пояснював, що не має наміру подавати заперечення та вважав за можливе призначити справу до розгляду по суті. Ухвалою суду\~від 07.02.2025\~закрито підготовче\~провадження та\~призначено справу\~до судового\~розгляду по суті, судове засідання призначено на 27.02.2025. 27.02.2025 була відсутня можливість провести повноцінне судове засідання через знеструмлення електромережі суду, що підтверджується актом від 27.02.2025 та у зв`язку з чим судове засідання було перепризначене на 17.03.2025. Судове засідання, призначене на 17.03.2025, не відбулось у зв`язку з відсутністю електропостачання у приміщенні суду, що підтверджується довідкою секретаря від 18.03.2025 та було перепризначене на 07.04.2025. Судове засідання, призначене на 07.04.2025, не відбулось у зв`язку з подальшою неможливістю відправлення правосуддя за місцем розташування суду, що підтверджується довідкою секретаря від 07.04.2025. Рішенням Вищої ради правосуддя № 1105/0/15-25 від 22.05.2025 змінено з 2 червня 2025 року територіальну підсудність судових справ Краснопільського районного суду Сумської області шляхом її передачі до Зарічного районного суду міста Суми. Відповідно до акту приймання-передачі справ та документів від 20.06.2025 у зв`язку зі зміною територіальної підсудності судових справ Краснопільського районного суду Сумської області матеріали справи № 591/11082/24 передані до Зарічного районного суду м. Суми, з урахуванням особливостей реєстрації та розподілу справ, визначених рішенням зборів суддів від 27.06.2025 № 13. Рішенням Вищої ради правосуддя від 08.07.2025 вирішено відрядити суддю Краснопільського районного суду Сумської області Зерю Юлію Олександрівну до Зарічного районного суду міста Суми для здійснення правосуддя строком на 1 (один) рік із 14 липня 2025 року Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду матеріали справи № 591/11082/24 (провадження 2/591/1860/25) передані для подальшого розгляду судді Зері Ю.О. Судове засідання з розгляду справи по суті було призначене на 02.09.2025 та за клопотанням представника відповідача відкладене до 16.09.2025. У судовому засіданні під час розгляду справи по суті представник позивача підтримала позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача борг за договором позики від 01.10.2021 у сумі 33181,19 доларів США, що станом на дату подання позову становить 1366600,49 грн, а також судові витрати, при цьому позивач залишає за собою право звернутись до суду із заявою про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Представник відповідача у ході розгляду справи по суті підтримав заперечення, викладені у відзиві на позов, підтвердив, що склав боргову розписку, оскільки взяв на себе обов`язки поручителя у іншому зобов`язанні, яке виникло між позивачем та третьою особою, а відтак змушений сплачувати позивачеві суму, вказану у розписці від 01.10.2021. У разі задоволення позову просив відшкодувати позивачеві судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Відповідно до умов розписки, складеної та підписаної сторонами, відповідач підтвердив, що 01.10.2021 отримав від позивача грошові кошти у сумі 44000 (сорок чотири тисячі) доларів США, які зобов`язався повернути до 01.11.2021. Наявна у справі копія розписки містить також підписи двох свідків, у присутності яких її складено. Відповідачем не заперечується, що дана розписка підписана ним. Згідно з умовами розписки простроченням виконання зобов`язання є неповернення всієї суми коштів у розмірі 44000 доларів США до 01.11.2021. Підписуючи розписку відповідач засвідчив факт отримання ним грошових коштів у розмірі 44000 доларів США на строк до 01.11.2021, а також відсутність будь-яких фактичних обставин, що впливають на його волю та волевиявлення при підписанні даної розписки та отриманні вказаної суми коштів. Враховуючи, що відповідач у строк, визначений у розписці, суму позики не повернув, позивач звернувся відповідача з листом-претензією від 22.04.2024 про необхідність у тридцятиденний строк після отримання претензії повернути отримані кошти. У той же час матеріали справи свідчать, що протягом 2022 2024 років відповідач частково погашав наявну заборгованість як шляхом перерахування грошових коштів позивачеві, так і шляхом передачі товарів у рахунок сплати боргу. Як встановлено у ході розгляду справи та не заперечується представниками сторін, станом на день розгляду справи залишок несплаченої заборгованості відповідача становить 33181,19 доларів США, що становить 1366600,49 грн у гривневому еквіваленті. Відповідно до приписів статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, а як визначено приписами статті 509 цього ж Кодексу, зобов`язання виникають із підстав встановлених вищевказаною правовою нормою. Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 627 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Стаття 629 вищевказаного Кодексу наголошує, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047\~ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047\~ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-63цс13, від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14 та від 13.12.2017 у справі № 6-996цс17. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.0.2019 у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18), за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Як встановлено судом, відповідно до змісту розписки від 01.10.2021, позивач як позикодавець передав відповідачеві як позичальникові обумовлену сторонами суму грошових коштів, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у визначений строк. Таким чином, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт отримання коштів у борг, розписка від 01.10.2021 за своєю суттю є договором позики, незалежно від найменування даного документа. Отже, судом встановлено, що 01.10.2021 між сторонами укладено договір позики. Належних і допустимих доказів, які б підтверджували відсутність у [PERSON] волевиявлення на укладання договору позики від 01.10.2021 останнім не надано. При цьому пояснення представника відповідача стосовно того, що відповідач хоча і підписав спірну розписку, однак грошових коштів від позивача не отримував, а сплачує позивачеві кошти за розпискою, оскільки виступив поручителем у одній з угод, укладених позивачем з третьою особою, інформацією про яку представник не володіє, суд оцінює критично, оскільки за відсутністю доказів на підтвердження вказаних обставин суд позбавлений можливості перевірити факти, на які посилаються відповідач та його представник. Отже суд вважає доведеним факт укладення договору позики, на підтвердження якого була складена боргова розписка. Наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно зі\~статтею 545 ЦК України\~свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і відповідно до умов договору. Відповідно до частини першої статті 530\~ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 599\~ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом статей 79, 80 даного Кодексу достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Судом встановлено, що відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав та у визначений у розписці строк грошові кошти позивачеві не повернув, відтак він є таким, що прострочив виконання зобов`язання, а тому вимога позивача в частині стягнення суми боргу у розмірі 1366600,49 грн, який існував до відкриття провадження у справі 27.12.2024, визнається судом правомірною, обґрунтованою та підлягає задоволенню. Частиною першою статті 133 ЦПК України\~передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Враховуючи, що позов задоволений у повному обсязі, позивачеві за рахунок відповідача у відповідності до положень статті 141 УПК України підлягають відшкодуванню витрати по сплаті судового збору у сумі 12112,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved