Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-18 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси надійшли матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожитий природний газ в розмірі в розмірі 11841,54 гривень та витрат зі сплати судового збору в розмірі 3028,00 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] по об`єкту, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в період з 05 серпня 2022 року по лютий місяць 2025 року (включно) був спожитий природний газ на загальну суму 11841,54 гривень, вартість якого ним не сплачена. Постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору , що укладається між ним та постачальником на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачем, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. Відповідачем була підписана заява-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачем від 17.08.2023. На умовах Договору, позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (надалі ТОВ «ГК «Нафтогаз України») постачало природний газ, а відповідач [PERSON] отримував його та використовував для власних потреб. Вартість використаного природного газу відповідач зобов`язаний сплачувати щомісячно, відповідно до діючих тарифів. Відповідач не в повному обсязі сплачував нараховані суми за спожитий природний газ, що свідчить про неналежне виконання ним своїх зобов`язань, а тому порушує право позивача на одержання плати за поставлений природний газ у встановлений Договором строк. За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позовної заяви передані для розгляду судді Чорнусі Ю.В. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17.04.2025 відкрите провадження та призначений розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 17.06.2025. У зв`язку із перебуванням судді у відпустці з 16.06.2025 по 18.06.2025 судове засідання, призначене на 17.06.2025 відкладене на 11.09.2025. У судове засідання 11.09.2025 сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. В прохальній частині позовної заяви позивач просить суд проводити розгляд справи без участі представника ТОВ «ГК «Нафтогаз України», не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяв, клопотань або відзиву до суду не надходило. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 (справа № 361/8331/18 провадження № 61-22682св19) зазначив, що у разі, коли наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Судом вжито всіх заходів для забезпечення належного сповіщення відповідача про розгляд справи, проте відповідач у судові засідання не з`являвся, про причини неявки суд не повідомляв, не скористався правом на подання відзиву на позовну заяву. За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність заочного розгляду справи, на підставі наявних у справі доказів, з додержанням вимог ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. 11.09.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та відклав ухвалення та проголошення судового рішення до 19.09.2025. Повно і всебічно з`ясувавши обставини, дослідивши докази, наявні у справі, суд дійшов наступних висновків. Згідно з\~ст.\~55\~Конституції\~України\~права і\~свободи\~людини\~і громадянина\~захищаються\~судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих\~Конституцією\~і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Згідно з\~ч.\~ч.\~1,\~2\~ст.\~2\~Цивільного\~процесуального\~кодексу України\~(далі\~\~ЦПК\~України)\~завданням\~цивільного\~судочинства є\~справедливий,\~неупереджений\~та\~своєчасний розгляд\~і\~вирішення\~цивільних справ\~з\~метою\~ефективного захисту\~порушених,\~невизнаних\~або\~оспорюваних прав,\~свобод\~чи\~інтересів фізичних\~осіб,\~прав\~та\~інтересів юридичних\~осіб,\~інтересів\~держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст. 5 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно з\~ч.\~ч.\~1,\~4\~статті 319\~Цивільного кодексу\~України (далі\~ ЦК\~України)\~власник володіє,\~користується,\~розпоряджається своїм\~майном на\~власний розсуд. Власність зобов`язує. Відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України \~власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч.1 ст. 527 ЦК України). Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Приписами ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За договором\~про надання\~послуг одна\~сторона (виконавець)\~зобов`язується\~за завданням\~другої сторони\~(замовника)\~надати послугу,\~яка споживається\~в процесі\~вчинення певної\~дії або\~здійснення певної\~діяльності,\~а замовник\~зобов`язується\~оплатити виконавцеві\~зазначену послугу,\~якщо інше\~не встановлено\~договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання (ст. 901 ЦК України). Правовідносини, що виникають у сфері надання житлово-комунальних послуг між їх виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки регулюються положеннями Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закону 2189-VIII). Згідно положень ст. 1 Закону 2189-VIII: житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач. Відповідно до ст. 5 Закону 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать: 1)житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. 2)комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. Згідно п. 1, 5 ч. 2 ст. 7 Закону 2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону 2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 13 Закону України "Про ринок природного газу" споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів. Правилами постачання природного газу, що затверджені Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 № 2496 (надалі - Правила № 2496) передбачено, що постачання природного газу споживачу здійснюється за договором постачання природного газу, який укладається відповідно до вимог розділу ІІ, за яким постачальник зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для споживача об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. У відповідності до пункту 21 Правил № 2496 споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений природний газ на умовах, визначених договорами. У постанові Верховного Суду від 09.02.2022 (справа № 953/24063/19 провадження № 61-5095 св 21) зазначено, що положеннястатті 322 ЦК Українивстановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб. Крім того, у вказаній постанові Верховний Суд дійшов висновку, що частиною першою статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а тому факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15. Суд встановив, що ТОВ «ГК «Нафтогаз України» здійснює постачання природного газу за адресою: 65044, м. Одеса, Французький бульвар, 41 кв. 3. Як вбачається з копії договору купівлі-продажу серії НСВ № 431659 від 05.08.2022 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №306719402 від 05.08.2022, [PERSON] набув права власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . 05.08.2022. Згідно з заявою-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачем ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», [PERSON] 17.08.2023 приєднався до умов договору постачання природного газу побутовим споживачем ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України». Відповідно до наявного у матеріалах справи розрахунку фінансового стану за особовим рахунком № [NUMBER] (адреса: [ADDRESS] ), відповідач [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] за період часу з серпня 2022 року по лютий 2025 року має заборгованість за споживання природного газу в розмірі 11841,54 гривень. З наданої позивачем копії ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 06.03.2024, вбачається, що 29.02.2024 Приморським районним судом м. Одеси був виданий судовий наказ про стягнення заборгованості за спожитий природний газ в розмірі 10589,81 гривень з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», який вказаною ухвалою суду від 06.03.2024 був скасований. Цей факт, на думку суду, підтверджує обізнаність відповідача про нараховану заборгованість за спожитий природний газ. Відповідно до п. 2.1. Типового Договору постачання природного газу побутовим споживачем, затвердженим Постановою Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2500 від 30.09.2015 (надалі Типовий Договір), за цим Договором постачальник зобов`язується постачати природний газ Споживачу в необхідних для Споживача об`ємах (обсягах), а Споживач зобов`язується своєчасно сплачувати Постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим Договором. Дату виникнення зобов`язання відповідача по оплаті за спожитий природний газ визначає п. 4.6. Типового Договору, а саме: при розрахунку за квитанціями абонентської книжки Постачальника Споживая самостійно розраховує суму та сплачує його Постачальнику не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим. Згідно з п. 4.7. Типового Договору, оплата вартості послуг з газопостачання за цим Договором здійснюється споживачем виключно шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника. Пунктом 8.1. Типового Договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим Договором та чинним законодавством. Відповідач не надав суду доказів виконання зобов`язань з оплати вартості спожитого природного газу, не спростував розрахунки, наведені позивачем. За таких обставин, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» в повному обсязі та стягнути з [PERSON] заборгованість за споживання природного газу в розмірі 11841,54 гривень. Згідно із ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. До матеріалів справи додана копія платіжної інструкції №0000003744 від 19.02.2024 про сплату судового збору в розмірі 302,80 гривень за звернення до Приморського районного суду м. Одеси з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за споживання природного газу. Також до матеріалів справи додана копія платіжної інструкції №0000023469 від 26.03.2025 про сплату судового збору за звернення до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за споживання природного газу в розмірі 2725,20 гривень. Факти зарахування сплачених коштів до спеціального фонду державного бюджету України встановлені судом та підтверджені наявними в матеріалах справи виписками.

Outcome: approved