Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-10 00:00:00

Позивач ТОВ\~«ФК «КЕШ\~ТУ ГОУ»\~звернувся до\~суду з\~позовом до\~відповідача,\~ [PERSON] \~про стягнення\~заборгованостіза кредитним договором № 161694 від 13.11.2020 року в сумі 10560 грн 00 коп, судовий збір в сумі 2422 грн 40 коп та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10500 грн 00 коп. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13.11.2020 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 161694 про надання фінансового кредиту, який підписаний шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на його мобільний номер телефону. Підписуючи договір відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Згідно умов кредитного договору, позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу фінансовий кредит на умовах строковості, зворотності, платності в сумі 1000 грн 00 коп зі строком кредитування на 30 днів, стандартна процентна ставка - 2 % в день або 730 % річних. Однак, відповідач порушив взяті на себе зобов`язання, кредит не повернув, а тому станом на 31.01.2025 року виникла заборгованість за кредитним договором, яка становить 5220 грн 00 коп, з яких 1000 грн 00 коп прострочена заборгованість за сумою кредиту та 4220 грн 00 коп прострочена заборгованість за процентами. 28.10.2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, згідно з якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором № 161694 від 13.11.2020 року, укладеним між ТОВ «ЗАЙМЕР» та відповідачем по справі [PERSON] . З врахуванням наведеного просив стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» заборгованість за кредитним договором № 161694 від 13.11.2020 року у загальному розмірі 5220 грн 00 коп, судовий збір в сумі 2422 грн 40 коп та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10500 грн 00 коп. Представник позивача, ТОВ «ФК\~«КЕШ ТУ\~ГОУ»,в судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві просив розгляд справи провести без його участі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, [PERSON] , у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання, відзиву на позовну заяву суду не надав, причин неявки суду не повідомив, на адресу суду 02.09.2025 року повернулося рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу (а.с. 47). За наявності сукупності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом постановлено розглядати справу в заочному порядку. 16.06.2025 року ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області вказану заяву залишено без руху та надано заявнику строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків. \~ \~ \~ \~01.08.2025 року судом постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Суд, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи та зібрані у ній докази приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 13.11.2020\~рокуміж ТОВ «ЗАЙМЕР» і [PERSON] був укладений кредитний договір № 161694 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. Згідно умов кредитного договору, останній отримав в кредит грошові кошти в сумі 1000 грн 00 коп, строком на 30 днів, тобто до 12.12.2020 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом 730% річних від суми кредиту в розрахунку 2% на добу, тип процентної ставки - фіксована (а.с. 10). Підписанням договору [PERSON] підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту. Згідно з додатком №1 до договору про надання фінансового кредиту № 161694 від 13.11.2020\~рокусторонами узгоджено графік розрахунків та орієнтовна сукупна вартість кредиту: строк на який надано кредит- 30 днів; сума кредиту 1000 грн 00 коп; сума нарахованих процентів за користування кредитом 600 грн 00 коп, до оплати (всього) 1600 грн 00 коп. Цей Додаток є невід`ємною частиною до договору фінансового кредиту № 161694 від 13.11.2020\~року(а.с. 11). Довідкою про ідентифікацію, виданою ТОВ «Займер» підтверджено, що клієнт [PERSON] ідентифікований ТОВ «Займер»: одноразовий ідентифікатор KL3613, дата відправки ідентифікатора 13.11.2020 року, номер на який було відправлено ідентифікатор 380681869165 (а.с. 8). Відповідно до повідомлення ТОВ «Платежі Онлайн» як технологічного оператора платіжних послуг через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція 13.11.2020\~рокуна банківську картку № [NUMBER] в сумі 1000 грн 00 коп, призначення - видача кредиту № 161694 (а.с. 17, на звороті). 28.10.2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» і ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило за плату, а ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права вимоги до позичальників, зазначених у реєстрах заборгованостей (а.с. 11, на звороті-13). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021 року ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло право вимоги заборгованості до [PERSON] за договором № 161694 від 13.11.2020 року у розмірі 5220 грн з яких: 1000 грн - заборгованість по тілу кредиту, 4220 грн - заборгованість за відсотками (а.с. 7, на звороті). Отже, за вище зазначених обставин позивач є новим кредитором за договором про надання фінансового кредиту № 161694 від 13.11.2020 року. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором № 161694, за період з 13.11.2020 року по 13.01.2025 року сума заборгованості становить 5220 грн 00 коп з яких: 1000 грн - заборгованість за сумою кредиту, 4220 грн 00 коп - заборгованість за відсотками (а.с. 7). ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ»» надіслав відповідачу вимогу від 31.01.2025 року про виконання зобов`язань за кредитним договором, відповідно до якої заборгованість на дату відступлення склала 5220 грн, а саме: заборгованість за сумою кредиту 1000 грн; за відсотками 4220 грн. Відповідно до умов кредитного договору кінцевий строк погашення кредиту 12.12.2020 року, проте всупереч його умовам, заборгованість не погашена (а.с. 6, на звороті). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частинами першою, третьою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом частини першої статті 615 ЦК України не припустима одностороння відмова від зобов`язання. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. За нормою ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно зі ст. 1081 Цивільного кодексу України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ст. 1082 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Зі змісту вказаної норми вбачається, що виконання боржником грошового зобов`язання фінансовому агенту (фактору) звільняє його від виконання зобов`язань перед клієнтом (первісним кредитором) лише у випадку, коли оплата здійснена з дотриманням правил цієї статті, визначених як частиною першою, так і частиною другою. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд при розгляді справи виходить з того, що позивач, як особа яка набула права вимоги, має право вимагати від другої сторони належного виконання його грошових зобов`язань, в тому числі повернення кредитних коштів, сплати відсотків та погашення виниклої заборгованості. У межах розгляду цієї справи суд установив, що погодженими умовами договору від 13.11.2020 року встановлено строк дії договору 30 днів і процентну ставку на рівні 2% на день за користування кредитом. Загальний розмір процентів, який зобов`язаний сплатити позичальник становить 600 грн (30*1000*2%/100). Заявляючи до стягнення заборгованість за договором саме зі сплати процентів у розмірі 4220 грн 00 коп, позивач не обґрунтовує правомірність такого нарахування після закінчення строку дії договору. Суд зазначає, що умови договору не містять положень пролонгації строку його дії, відсутні докази такої пролонгації. Також, умови договору не містять даних про те, що його сторони передбачили й погодили нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання після 30 днів надання кредиту, що давало б підстави застосовувати статтю 625 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 вказала, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно достатті 1048 ЦК України. Щодо нарахування відсотків «до повного погашення заборгованості», то суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 05 квітня 2023 року в справі № 910/4518/16, з урахуванням умов договору, укладеного відповідачем. Зокрема Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що «для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав)». З урахуванням того, що суд дійшов висновку про безпідставне нарахування та стягнення процентів після спливу визначеного договором строку кредитування, враховуючи вищевикладене та умови договору про надання фінансового кредиту № 161694 від 13.11.2020 року, суд вважає обґрунтованим стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 1600 грн 00 коп, яка складається з: 1000\~грн 00\~коп -\~суми заборгованості\~за основною\~сумою боргу;суми заборгованості за відсотками - 600 грн 00 коп (1000х30х2/100). Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем відповідно до платіжної інструкції № 38268 від 02.05.2025 року сплачено судовий збір у розмірі 2422 грн 40 коп (а.с. 19, на звороті). Оскільки судом задоволено позов у розмірі 1600 грн 00 коп, що становить 30,65 % від заявлених вимог в розмірі 5220 грн 00 коп, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 742 грн 46 коп. Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10500 грн 00 коп, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1, 2\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3\~ст.\~137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас, за змістом ч. 4 ст.\~137\~ЦПК\~України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20). Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved