Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просить постановити рішення, яким стягнути на його користь з відповідача суми інфляційних витрат та 3% річних від простроченої суми боргу, а саме: -3% річних у розмірі 7 288.31 гривень та інфляційні втрати у розмірі: 40 155.89 гривень. Свої вимоги мотивує, тим, що 14.12.2013 року, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Nissan», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] та автомобіля «Great», державний реєстраційний номер « [NUMBER] ». Внаслідок ДТП автомобілю «Great» завдано механічних пошкоджень із матеріальними збитками для Позивача. Відповідно до Постанови Болградського районного суду Одеської області від 12.02.2014 року, Відповідача було визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення. 26.06.2015 року Болградським районним судом Одеської області було задоволено позов Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - Позивач) до [PERSON] (далі - Відповідач) про стягнення грошових коштів та призначено до стягнення з Відповідача на користь Позивача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 25 292.21 гривень та судовий збір у розмірі 252.92 гривень. Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» звернулося до приватного виконавця із заявою про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення заборгованості у примусовому порядку. Приватним виконавцем було винесено постанову: - 13.07.2023 року про відкриття виконавчого провадження [NUMBER]. - 31.01.2025 про закінчення виконавчого провадження [NUMBER] у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду 26.06.2015 року в повному обсязі. Загальний розмір інфляційних витрат за вказаний період складає 40 155 грн. 89 коп. Загальна сума відсотків річних за користування грошовими коштами за період з 27.06.2015 року по 30.01.2025 року складає 7 288 грн. 31 коп. Наявність рішення про задоволення вимог не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє позивача права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Вважає, що позивач має право на стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, починаючи з наступного дня винесення ухвали про відкриття провадження у справі № 497/662/15-ц від 26.06.2015 до дня виконання грошового зобов`язання в повному обсязі 31.07.2025, тому за захистом своїх прав вимушений звернутися до суду. Ухвалою суду від 01.07.2025 року було відкрито провадження по справі та призначено судове засідання на 11.09.2025 року о 10:00 годині (а.с.15), про що було сповіщено сторін по справі (а.с.16). В судове засідання 11.09.2025 року: - представник позивача, будучи належним чином повідомленим (а.с16) - не з`явився, надіслав 02.07.2025 року на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с.17-18); - відповідач, повідомлявся згідно вимог чинного законодавства до суду не з`явився будь-яких заяв та клопотань не надавав. Поштовий рекомендований лист надісланий на адресу постійного місця реєстрації: [ADDRESS] повернулися до суду з відміткою листоноші про вручення особисто адресату(а.с.20). Згідно ст.128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою (ч.2). Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідач по справі повідомлений належним чином про час та місце розгляду даної справи. Будь-яких заяв, заперечень, відзиву щодо спростування доводів, викладених в позовній заяві, до суду наданих ним не було. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Зі згоди позивача (а.с.17-18), суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Розглянувши подані позивачем документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Частиною 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 14.12.2013 року, мала місце дорожньотранспортна пригода за участю автомобіля «Nissan», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] та автомобіля «Great», державний реєстраційний номер « [NUMBER] ». Внаслідок ДТП автомобілю «Great» завдано механічних пошкоджень із матеріальними збитками для Позивача. Відповідно до Постанови Болградського районного суду Одеської області від 12.02.2014 року, Відповідача було визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення. 26.06.2015 року Болградським районним судом Одеської області було задоволено позов Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія`про стягнення зі [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія",04800, м.Київ, вул.Фрунзе 40, код ЄДРПОУ №20602681, р/р № [NUMBER] в ПАТ "Альфа Банк", МФО 300346 страхове відшкодування за завданні збитки в сумі 25 292 гривни 21 копійка, а також судові витрати в сумі 252 гривни 92 копійки а всього 25 545 гривен 13 копійок.(а.с.6-7) Приватне акціонерне товариств «Українська пожежно-страхова компанія» звернулося до приватного виконавця із заявою про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення заборгованості у примусовому порядку. 13.07.2023 року приватним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження [NUMBER]. 31.01.2025 року(а.с.8). Надалі 31.01.2025 приватним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження [NUMBER] у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду 26.06.2015 року в повному обсязі (а.с.9). З урахуванням вищезазначеного, Позивач має право на стягнення з Відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, починаючи з наступного дня винесення рішення суду по справі №497/662/15 -ц від 226.06.2025 року та до дня виконання грошового зобов`язання в повному обсязі - 30.01.2025 року (а.с.10-11). Загальний розмір інфляційних витрат за вказаний період складає 40 155 грн. 89 коп. Загальна сума трьох відсотків річних за користування грошовими коштами за період з 27.06.2015 року по 30.01.2025 року складає 7 288 грн. 31 коп. Враховуючи, що рішення суду є обов`язковим для виконання, зокрема, й для відповідача, та з огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати збитків в порядку регресу, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України. Статтею 625ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Право позивача вимагати від відповідача сплатити інфляційні втрати та 3% річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає в отриманні компенсації (плати) від відповідача за користування утримуваними ним грошовими коштами. Інфляційні втрати є наслідком інфляційних процесів в економіці, а тому їх слід вважати складовою частиною основного боргу, стягнення яких передбачене статтею 625 Цивільного кодексу України. Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції є способом захисту його майнового права та інтересу від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів. Таким чином стягнення коштів, втрачених внаслідок інфляції, а також трьох процентів річних від простроченої суми є самостійним способом захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми збитків в порядку регресу, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04.06.2019 у справі №916/190/18 (провадження № 12-302гс18) та від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження 254цс 19). Позивач має право на компенсацію знецінення неповернутих коштів за час невиконання рішення суду про стягнення суми, яке викликане недобросовісною поведінкою боржника та недосконалістю системи виконання судових рішень у державі. Таким чином, з ухваленням 26.06.2015 рішення про стягнення страхового відшкодування за завдані збитки в порядку регресу, зобов`язання відповідача сплатити збитки не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання, тобто до 31.01.2025, відтак позивач має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2422.40 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду. На підставі ст. ст. 526, 599, 625 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved