Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

04.03.2025 року на підставі ухвали Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06.02.2025 року, яка 21.02.2025 року набрала законної сили, постановленої на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.01.2025 року, яка 21.01.2025 року набрала законної сили, позивач в особі свого представника за електронною довіреністю адвоката Ткаченко Юлії Олегівни засобами Електронного суду звернувся до суду із заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики №75714185 від 30.05.2021 року, укладеним в електронній формі між відповідачкою та товариством з обмеженою відповідальністю «1 безпечне агентство необхідних кредитів» на суму 15000,00 грн. строком на 13 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99% в день, у розмірі 43393,50 грн., з яких 15000,00 грн. - прострочене тіло кредиту та 28393,50 грн. - проценти за період з 30.05.2021 року до 10.09.2021 року включно з урахуванням пролонгації та сплати відповідачкою первинному кредитору 2352,00 грн., вимогу за яким було передано спочатку другому кредитору ТОВ «Фінансова компанія управління активами» 19.11.2021 року на підставі договору факторингу №1911, а вже 03.04.2023 року від другого кредитора до позивача за договором факторингу №030423-ФК. Також просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді сплаченого при зверненні до суду судового збору у розмірі 2422,20 грн. та 3500,00 грн. витрат на правову допомогу у порядку ст.137 ЦПК України, які складаються із 500,00 грн. - визначення правової позиції та збір документів та 3000,00 грн. - складання позовної заяви. В обгрунтування позову було зазначено, що відповідачка, отримавши кошти у первинного кредитора, вимога за якою була згодом придбана позивачем, належним чином свої зобов`язання не виконувала, що є підставою для стягнення з неї отриманих кредитних коштів, що відповідає вимогам укладеного первинного кредитного договору та є відповідним способом захисту прав кредитора. Також представник позивача надав заяву, в якій просив витребувати у порядку ст.84 ЦПК України з АТ КБ «Приватбанк» інформацію про емітування на ім`я відповідачки платіжної картки [NUMBER] з метою підтвердження зарахування на вказану картку коштів у сумі 15000,00 грн. від ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» 30.05.2021 року, оскільки вказана інформація повинна підтвердити факт отримання відповідачкою коштів від первинного кредитора. Ухвалою судді від 07.03.2025 року вказану справу було прийнято до розгляду, встановлено підсудність справи на підставі ч.9 ст.28 ЦПК України та залишено без руху через не виконання позивачем вимог абзацу другого частини першої статті 177 у взаємозв`язку із абзацом другим частини сьомої статті 43 ЦПК України, враховуючи підтвердження останнього місця реєстрації відповідачки на території обслуговування Златопільського міськрайонного суду Харківської області (а.с.94). На виконання вказаної ухвали позивач в особі свого представника за посадою засобами електронного суду 12.03.2025 року надав докази направлення відповідачці цінного листа з описом з копією позовної заяви з додатками, чим вимоги ухвали судді в частині залишення позовної заяви без руху були виконанні (а.с.99-103). Ухвалою судді від 17.03.2025 року у справі було відкрито провадження у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, наданий сторонам час для подання усіх заяв по суті позову, витребувано у АТ КБ «Приватбанк» інформацію про зарахування відповідачці на її картку 15000,00 грн. від первинного кредитора 30.05.2021 року (а.с.104-105). Позивач, його представниці та відповідачка, яка, як виявилося, зареєстрована в електронному суду вказану ухвалу отримали 18.03.2025 року (а.с.107-111). 07.04.2025 року на адресу суду з АТ КБ «Приватбанк» надійшла відповідь на виконання ухвали суду від 17.03.2025 року з підтвердженням зарахування 30.05.2021 року від первинного кредитора відповідачці 15000,00 грн. на її банківську картку, емітовану вказаним банком (а.с.111-112). 25.04.2025 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменування місцевих загальних суддів» від 26.02.2025 року, відповідно до норм якого найменування Первомайського міськрайонного суду Харківської області було змінено на Златопільський міськрайонний суд Харківської області. При цьому відповідно до норм вказаного закону було доповнено підпунктом 3 пункт 3-1 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до якого зміна найменування місцевого загального суду не призводить до його реорганізації чи ліквідації або утворення нового суду. Заяви, клопотання від учасників справи не надходили та інші процесуальні дії у справі судом не застосовувалися. Відповідачка відзив не подавала. Розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Можливість ухвалення заочного рішення в такому випадку не передбачена. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 30.05.2021 року між відповідачкою та первинним кредитором - товариством з обмеженою відповідальністю «1 безпечне агентство необхідних кредитів» засобами електронної взаємодії відповідно до норм Закону України «Про електронну комерцію» був укладений договір позики №75714185 (далі - Договір), за умовами якого відповідачка отримала кредитні кошти у розмірі 15000,00 грн. строком на 13 днів під 1,99% на день на загальну суму заборгованості до 12.06.2021 року (а.с.10). Кошти були відповідачкою отримані 30.05.2021 року на її картку, емітовану АТ КБ «Приватбанк», що підтверджують як витребувані судом докази, так і копія платіжної інструкції первинного кредитора (а.с.11). За вказаний період відповідачка за умовами укладеного договору повинна була сплатити первинному кредитору 955,00 грн. процентів. Слід зазначити, що на відміну від вищевказаного Договору, правила надання грошових коштів у позику «1 безпечне агентство необхідних кредитів», затверджених наказом №14/05/2021 від 14.05.2021 року (а.с.12-23), відповідачка своїм одноразовим ідентифікатором не підписувала, у договорі є лише посилання на той факт, що вона з ними ознайомлена та погоджується. Відповідно до п.5.2 Договору чітко зазначено, що відповідачці зрозуміло, що вона повинна повернути розмір позики та встановлені проценти в кінці строку позики. 19.11.2021 року між первинним кредитором та другим кредитором ТОВ «Фінансова компанія управління активами» був укладений договір факторингу №1911, за яким актом прийому-передачі інформації згідно реєстру заборгованості в електронному вигляді та реєстром прав вимог №3 від 19.11.2021 року вимоги щодо відповідачки були передані другому кредитору (а.с.30-42). Слід зазначити, що відносно відповідачки сума боргу склала ціну позову, заявлену позивачем. Згодом між другим кредитором та позивачем був укладений договір факторингу №030423-ФК, за яким вимоги щодо відповідачки були передані вже позивачу за реєстром прав вимоги від 03.04.2023 року (а.с.43-54). Таким чином, позивачем підтверджено факт укладання відповідачкою Договору із первинним кредитором, а завдяки витребуваним судом доказам факт отримання відповідачкою коштів від ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів». Крім цього, підтверджено факт переходу права вимоги до відповідачки до другого кредитора, а згодом і до позивача. Відносно позиції позивача, про те, що розмір відсотків за Договором повинен скласти саме 28393,50 грн., які були нараховані у період з 30.05.2021 року 10.09.2021 року, як за 90 днів на підставі правил надання грошових коштів у позику, затверджених первинним кредитором на підставі наказу №14/05/2021 від 14.05.2021 року, то суд в цій частині з вимогами позивача не погоджується, оскільки вказані правила відповідачкою не підписувалися, факт ознайомлення з ними не є фактом їх підписання та погодження, доказів зворотного позивачем не надано. Вказані правила формувалися первинним позивачем та він міг на власний розсуд вносити відповідні зміни до них. У договорі посилання на норму щодо нарахування процентів немає, відповідно їх дійсний розмір повинен скласти станом на час закінчення договору 12.06.2021 року 955,50 грн. Нарахування процентів поза вказаною сумою та датою 12.06.2021 року є порушенням вимог укладеного договору з урахуванням того, що відповідачка запропоновані первинним кредитором Правила надання коштів у позику не підписувала, а розмір процентів, зокрема, їх зміна первинним кредитором самим Договором не передбачена. Крім цього, нарахування відсотків поза межами строку дії договору, є порушенням норм діючого законодавства, оскільки після припинення дії договору, права кредитора можуть бути захищені виключно у порядку ч.2 ст.625 ЦК України, а позивач відповідні вимоги, зокрема у період з 13.06.2021 року до 23.02.2022 року, не заявляв. Таким чином, розмір вимог позивача до відповідачки в дійсності складає не заявлені 43393,50 грн., а 15955,50 грн., що складає 36,77% від заявлених вимог. Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.2 ст.76 ЦПК України, ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Засобами доказування є письмові, речові і електронні докази; висновки експертів; показання свідків. Враховуючи задоволення позовних вимог частково у розмірі 36,77%, саме в цій частині підлягає задоволення вимог про стягнення судових витрат у справі у вигляді сплаченого судового збору, що становить 890,72 грн. (36,53% від 2422,40 грн.)). Щодо витрат на професійну правничу допомогу. Згідно п.4.1 договору №01-11/24 від 01.11.2024 року про надання правової допомоги, укладеного між адвокатом Ткаченко Юлією Олегівною та позивачем, визначено розмір винагороди, яка сплачується позивачем адвокату за підготовку матеріалів та позовної заяви для подачі до суду (а.с.56-58). На підставі п.4.2 вказаного договору за послуги, надані адвокатом, клієнт, яким є позивач, сплачує винагороду протягом 10 календарних днів з моменту підписання акту про приймання-передання наданої правничої допомоги та отримання від адвокату відповідного рахунку. Згідно із витягом із акту 3-П від 10.12.2024 року (а.с.60) та актом прийому-передачі справ на надання правничої допомоги (а.с.61-62) послуги відносно складання позовної заяви щодо відповідачки були складені, а 18.12.2024 року позивачем оплачені на підставі платіжної інструкції №579930933.1 (а.с.63). Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України). Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Отже, процесуальний закон передбачає доведення розміру витрат на професійну правову допомогу шляхом подання стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, детального опису робіт (наданих послуг), а також надання доказів понесення таких витрат та їх співмірності у випадку заперечень проти їх розміру іншої сторони. Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Частиною 4 ст.137 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Таким чином, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial