Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-10 00:00:00

До Дунаєвецького районного суду Хмельницької області надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" (далі позивач) до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить суд стягнути з останнього заборгованість у сумі 38000 грн за кредитним договором № 13.05.2024-100001927 від 13.05.2024 (далі кредитний договір), а також судовий збір у сумі 2422,40 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між позивачем та відповідачем було укладено електронний кредитний договір № 13.05.2024-100001927 від 13.05.2024, за умовами якого позивач надав відповідачу споживчий кредит у сумі 10000 грн строком на 210 днів з процентною ставкою 365% річних та сплатою комісії у сумі 2000 грн. Відповідач отримав кредитні кошти, однак своїх зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати процентів не виконав, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість у розмірі 38000 грн. Як правову підставу для звернення до суду позивач зазначає норми Цивільного кодексу України щодо обов`язковості умов укладених договорів, обов`язковості виконання боржником узятих на себе зобов`язань за договором та особливостей укладення і виконання кредитних договорів; норми Закону України «Про електронну комерцію» щодо порядку укладення договорів в електронному вигляді; норми Закону України «Про споживче кредитування» щодо особливостей споживчого кредитування. Разом із поданням позову представник позивача [PERSON] заявив клопотання про розгляд справи без його участі та про витребування доказів від акціонерного товариства "УНІВЕРСАЛ БАНК" щодо підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів. Ухвалою від 14 липня 2025 року Дунаєвецький районний суд Хмельницької області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у цій справі, ухвалив проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Цією ж ухвалою суд за клопотанням позивача витребував інформацію від акціонерного товариства "УНІВЕРСАЛ БАНК" щодо емісії банківської картки № [NUMBER] на ім`я [PERSON] та інформацію про рух коштів по банківському рахунку за карткою № [NUMBER] за 13.05.2024. Відповідач належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Між товариством з обмеженою відповідальністю "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" та відповідачем 13.05.2024 року було укладено електронний кредитний договір № 13.05.2024-100001927 (далі кредитний договір) на умовах повернення суми кредиту з процентами відповідно до кредитного договору, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу споживчий кредит у сумі 10000 грн на 210 днів з фіксованою процентною ставкою у розмірі 365% річних за кожен день користування кредитом. Відповідач отримав обумовлені кредитним договором кошти 13.05.2024 на банківську картку № [NUMBER] , реквізити якої самостійно вказав позивачу при укладенні договору, що підтверджується квитанцією, наданою позивачем, а також інформацією з АТ «УНІВЕРСАЛБАНК», наданою суду на виконання ухвали про витребування доказів. Вказаний вище кредитний договір та додатки до нього підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором E894, який було відправлено 13.05.2024 о 16:55 на номер телефону [NUMBER] та введено відповідачем. Електронний договір було укладено у порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію", шляхом пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), розміщеної на веб-сайті позивача, заповнення відповідачем заявки в особистому кабінеті на веб-сайті позивача та підписання відповіді про прийняття пропозиції (акцепту) електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Технологія укладення електронного кредитного договору відбувалася в такому порядку: відповідач ідентифікувався в особистому кабінеті на веб-сайті позивача за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, отриманим в смс-повідомленні; обрав умови, на яких бажав укласти електронний кредитний договір; після погодження позивачем обраних умов позивач направив відповідачу пропозицію про укладення кредитного договору (оферту) та заявку; для підписання відповіді про прийняття пропозиції (акцепту) відповідачу було передано одноразовий ідентифікатор E894 в смс-повідомленні; відповідач прийняв пропозицію укласти електронний договір та підписав відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) електронним підписом одноразовим ідентифікатором E894. У результаті невиконання умов кредитного договору у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у сумі 38000 грн, з яких: 10000 грн заборгованість за тіло кредиту; 21000 грн заборгованість за несплаченими відсотками; 2000 грн комісія за надання кредиту; 5000 грн неустойка за невиконання зобов`язань. Згідно з інформацією акціонерного товариства "УНІВЕРСАЛ БАНК" від 31.07.2025 на виконання ухвали суду, відповідач має відкритий рахунок у цьому банку, на ім`я [PERSON] в банку емітовано картку № [NUMBER] , на яку 13.05.2024 було зараховано переказ на суму 10000 грн, номер телефону, вказаний позивачем, є фінансовим номером телефону за вказаною карткою та знаходиться в анкетних даних відповідача. Виписка банку підтверджує отримання відповідачем кредитних коштів у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності відповідно до ст. 89 ЦПК України. Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені доводи та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд виходив з такого. Встановлено, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, пов`язані із невиконанням останнім зобов`язань за укладеним ним кредитним договором. Вказані правовідносини є цивільно-правовими та регулюються Цивільним кодексом України. Сторони мають право укласти договір, у якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ч. 2 ст. 628 ЦК України). За ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Пунктом 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Відповідно до змісту ст. 526, 527, 530, 627, 628 ЦК України договір є обов`язковим до виконання на умовах, які ним визначені, а прийняті на себе контрагентами зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору. Позивач свої зобов`язання за укладеним договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредитні кошти на умовах, передбачених договором, що підтверджується квитанцією виплати та випискою банку про зарахування коштів на картку відповідача. Відповідач, отримавши кредитні кошти, був зобов`язаний в силу вимог ст. 629 та 1054 ЦК України їх повернути на умовах та у строк, передбачений укладеним договором. При цьому, в матеріалах справи документів, які б підтверджували виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, немає. Відповідач, у свою чергу, не сплатив своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що випливає з розрахунку заборгованості за договором, що наданий позивачем. Щодо розміру процентної ставки за кредитним договором суд зазначає таке. Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1%. Вищезазначену статтю було доповнено ч. 5 згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ від 22.11.2023. При цьому, вищезазначеним Законом прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» також було доповнено п. 17, відповідно до якого тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5% (з 24.12.2023 до 22.04.2024 включно); протягом наступних 120 днів - 1,5% (з 23.04.2024 включно до 20.08.2025). У даному випадку кредитний договір укладено 13.05.2024, тобто в період дії перехідних положень, коли максимальна денна процентна ставка становила 1,5%. Встановлена договором процентна ставка у розмірі 365% в рік (1% в день) була правомірною на момент укладення договору, а тому нарахування процентів за такою ставкою є правомірним. Суду не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, що відповідає положенням ст. 617 ЦК України. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні врегульовано Законом «Про споживче кредитування». Так, п. 1-1 ч. 1 ст. 1 Закону «Про споживче кредитування» визначено, що договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Виходячи із наведених правових норм, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, що підтверджені дослідженими доказами, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Як вбачається із матеріалів справи, позивач під час подання позову сплатив судовий збір у сумі 2422,40 грн. У зв`язку з тим, що позовні вимоги суд задовольняє, судовий збір стягується із відповідача. Ураховуючи вищевикладене,

Outcome: approved