Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

До Ємільчинського районного суду Житомирської області надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айконс» до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 8500 грн. В обґрунтування позовних вимог представник ТОВ «ФК Айконс» зазначив наступне. 16 вересня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» (ТОВ «КУ «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА») та [PERSON] підписано електронний кредитний договір №3578110887/556714, за умовами якого товариство зобов`язалося надати позичальнику грошові кошти у гривні на споживчі потреби на картковий рахунок в розмірі 2000 грн, строком на 30 днів, процентна ставка стандартна 2,5 % в день. 20.08.2021 року між ТОВ «КУ «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТН ГРУПА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК СІТІ ФІНАНС ГРУП» (ТОВ «ФК СІТІ ФІНАНС ГРУП») укладено договір факторингу №1-20/08/2021, за умовами якого ТОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» відступило ТОВ «ФК СІТІ ФІНАНС ГРУП» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників, в тому числі право вимоги за кредитним договором №3578110887/556714 від 16.09.2020. 25.08.2021 між ТОВ «ФК СІТІ ФІНАНС ГРУП» та ТОВ «ФК АЙКОНС» укладено договір відступлення права вимоги №1-25/08/2021, за умовами якого ТОВ «ФК СІТІ ФІНАНС ГРУП» відступило ТОВ «ФК АЙКОНС» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників, в тому числі право вимоги за кредитним договором №3578110887/556714 від 16.09.2020. Відповідач станом на 28.03.2025 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК АЙКОНС» у розмірі 8500 грн, з яких: 2000 грн заборгованість за тілом кредиту, 6500 грн - відсотки. Вказану суму боргу та витрати на правничу допомогу в розмірі 10500 грн позивач просить стягнути із відповідача. Ухвалою суду від 28.07.2025 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. У судові засідання представник позивача не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, не заперечував щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач у судові засідання не з`явився, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, клопотань чи заяв до суду не подав, не повідомив суд про причини неявки. Суд, виконуючи вимоги ст. 280 ЦПК, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подав відзив та позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, ухвалив провести заочний розгляд справи. Ухвалою суду від 22.09.2025 вирішено здійснювати заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 16.09.2020 між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №3578110887/556714 за умовами якого товариство надає відповідачу фінансовий кредит у гривні у розмірі 2000 грн, строком на 30 днів до 15.10.2020, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 912, 5 % річних від суми кредиту в розрахунку 2, 5 % на добу, тип процентної ставки фіксована. Договір підписаний електронним підписом [PERSON] R10529 (а.с. 18-21). Графік платежів, обумовлений сторонами на момент укладення договору, відображений у додатку №1 до договору про надання фінансового кредиту № №3578110887/556714 від 16.09.2020, строк кредитування 30 днів, дата видачі кредиту 16.09.2020, сума кредиту 2000 грн, проценти 1500 грн, фіксована процентна ставка 2,5 % грн, всього до сплати 3500 грн. Графік підписаний електронним підписом [PERSON] R10529. Відповідно до п. 1.4 договору кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. У п. 7 договору вказано номер рахунку позичальника (а.с. 20 зворотній бік). Відповідно до повідомлення ТОВ «Платежі Онлайн» від 09.07.2025, адресованого адвокату Пархомчуку С.В., [PERSON] на її картковий рахунок № [NUMBER] було перераховано кошти в сумі 2000 грн (а.с. 30-31). Із довідки ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» про ідентифікацію вбачається, що [PERSON] ідентифікований як позичальник за укладеним договором, оскільки акцептував, підписавши 16.09.2020 аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора направленого на номер телефону відповідний договір (R10529) (а.с. 13). 20.08.2021 між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС ГРУП» укладено договір факторингу № 1-20/08/2021, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС ГРУП» набуло права грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, у тому числі до [PERSON] за кредитним договором №3578110887/556714 від 16.09.2020 (а.с. 12, 22-25). 25.08.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС ГРУП» та ТОВ «ФК АЙКОНС» укладено договір № 1-25/08/2021 відступлення права вимоги за умовами якого ТОВ «ФК АЙКОНС» набуло права грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, у тому числі до [PERSON] за кредитним договором №3578110887/556714 від 16.09.2020 (а.с. 11, 14-15). З виписки з особового рахунка за кредитним договором №3578110887/556714 від 16.09.2020 вбачається , що за період з 16.09.2020 по 28.03.2025 заборгованість [PERSON] перед ТОВ «ФК АЙКОНС» за вищевказаним кредитним договором становить 8500 грн, з яких: 2000 грн -прострочене тіло кредиту, 6500 прострочені відсотки (а.с. 10). 31.03.2025 на адресу [PERSON] ТОВ «ФК АЙКОНС» скерувало вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором, у якому повідомило боржнику про відступлення права вимоги за кредитним договором №3578110887/556714 від 16.09.2020 з вимогою протягом 30 днів з дати отримання цієї вимоги сплатити суму боргу у розмірі 8500 грн (а.с. 9). Згідно з ч. 1\~ст.\~205\~ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями\~ст. 526 ЦК України\~визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до статті 12\~ЗУ «Про\~електронну комерцію» в редакції на дату договору якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Статтею 512 ЦК України\~передбачено можливість зміни кредитора у зобов`язанні, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до\~ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною 1\~ст. 1077 ЦК\~визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1\~ст. 1078 ЦК України\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з\~ст. 1081 ЦК України\~клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 (справа № 2-1383/2010) зазначено, що стаття 204\~ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Як вбачається з матеріалів справи, укладений між первісним кредитором та відповідачем кредитний договір №3578110887/556714 від 16.09.2020 недійсним не визнавався. За умовами цього договору сторони погодили строк кредитування 30 днів та розмір процентів 2,5 % на день, що складає 50 грн в день, в загальній сумі 1500 грн. Також долученими до позову доказами доведено, що первісний кредитор на карту, вказану у договорі, переказав відповідачів 2000 грн. Долученою до матеріалів випискою із особового рахунку за Кредитним договором №3578110887/556714 від 16.09.2020 вбачається, що відповідач не вносив коштів на погашення боргу. Відповідач цього факту не спростував. Визначаючи розмір боргу, який підлягає до стягнення, суд дійшов таких висновків. Позивач у позовній заяві вказав на розмір боргу за договором №3578110887/556714 від 16.09.2020 у сумі 8500 грн, з яких 2000 грн - заборгованість по кредиту та 6500 грн заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Суд зазначає, що за умовами договору №3578110887/556714 від 16.09.2020 товариство надає відповідачу фінансовий кредит у гривні у розмірі 2000 грн, строком на 30 днів до 15.10.2020, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 912, 5 % річних від суми кредиту в розрахунку 2, 5 % на добу, тип процентної ставки фіксована. Згідно з п.4.3 Договору №3578110887/556714 від 16.09.2020 у разі, якщо Клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п.1.2 цього Договору та/або в Додатках до цього Договору, процента передбачені в п.1.3 цього Договору продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 (дев`яноста) календарних днів, починаючи з дня укладення Договору. Таким чином, суд вважає, що умовами договору встановлений граничний строк нарахування відсотків, а саме 90 днів, тобто сума відсотків за користування кредитними коштами становитиме 4500 грн. Розрахунку боргу, у якому було б відображено розраховані проценти, період за який вони розрахувалися, до позову не долучено. Вирішуючи по суті позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками, суд також послуговується на правовий висновок, сформульований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 року у справі № 910/4518/16 (пункти 82-87, 91, 95-97, 104-106, 109, 110, 112-115, 122, 123), який зводиться до того, що надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048\~ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим, зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048\~ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно достатті 1048\~ЦК України. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048\~ЦК України\~поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої\~статті 1048\~ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою\~статті 1050 ЦК України. Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої\~статті 1048 ЦК України\~і охоронна норма частини другої\~статті 625 цього Кодексу\~не можуть застосовуватись одночасно. На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до\~статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника обов`язок щодо сплати процентів відповідно до\~статті 625 ЦК України\~у розмірі, Таким чином, вказаний у позові розмір процентів - 6500 грн не узгоджується із погодженими сторонами умовами щодо нарахування процентів. Отже, позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути із відповідача на користь позивача 2000 грн основного боргу та 4500 грн відсотків, нарахованих на підставі п.1.3 та п.4.3 Договору №3578110887/556714 від 16.09.2020. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~із відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений позивачем судовий збір, пропорційно задоволеним позовним вимогам ( 76,5%) в розмірі 1853,14 грн. Щодо витрат позивача на правничу допомогу в розмірі 10500 грн, які позивач просив компенсувати за рахунок відповідача, суд дійшов таких висновків. Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в\~статтях 141-142 ЦПК України. Згідно положень частин першої-четвертої\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витратна правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витратна оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт(надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста\~статті 137 ЦПК України). Згідно з правилами пунктів 1-3 частини другої\~статті 141 ЦПК України\~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою\~статті 141 ЦПК України\~встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial