Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-17 00:00:00

У червні 2025 року до суду звернулося ТОВ «Санфорд Капітал» із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 03 вересня 2018 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено угоду № С-501-009532-18-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки. Відповідно до даної угоди, її підписанням позичальник приєднується до публічної пропозиції банку про укладення договору комплексного банківського обслуговування. У день підписання угоди 03.09.2018 року [PERSON] надав банку заяву про акцепт публічної оферти на укладення договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку АТ «Ідея Банк». Позичальник власним підписом під текстом угоди підтвердив ознайомлення з тарифами банку та погодився з ними. Умовами вказаної угоди передбачено, що максимальний ліміт кредитної лінії встановлений у розмірі 200 000,00 грн. ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладення угоди, становить 5000 грн. процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 48,00 % річних. 16 листопада 2023 року між АТ «Ідея Банк» (клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» (фактор) був укладений договір факторингу № 16/11-23. Пунктом 5.4. договору факторингу № 16/11-23 передбачено, що фактор може відступити або передати всі або будь-які права та /або зобов`язання за цим договором третім особам, які згідно із законодавством мають на це право. 29 грудня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» (клієнт) та ТОВ «Санфорд Капітал» (фактор) було укладено договір факторингу № 29/12-23. Згідно з п. 2.1. цього договору клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до Реєстру боржників до вказаного договору факторингу до ТОВ «Санфорд Капітал» перейшло право вимоги до [PERSON] за угодою про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки від 03.09.2018 року. ПАТ «Ідея Банк» свої зобов`язання перед клієнтом виконало у повному обсязі, відкривши поточний рахунок у гривні та надавши клієнту можливість користуватись кредитними коштами в сумі 5000,00 грн. в межах кредитного ліміту, визначеного угодою. Відповідач свої зобов`язання за угодою щодо повернення заборгованості виконав частково, згідно виписки по рахунку позичальника, за весь строк з моменту укладення угоди позичальник сплатив банку в рахунок погашення заборгованості та процентів 3110,00 грн. Останній платіж здійснено 08.08.2019 року, внаслідок чого у позичальника виникла заборгованість у загальному розмірі 13\~206,15 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача на їх користь, а також нараховані 3% річних, за період з 04.12.2019 року по 23.02.2022 року, в розмірі 882,46 грн., інфляційні втрати за цей же період у розмірі 2462,11 грн., сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5200,00 грн. Ухвалою судді від 23 червня 2025 року відкрито провадження у справі, залучено сторін, третіх осіб, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в межах робочого часу суду. Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Станом на день розгляду справи та ухвалення судом рішення, учасники справи не подавали будь-які заяви, клопотання про відкладення розгляду справи та/або про розгляд справи з викликом учасників справи у судове засідання. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. З огляду на те, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та без проведення судового засідання, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні докази у їх сукупності, встановив наступне. 03 вересня 2018 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено угоду № С-501-009532-218-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки. Відповідно до п. 1 договору банк відкриває в рамках банківського продукту Card Blanche White Cross+ ID INS поточний рахунок у валюті гривня, операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу MasterCard, що буде випущена в рамках цієї Угоди. Відповідно до пунктів 2,3 кредитного договору, банк надає клієнту кредит шляхом встановлення відновлюваної кредитної лінії по рахунку. Максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200 000 грн. Ліміт Кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладання угоди, становить 5000,00 грн. Процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становила 48,0% річних. Підписанням вказаного кредитного договору позичальник також погодиdся з тим, що тарифи та паспорт споживчого кредиту є невід`ємними складовими цієї угоди та зобов`язувалася виконувати їх умови. Угода про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки № C-501-009532-18-980 від 03.09.2018 року підписана відповідачем власноруч. На виконання умов вищевказаного договору АТ «Ідея Банк» свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. Факт відкриття позивачем кредитної лінії та обслуговування, а також користування кредитними коштами відповідачем підтверджується випискою по рахунку від 16.11.2023 року за період з 03.09.2018 року по 16.11.2023 року. 16 листопада 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» було укладено договір факторингу № 16/11-23. Відповідно до розділу 2 вказаного договору факторингу, АТ «Ідея Банк» відступило свої права вимоги, а ТОВ «ФК «Сонаті» набуло право вимоги за первинними договорами, в розмірі заборгованостей боржників перед АТ «Ідея Банк», визначеними в реєстрі боржників, в тому числі і за кредитним договором, укладеним з відповідачем. Згідно із доданого до справи реєстру боржників № 1 до договору факторингу до № 16/11-23 від 16.11.2023 року ТОВ «ФК «Сонаті» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором від 03.09.2018 року у розмірі 13\~206,15 грн. 29 грудня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» та ТОВ «Санфорд Капітал» було укладено договір факторингу № 29/12-23. Згідно п. 2.1. договору факторингу клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Пунктом 5.4. договору факторингу передбачено, що фактор може відступити або передати всі або будь-які права та /або зобов`язання за цим договором третім особам, які згідно із законодавством мають на це право. Відповідно до друкованого реєстру боржників № 1, що є додатком до договору факторингу № 29/12-23 від 29.12.2023 року, до ТОВ «Санфорд Капітал» перейшло право вимоги до [PERSON] за угодою про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки № С-501-009532-18-980 від 03.09.2018 року у загальному розмірі 13\~206,00 грн. Згідно наданого розрахунку інфляційних втрат та 3% річних, за період з 04.12.2019 року по 23.02.2022 року на суму боргу нараховані інфляційні втрати в розмірі 2462,11 грн. та 3% річних в розмірі 882,46 грн., які позивач просив стягнути з відповідача на їх користь. Правовідносини, які виникли між сторонами, крім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України. Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають на підставі договору або правочину. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 Цивільного Кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частин перша статті 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). З аналізу долучених до матеріалів справи доказів підтверджений факт відступлення АТ «Ідея Банк» права грошової вимоги до [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія "Сонаті», яке в свою чергу відступило право грошової вимоги на користь ТОВ «Санфорд Капітал». Таким чином, відповідач несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за вказаними договорами перед новим кредитором ТОВ «Санфорд Капітал» у тому ж обсязі, що і перед первісним кредитором за вищевказаним договором АТ «Ідея Банк». З виписки по особовому рахунку за період з 03.09.2018 року по 16.11.2023 року суд вбачає, що відповідач користувався кредитними коштами, здійснював часткове погашення заборгованості. Залишок заборгованості за кредитом становить 4976,88 грн., заборгованість за процентами становить 8229,27 грн. Судом встановлено, що всі нарахування, що відбувались до дати отримання ТОВ «Санфорд Капітал» права грошової вимоги, здійснювались безпосередньо АТ «Ідея Банк» станом на день відступлення права вимоги 16.11.2023 року. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно наданого розрахунку інфляційних втрат та 3% річних, за період з 04.12.2019 року по 23.02.2022 року на суму боргу нараховані інфляційні втрати в сумі 2462,11 грн. та 3% річних в сумі 882,46 грн. Вказаний розрахунок відповідачем не спростовано. Враховуючи те, що у судовому засіданні підтверджено факт отримання кредитних коштів [PERSON] та невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором від 03.09.2018 року щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування ними, а розмір заборгованості відповідачем не був спростований, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором у загальному розмірі 16\~550,72 грн., з яких: 4976,88 грн. заборгованість за кредитом, 8229,27 грн. заборгованість за процентами, 2462,11 грн. інфляційні втрати та 882,46 грн. нараховані 3% річних. Щодо вимоги про стягнення з відповідача судових витрат. Згідно з ч. 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Судом позов було задоволено у заявленому позивачем розмірі, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір у зазначеному розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачем заявлено до стягнення з відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5200,00 грн. Пунктами 1,4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем суду подано: копію договору про надання правничої допомоги № 1/04 від 01.04.2024 року, укладений між ТОВ «Санфорд Капітал» та адвокатським об`єднанням «Альянс ДЛС», копію Акту приймання-передачі послуг з правничої допомоги № 4 від 12.08.2024 року на суму 5200,00 грн., копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю адвоката Маслюженка М.П., ордер адвоката. Згідно Акту приймання-передачі послуг з правничої допомоги № 4 від 12.08.2024 року суд вбачає наступні надані адвокатським об`єднанням послуги: проведення юридичного та фінансового аналізу 1 боржника 1200,00 грн., складання, підписання та подання до суду позовної заяви до Поповича В.А. 4000,00 грн. Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. У рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (пункт 268). Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2024 року у справі № 490/7096/21 та від 22 травня 2024 року у справі № 205/5969/15-ц вказав, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. У постанові від 22 травня 2024 року у справі № 205/5969/15-ц також зауважено, що подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2024 року у справі № 756/6927/20, від 04 квітня 2024 року у справі № 701/804/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 530/259/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони. Отже, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд, з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При вирішенні питання стягнення витрати на правову допомогу, суд бере до уваги зазначений в заяві обсяг виконаних адвокатським об`єднанням робіт. Так справа відноситься до категорії не складних справ, розгляд проводився в спрощеному провадженні без виклику сторін, спір, який виник між сторонами у справі, відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості за порушення грошового зобов`язання. Матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження та на збирання яких, адвокат би витратив значний час. Судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на складність справи, обсяг виконаних адвокатським об`єднанням робіт, а також того, що представник позивача участі у розгляді справи не приймав, слід дійти висновку про не співмірність розміру заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5200,00 грн., який є очевидно завищеним, а тому суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог та стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн. Сторони не заявляли про понесення ними будь-яких інших судових витрат. Справа розглянута в межах заявлених позовних вимог та наданих учасниками справи доказів.

Outcome: partial