Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-17 00:00:00

[PERSON] (далі позивач), діючи через свого представника [PERSON] , звернулася до суду з позовом до Новгород-Сіверської\~міської ради\~Чернігівської області (далі відповідач) про визнання за нею права власності на 1/3 одноквартирного будинку, розташований за адресою: [ADDRESS] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона є власницею 2/3 одноквартирного житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . [INFO] помер її батько [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, яку позивачка не прийняла, в зв`язку з тим що не проживала разом з спадкодавцем та в 6-місячний строк відкриття спадщини так і не звернулася до нотаріальної контори. В будинок для постійного проживання позивачка переїхала після смерті батька та зареєструвалася в ньому, як особа, яка постійно проживає в будинку, з 21 серпня 2007 року. Отже вона з 21 серпня 2007 року одноособово володіє вказаним будинком при цьому вважала що батька разом з матір`ю в 2000 році подарували їй свої частки. Відповідно посилаючись на положення статті 344 ЦК України позивач вказує, що має право на визнання права власності на зазначений будинок за набувальною давністю. Ухвалою суду від 21 липня 2025 року відкрито загальне провадження у справі. Призначено підготовче засідання у справі. Надано строк учасникам справи на подання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечення. Відповідач правом на відзив не скористався. Інших клопотань (заяв) від сторін не надходило. Ухвалою суду від 19 серпня 2025 року призначено судовий розгляд по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав. Вказавши, що у позивача немає складової, яка передбачена ст.. 344 ЦК України для визнання за нею право власності за набувальною давністю, а саме добросовісність заволодіння майном. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч.1\~ст.344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до п.9, 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014, відповідно до частини першої\~статті 344 ЦК\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено\~ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Відповідно до ч. 4\~ст. 344 ЦК України\~право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За роз`ясненнями п.п. 9, 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", відповідно до ч.1\~ст. 344 ЦК\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено\~ЦК. При чому, при вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: -\~володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч. 3\~ст. 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч. 2\~ст. 344 ЦК). За змістом\~ст. 344 ЦК України\~при набувальній давності тягар доказування лягає на позивача. Отже, з огляду на положення статті та роз`яснення, викладені в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року, набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю здійснюється за умови, що річ, яка опинилася у володінні особи, є об`єктивно чужою, володілець суб`єктивно вважає майно своїм, володілець майна має бути добросовісним набувачем, володіння здійснюється протягом усього строку відкрито та продовжувалось безперервно, строк такого володіння нерухомим майном складає 10 років. Володіння має бути добросовісним,\~тобто володілець не повинен знати і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю,\~а також обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Крім того володіння майном повинно бути безтитульним. Безтитульне володіння - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. Подібні висновки зробив Верховний Суд в своїх постановах від 25 червня 2018 року у справі №293/312/15-ц, від 22 травня 2018 року у справі №922/1574/17, від 01 серпня 2018 року у справі №201/12550/16-ц та, в подальшому, неодноразово підтверджував, зокрема у постановах від 23 жовтня 2021 року у справі №365/5/20, від 20 грудня 2021 року у справі №294/380/20. Як вбачається з матеріалів справи, позивач, є власницею 2/3 одноквартирного житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . З яких 1/3 належить позивачці на підставі свідоцтва про право власності, 1/3 належить на підставі договору дарування від 25 січня 2000 року (а.с.8,9). Позивачка у відведені строки не скористалася своїм правом на титул - прийняти спадщини після смерті батька [PERSON] . Суд критично ставиться до позиції позивача, що вона вважала батько разом з матір`ю подарував їй свою частку будинку. Так у договорі дарування частки квартири чітко вказано дарувальницею [PERSON] (а.с.9). Позивачем в суді не доведено наявність сукупності умов для набуття права власності за набувальною давністю, відповідно до ст. 344 ЦК України. При цьому, сам по собі факт користування позивачкою спірною часткою будинку не є підставою для виникнення у неї права власності за набувальною давністю. За встановлених обставин, позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. На підставі викладеного у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed