Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-11 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 06 березня 2023 року позивач [PERSON] звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Національної академії внутрішніх справ про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 07 листопада 2015 року на підставі наказу Національної академії внутрішніх справ № 200 о/с від 11 листопада 2015 року його призначено на посаду старшого наукового співробітника наукової лабораторії з проблем досудового розслідування з укладанням контракту з 07 листопада 2015 року по 31 серпня 2016 року. Дія зазначеного контракту двічі було продовжено кінцевим терміном до 31 серпня 2018 року. Наказом Національної академії внутрішніх справ від 31 серпня 2018 року № 144 о/с позивача було призначено на посаду старшого наукового співробітника наукової лабораторії з проблем досудового розслідування уклавши з ним контракт терміном із 01 вересня 2018 року до 31 серпня 2019 року. На підставі наказу Національної академії внутрішніх справ від 04 грудня 2018 року, [PERSON] переведено на посаду фахівця 1 категорії Прикарпатського факультету (м. Івано-Франківськ) Національної академії внутрішніх справ. Позивач вказує, що протягом усього періоду роботи (до призову за мобілізацією 28.02.2022) за посадою фахівця 1 категорії Прикарпатського факультету (м. Івано-Франківськ) Національної академії внутрішніх справ, на підставі затверджених функціональних обов`язків, ним професійно здійснювалася наукова, науково-технічна або науково-організаційна діяльність на факультеті. Із квітня 2022 року позивач перебуває на військовій службі по мобілізації і виконує завдання за призначенням в районі ведення бойових дій на території Запорізької та Дніпропетровської областей у складі 102 ОБр Сил ТрО (рота контрдиверсійної боротьби). Після набрання чинності\~Закону України від 01.07.2022 №2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»\~відповідач із 19.07.2022 припинив виплату середньомісячного заробітку [PERSON] 24.01.2023 позивач звернувся до Національної академії внутрішніх справ із заявою про поновлення виплати середнього заробітку, однак листом від 21.03.2023 за № 46/05/Г-438 відповідач повідомив про відмову у даній виплаті. За таких обставин позивач просить визнати протиправними дії Національної академії внутрішніх справ щодо відмови поновити [PERSON] виплату середнього заробітку та виплату заборгованості із 19 липня 2022 року по теперішній час; негайно поновити виплату позивачу середнього заробітку та виплатити заборгованість середнього заробітку із 19 липня 2022 року по теперішній час (т. 1 а.с. 1-11). 27 березня 2023 року відповідачем Національною академією внутрішніх справ подано відзив на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 03 квітня 2025 року. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначив, що відповідно до наказу Національної академії внутрішніх справ від 04.12.2018 № 226 о/с [PERSON] переведено, на підставі його заяви від 27.11.2018, з наукової посади старшого наукового співробітника наукової лабораторії з проблем досудового розслідування навчально-наукового інституту № l на посаду фахівця 1-ї категорії Прикарпатського факультету (м. Івано-Франківськ) Національної академії внутрішніх справ. Наказом Національної академії внутрішніх справ від 24.03.2022 № 75 о/с у зв`язку з повномасштабною збройною агресією російської федерації, оголошенням воєнного стану та мобілізації позивача було увільнено від роботи відповідно до частини третьої статті 119 Кодексу законів про працю України зі збереженням місця роботи, посади та середнього заробітку на період проходження військової служби. 19 липня 2022 року набрав чинності\~Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-1X, яким внесено зміни, зокрема, до частини третьої\~статті 119 Кодексу законів про працю України, згідно з якими в роботодавців немає обов`язку зберігати середній заробіток за працівниками, яких призвали на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану. Водночас, згідно зі\~статтею 57 Закону України «Про освіту»\~виплату середнього заробітку у передбачених законодавством випадках збережено для педагогічних та науково-педагогічних працівників. 3 огляду на зазначені зміни у законодавстві та з урахуванням того, що посада фахівця I категорії являється адміністративною посадою в академії та не відноситься до педагогічних і науково-педагогічних посад, наказом Національної академії внутрішніх справ від 25.07.2022 № 173 о/с було призупинено виплату середнього заробітку [PERSON] Представник відповідача звертає увагу, що прийняття на роботу науково-педагогічних та наукових працівників в Національній академії внутрішніх справ здійснюється на основі конкурсного відбору на кожний навчальний та календарний рік, відповідно який позивач на зазначеній посаді не проходив. Враховуючи викладене, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог (т. 1 а.с. 69-77). 29 березня 2023 року позивачем подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву. Позивач вказує, що фактично безперервно на законних підставах, згідно із затверджених функціональних обов`язків, продовжував виконувати на факультеті наукову-педагогічну, в якості викладача-методиста Юридичної клініки «ФЕМІДА» та фахівця з організації наукової діяльності на факультеті. Зазначає, що протягом 2019 року був призначений на 0,25 ставки доцентом кафедри кримінально-правових дисциплін Прикарпатського факультету (м. Івано-Франківськ) Національної академії внутрішніх справ, і був залучений як до викладацької діяльності, так і безпосередньо до процесу створення та налагодження діяльності навчальних полігонів факультету. Окрім цього, позивач залучався в якості співорганізаторів різного роду науково-практичних заходів, які проводилися на факультетів, і приймав безпосередню участь, про що засвідчують результати наукової діяльності за період з 2017 року до моменту призову по мобілізації у лютому 2022 року. Позивач звертає увагу, що підстава відмови від поновлення виплати середнього заробітку є\~очевидно протиправною, так як саме\~Законом України «Про вищу освіту»\~статтею 53 визначено зміст поняття «науково-педагогічні працівники», до яких законом віднесено осіб, які за основним місцем роботи у закладах вищої освіти провадять навчальну, методичну, наукову (науково-технічну, мистецьку) та організаційну діяльність, а не власне включені до переліку посад Постанови Кабінету Міністрів України №963. Просив позов задовольнити у повному обсязі (т. 1 а.с. 64-67). 10 квітня 2023 року представник відповідача подав до суду заперечення на відповідь на відзив. Зазначає, що твердження щодо призначення позивача на 0,25 ставки доцентом кафедри кримінально-правових дисциплін Прикарпатського факультету являється безпідставним, так як предметом оскарження є виплата середнього заробітку та виплата заборгованості із 19.07.2022, які позивач втратив після набрання чинності\~Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-1X, яким було внесено зміни, зокрема, до частини третьої\~статті 119 Кодексу законів про працю України. Національна академія внутрішніх справ не заперечує вказаної обставини, однак вважає, що факт роботи позивача за сумісництвом на 0,25 ставки доцентом кафедри кримінально-правових дисциплін у 2019 році не є обставиною, що підлягає доказуванню, так як не стосується предмету спору. Звертає увагу, що позивача мобілізовано з посади, яка не відноситься до педагогічних, науково-педагогічних чи наукових працівників. Представник відповідача наголошує, що відповідно до затверджених функціональних обов`язків позивача, на які він посилається у своїх позовних вимогах, виконання як мінімум двох складових роботи науково-педагогічного працівника, навчальна та методичні робота, не віднесені до його обов`язків. Таким чином, посада позивача - фахівець І категорії Прикарпатського факультету Національної академії внутрішніх справ - відповідно до законодавства не відноситься до педагогічних та науково-педагогічних працівників і не може бути визнана такою.\~Просив відмовити у задоволенні позовної заяви (т. 1 а.с. 126-130). 10 квітня 2024 року позивач подав до суду додаткові пояснення, в яких навів аналогічні обставини, що в позовній заяві та просив задовольнити їх у повному обсязі (т. 1 а.с. 135-137). 09 червня 2025 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову, виходячи з наступного. Дійсно, з 2015 по 2018 роки позивач працював на посадах, які чинним законодавством віднесено до наукових та науково-педагогічних. Однак, відповідно до наказу Національної академії внутрішніх справ від 04.12.2018 № 226 о/с, [PERSON] було переведено (на підставі його заяви від 27.11.2018) з наукової посади (старшого наукового співробітника наукової лабораторії з проблем досудового розслідування навчально-наукового інституту №1) на посаду фахівця І категорії Прикарпатського факультету (м. Івано-Франківськ) Національної академії внутрішніх справ. Наказом Національної академії внутрішніх справ від 24.03.2022 № 75 о/с у зв`язку з повномасштабною збройною агресією рф, оголошенням воєнного стану та мобілізації позивача було увільнено від роботи відповідно до частини третьої статті 119 Кодексу законів про працю України зі збереженням місця роботи, посади та середнього заробітку на період проходження військової служби. 19 липня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-IX. Водночас, згідно зі статтею 57 Закону України «Про освіту» виплату середнього заробітку у передбачених законодавством випадках збережено для педагогічних та науково-педагогічних працівників. З огляду на зазначені зміни у законодавстві та з урахуванням того, що посада фахівця І категорії являється адміністративною посадою в академії та не відноситься до педагогічних та науково-педагогічних посад, наказом Національної академії внутрішніх справ від 25.07.2022 №173 о/с було призупинено виплату середнього заробітку [PERSON] (як і всім іншим мобілізованим працівникам Національної академії внутрішніх справ, посади яких не відносяться до педагогічних чи науково-педагогічних). Відповідач звертає увагу, що таким категоріям працівників (які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період тощо) здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону № 2352-ІХ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Твердження позивача про те, що під час роботи на посаді фахівця І категорії Прикарпатського факультету Національної академії внутрішніх справ ним професійно здійснювалась наукова, науково-технічна та науково-організаційна діяльність, а тому на нього розповсюджується стаття 57 Закону України «Про освіту», є помилковим та спростовується наступним. Законодавством України чітко розмежовуються поняття та перелік посад педагогічних, науково-педагогічних та наукових працівників. Посада Позивача - фахівець I категорії Прикарпатського факультету Національної академії внутрішніх справ - не відноситься до педагогічних, науково-педагогічних чи наукових працівників. Прийняття на роботу науково-педагогічних та наукових працівників в Національної академії внутрішніх справ здійснюється на основі конкурсного відбору (на кожний навчальний та календарний рік відповідно), який позивач на зазначеній посаді не проходив. Позивач зазначає, що як підтверджує сам позивач у період з 2015 по 2018 роки, він проходив конкурсні відбори та призначався на посади наукових працівників на підставі строкового контракту. Також позивач у своєму позові зазначає додаткову підставу щодо визнання його в статусі наукового працівника, - виконання обов`язку викладача-методиста юридичної клініки факультету «ФЕМІДА». Юридичні клініки в академії, відповідно до Типового положення про юридичну клініку в Національній академії внутрішніх справ, затвердженого наказом Національної академії внутрішніх справ від 22.12.2014 №1967, діють на громадських засадах. Отже, робота на громадських засадах в якості викладача-методиста юридичної клініки факультету «ФЕМІДА» жодним чином не підтверджує виконання позивачем навчальної роботи, окрім того позивач не надав жодного доказу який би підтвердив його навчальну діяльність. Щодо наукових статей позивача відповідач зазначає, що основна мета концепції освітньої діяльності Національної академії внутрішніх справ направлена на забезпечення сфер правоохоронної та правозастосовчої діяльності кваліфікованими фахівцями, тому Національна академія внутрішніх справ в цілому позитивно ставиться до наукових публікацій та заохочує таких працівників, які проявляють та популяризують себе та заклад вищої освіти у різних наукових та фахових статтях. Таким чином, посада позивача - фахівець І категорії Прикарпатського факультету Національної академії внутрішніх справ - відповідно до законодавства не відноситься до педагогічних та науково-педагогічних працівників і не може бути визнана такою, тому на позивача не розповсюджується стаття 57 Закону України «Про освіту». Прийняття на роботу наукових, науково-педагогічних працівників Національної академії внутрішніх справ здійснюється відповідно до законодавства на основі конкурсного відбору. Скасування збереження середнього заробітку мобілізованим працівникам прийнято не Національною академією внутрішніх справ, а законодавцем відповідно до прийнятого Верховною Радою України, підписаного Президентом України та опублікованого в установленому законодавством порядку Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-IX (набрав чинності 19.07.2022). Відповідач вважає, що позовні вимоги не можуть бути задоволені, оскільки є незаконними, необґрунтованими, безпідставними і суперечать законодавству та фактичним обставинам справи (т. 2 а.с. 143-147). 10 червня 2025 року позивачем [PERSON] подано до суду відповідь на відзив, у якому підтримує заявлені позовні вимоги та зазначає, що із 2018 року до моменту призову на військову службу за мобілізацією він фактично безперервно на законних підставах згідно затверджених функціональних обов`язків продовжував виконувати на факультеті науково-педагогічну (в якості викладача-методиста Юридичної клініки «ФЕМІДА» та фахівця з організації наукової діяльності на факультеті). Також відповідачем свідомо замовчується той факт, що протягом 2019 року він був призначений на 0,25 ставки доцентом кафедри кримінально-правових дисциплін Прикарпатського факультету (м. Івано-Франківськ) Національної академії внутрішніх справ, і був залучений як до викладацької діяльності, так і безпосередньо до процесу створення та налагодження діяльності навчальних полігонів факультету. Окрім цього, позивач залучався в якості співорганізаторів різного роду науково-практичних заходів, які проводилися на факультеті і приймав безпосередню участь, про що засвідчують результати наукової діяльності за період з 2017 року до моменту призову по мобілізації у лютому 2022 року. Позивач вважає за доцільне акцентувати увагу на законодавчих положеннях, які набрали чинності 22 листопада 2023 року, після прийняття Верховною Радою України Закону України від 22.11.2023 № 3494-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо впорядкування надання та використання відпусток, а також інших питань», який набрав чинності 24 грудня 2023 року. Цим законом скасовано права педагогічним та науково-педагогічним працівникам закладів освіти, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, на збереження середнього заробітку за основним місцем роботи (у закладі освіти). Тому цілком обґрунтовано, що право на виплату середнього заробітку як науково-педагогічний працівник за посадою фахівця І категорії Прикарпатського факультету (м. Івано-Франківськ) Національної академії внутрішніх справ позивач має право із 19.07.2022 по 23.12.2023, відповідно до чинних на часі положень частини другої статті 57 Закону України «Про освіту» (т. 2 а.с. 158-166). 11 червня 2025 року представником відповідача подано заперечення (на відповідь на відзив), в якій зазначає, що факт роботи позивача за сумісництвом на 0,25 ставки доцентом кафедри кримінально-правових дисциплін у 2019 році не являється обставиною, що підлягає доказуванню, так як не стосується предмету спору. Позивача мобілізовано з посади, яка не відноситься до педагогічних, науково-педагогічних чи наукових працівників. Перебуваючи на посаді доцента кафедри кримінально-правових дисциплін у 2019 році позивачем дійсно здійснювалася науково-педагогічна робота, і зазначена посада відноситься до категорії науково-педагогічних працівників. Водночас позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували, що після 2019 року останній виявляв бажання надалі здійснювати науково-педагогічну роботу (звернення з відповідними заявами, прийняття участі у конкурсах на заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників тощо). Робота на громадських засадах в якості викладача-методиста юридичної клініки факультету «ФЕМІДА» жодним чином не підтверджує виконання позивачем навчальної роботи, Позивачем не надано жодного доказу який би підтвердив його навчальну діяльність. відповідно до затверджених функціональних обов`язків позивача, на які він посилається у своїх позовних вимогах. Виконання як мінімум двох складових роботи науково-педагогічного працівника (навчальна та методична робота) не віднесено до його обов`язків. Щодо наукових статей позивача відповідач зазначає, що наукові статті - це вид наукової публікації, в якій викладаються результати наукового дослідження, аналізуються проблеми, пропонується нова теорія або методологія, висвітлюються отримані факти та висновки, Національна академія внутрішніх справ позитивно ставиться до наукових публікацій працівників, які проявляють та популяризують себе та заклад вищої освіти у різних наукових та фахових статтях. Наукові статті жодним чином не підтверджують особливий зміст трудової функції науково-педагогічного працівника, яка повинна поєднувати одночасно навчальну, методичну, наукову та організаційну роботу Посада позивача фахівець І категорії Прикарпатського факультету Національної академії внутрішніх справ - не відноситься до педагогічних та науково-педагогічних працівників та не може за допомогою суду бути визнана такою (т. 2 а.с. 168-172). 11 червня 2025 року позивачем подано до суду заяву про уточнення позовних вимог. У даній заяві позивач просить визнати протиправними дії Національної академії внутрішніх справ щодо відмови поновити [PERSON] виплату середнього заробітку та виплату заборгованості із 19.07.2022 по 23.12.2023; здійснити нарахування та виплатити [PERSON] середній заробіток із 19.07.2022 по 23.12.2023 (т. 2 а.с. 228-232). Процесуальні дії у справі. Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 травня 2023 року позов [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , [ADDRESS] ) до Національної академії внутрішніх справ (код ЄДРПОУ 08751177, площа Солом`янська, 1, м. Київ, 03035) про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій задоволено частково. Визнано протиправними дії Національної академії внутрішніх справ щодо відмови поновити [PERSON] виплату середнього заробітку та виплату заборгованості із 19.07.2022. Зобов`язано Національну академію внутрішніх справ (код ЄДРПОУ 08751177, площа Солом`янська, 1, м. Київ, 03035) поновити виплату [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , [ADDRESS] ) середнього заробітку та виплатити заборгованість середнього заробітку із 19.07.2022. В іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено (т. 1 а.с. 140-150, 166-176, т. 2 а.с. 22-28). Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 вересня 2023 року апеляційну скаргу Національної академії внутрішніх справ України задоволено. Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 травня 2023 року по справі № 300/842/23 скасовано та прийнято постанову, якою у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Національної академії внутрішніх справ України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено повністю (т. 1 а.с. 198-204). Постановою Верховного Суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду від 13 березня 2025 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 вересня 2023 року скасовано. Справу № 300/842/23 направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції - Восьмого апеляційного адміністративного суду (т. 2 а.с. 70-87). Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2025 року апеляційну скаргу Національної академії внутрішніх справ України задоволено частково. Скасовано рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 травня 2024 року у справі № 300/842/23 та закрито провадження у адміністративній справі. Роз`яснено [PERSON] наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією (т. 2 а.с. 117-122). Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 травня 2025 року заяву [PERSON] про передачу справи за встановленою підсудністю задоволено. Справу № 300/842/23 за позовом [PERSON] до Національної академії внутрішніх справ про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії передано на розгляд до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області (т. 2 а.с. 132-134). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 травня 2025 року дану справу розподілено для розгляду головуючому судді Мелещенко Л.В. (т.2 а.с.137-138). Ухвалою суду від 23 травня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (т. 2 а.с. 139-140). Пояснення учасників справи у судовому засіданні. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі на підставах, викладених у позовній заяві, просив позов з урахуванням змінених позовних вимог задовольнити. Представник відповідача Бащук О.Р. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив суд у задоволенні позову відмовити. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що з квітня 2021 року до кінця серпня 2024 року займав посаду декана Прикарпатського факультету Національної академії внутрішніх справ. Зазначив, що під його керівництва [PERSON] здійснював методичну, навчальну, наукову та науково-організаційну діяльність на факультеті, сумлінно виконував усі покладені на нього обов`язки. Зокрема був залучений до здійснення навчальної роботи із членами юридичної клініки «ФЕМІДА», брав участь у проведенні лекційних занять, круглих столів та конференцій, які проводилися у Прикарпатському факультеті Національної академії внутрішніх справ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 756369, позивач [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи (т. 1 а.с. 12, т. 2 а.с.15). Відповідно до довідок від 27.02.2023 № 1472П/3/32 та від 19.12.2022 №1472/4/4006, з 28 лютого 2022 року по теперішній час [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] та на даний час виконує завдання за призначенням в районі ведення бойових дій на території Дніпропетровської та Запорізької областей (т. 1 а.с. 13-14). Згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ року, наказом Національної академії внутрішніх справ від 06.11.2015 [PERSON] звільнено у запас Збройних Сил - за пунктом 64 «Г» (а.с. 16). 07.11.2015 на підставі наказу Національної академії внутрішніх справ № 200 о/с від 11.11.2015 [PERSON] призначено на посаду старшого наукового співробітника наукової лабораторії з проблем досудового розслідування з укладанням контракту з 07.11.2015 по 31.08.2016. Дію зазначеного контракту двічі було продовжено кінцевим терміном до 31.08.2018 (а.с. 16а). Наказом Національної академії внутрішніх справ від 31.08.2018 №144 о/с [PERSON] призначено на посаду старшого наукового співробітника наукової лабораторії з проблем досудового розслідування уклавши контракт терміном із 01.09.2018 до 31.08.2019. На підставі наказу Національної академії внутрішніх справ від 04.12.2018 [PERSON] переведено на посаду фахівця І категорій Прикарпатського факультету (а.с. 17). 24 січня 2023 року [PERSON] звертався до Національної академії внутрішніх справ із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити середній заробіток як особі, яка проходить військову службу за призовом під час мобілізації з моменту призову на військову службу (т. 1 а.с. 18-22). Функціональні обов`язки фахівця І категорії Прикарпатського факультету (м. Івано-Франківськ) Національної академії внутрішніх справ Гуцуляка Миколи Ярославовича затверджені деканом Прикарпатського факультету (м. Івано-Франківськ) Національної академії внутрішніх справ (т.1 а.с.23-25, т.2 а.с.29-31, 56-58). Позивачем подавалася звітна документація (доповідні записки, звіти, інформаційні повідомлення) про виконану ним роботу (т. 1 а.с. 26-47). Листом від 21 лютого 2023 року за №46/05/Г-438 відповідач повідомив позивача про те, що з 19.07.2022 йому припинено нарахування та виплату середньої заробітної плати у зв`язку із набранням чинності\~Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-ІХ\~та внесенням змін до частини третьої\~статті 119 Кодексу законів про працю України, та повідомив, що посада позивача відсутня в переліку\~статті 57 Закону «Про освіту», відповідно до якої за педагогічними та науковими працівниками на період проходження військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період зберігається попередній середній заробіток (т.1 а.с.52-54). [PERSON] є кандидатом юридичних наук (т. 1 а.с. 55). Рішенням Атестаційної колегії Міністерства освіти і науки, молоді та спорту від 30.11.2012, протокол № 7/02-Д [PERSON] було присвоєно вчене звання доцента, про що свідчить атестат доцента (т. 1 а.с. 56). Статут Національної академії внутрішніх справ затверджений Наказом Міністерства внутрішніх справ України 17 листопада 2010 року № 555 (в редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України 03 серпня 2020 року № 532) (т. 1 а.с. 80-108). Відповідно до наказу Національної академії внутрішніх справ від 04.12.2018 №226 о/с [PERSON] переведено, на підставі його заяви від 27.11.2018, з наукової посади старшого наукового співробітника наукової лабораторії з проблем досудового розслідування навчально-наукового інституту № l на посаду фахівця І категорії Прикарпатського факультету (м. Івано-Франківськ) Національної академії внутрішніх справ (т. 1 а.с. 109). Наказом Національної академії внутрішніх справ від 24.03.2022 № 75 о/с у зв`язку з повномасштабною збройною агресією російської федерації, оголошенням воєнного стану та мобілізації [PERSON] увільнено від роботи відповідно до частини третьої статті 119 Кодексу законів про працю України зі збереженням місця роботи, посади та середнього заробітку на період проходження військової служби 28 лютого 2022 року (т. 1 а.с. 110). Згідно наказу № 173 о\\с від 25 липня 2022 року Про особовий склад» внесено зміни до наказу від 24.03.2022 № 75 о/с у частині увільнення [PERSON] , а саме замінено слова «зі збереженням місця роботи, посади та середнього заробітку» на «зі збереженням місця роботи й посади» з 19 липня 2022 року (т. 1 а.с. 111). 22 грудня 2014 року Міністерством внутрішніх справ України прийнято наказ №1967 «Про затвердження Типового положення про юридичну клініку Національної академії внутрішніх справ» (т. 1 а.с. 112-122). Позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій (т. 2 а.с. 16). Відповідно до довідки від 31.03.2025 № 1472/606 [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] та на даний час виконує завдання за призначенням в Запорізькій області (т. 2 а.с. 103). 22 січня 2025 року Національною академією внутрішніх справ прийнято наказ №86 «Про затвердження Положення про відділ юридичного забезпечення Національної академії внутрішніх справ» (т. 2 а.с. 151-156, 175-186, 192-203, 206-217). Згідно Витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] від 03.08.2024 № 162, майору [PERSON] , начальнику командного пункту заступнику начальника штабу з бойового управління військової частини [NUMBER] , присвоєно чергове військове звання [PERSON] (т. 1 а.с. 233) Відповідно до Витягу з наказу Міністра оборони України від 13 лютого 2024 року № 206, [PERSON] присвоєно в порядку переатестації військове звання майор (т. 2 а.с.234). Норми права, що підлягають застосуванню, та висновки суду за результатами розгляду справи. Згідно з частиною першою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). За змістом\~частини першої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої статті 3 та статті 4 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Частина друга статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Визначення засад оборони України та підготовки держави до оборони, порядок та підстави призову на військову службу, умови її проходження, правове регулювання соціального і правового статусу військовослужбовців визначаються\~Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»,\~Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу»,\~Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Указами Президента України та іншими підзаконними актами. Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»\~військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. У листі Міністерства оборони України № 322/2/8417 від 01 жовтня 2015 року «Щодо особливого періоду» зазначено, що особливий період в Україні настав з 17 березня 2014 року на підставі Указу № 303/2014 та триває, а його скасування буде здійснено окремим Указом Президента України «Про демобілізацію» після стабілізації на Сході України. Саме з періоду оголошення Президентом України часткової мобілізації (17 березня 2014 року) відповідно до\~статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»\~пов`язано настання особливого періоду, який закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу. Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 813/402/17. 24 лютого 2022\~року Указом Президента України № 64/2022\~на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому воєнний стан неодноразово продовжувався та діє на теперішній час. Отже, починаючи з 24 лютого 2022 року в Україні діє режим особливого періоду, визначений\~статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Статтею 65 Конституції України\~передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону. Відповідно до вимог частин першої, шостої\~статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до частини третьої\~статті 119 Кодексу законів про працю України в редакції, яка діяла до 19.07.2022, за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб підприємців, у яких вони працювали на час призову. Разом з тим, 19.07.2022 набрав чинності\~Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» № 2352-ІХ,\~ яким внесені зміни до законодавчих актів України, зокрема частина третя\~статті 119 Кодексу законів про працю України України\~викладена в наступній редакції; за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб підприємців, у яких вони працювали на час призову. Враховуючи зазначене, з дати набуття чинності\~Закону № 2352-ІХ, середній заробіток за працівниками, перелік яких визначений частиною третьою\~статті 119 Кодексу законів про працю України, не зберігається. На виконання вказаних положень\~закону\~відповідачем з 19.07.2022 року припинено нарахування та виплату позивачу середнього заробітку. Відповідно до частини першої\~статті 2 Закону України «Про освіту»\~законодавство України про освіту ґрунтується на\~Конституції України\~та складається із цього\~Закону, спеціальних законів, інших актів законодавства у сфері освіти і науки та міжнародних договорів України, укладених в установленому\~законом\~порядку. Згідно частини першої статті 57 Закону України «Про освіту», держава забезпечує педагогічним і науково-педагогічним працівникам: належні умови праці та медичне обслуговування; оплату підвищення кваліфікації; правовий, соціальний, професійний захист; диференціацію посадових окладів (ставок заробітної плати) відповідно до кваліфікаційних категорій, встановлення підвищених посадових окладів (ставок заробітної плати) за педагогічні звання, надбавок за почесні звання, доплат за наукові ступені та вчені звання; виплату педагогічним працівникам щорічної грошової винагороди в розмірі до одного посадового окладу (ставки заробітної плати) за сумлінну працю, зразкове виконання покладених на них обов`язків; виплату педагогічним і науково-педагогічним працівникам допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки; надання пільгових довгострокових кредитів на будівництво (реконструкцію) чи придбання житла або надання службового житла у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України; пенсію за вислугу років; інші гарантії, визначені законом України. Відповідно до частини другої статті 57 Закону України «Про освіту»\~(в редакції, що діяла до 24 грудня 2023 року) у разі захворювання педагогічного чи науково-педагогічного працівника, яке тимчасово унеможливлює виконання ним посадових обов`язків і обмежує можливість перебування у колективі осіб, які навчаються, або тимчасового переведення за цих чи інших обставин на іншу роботу чи проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період за таким працівником зберігається попередній середній заробіток. У разі хвороби або каліцтва попередній середній заробіток виплачується до відновлення працездатності або встановлення інвалідності. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави дійти висновку про те, що за педагогічними чи науково-педагогічними працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, зберігається попередній середній заробіток. У постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2023 року у справі № 718/209/23 (провадження № 61-11879св23) зроблено висновок, що «на рівні\~Кодексу законів\~про працю\~України \~не передбачено правила про пріоритетність його норм над нормами інших законів. Правила в\~статті 4 Цивільного кодексу України про пріоритетність його норм над приватно-правовими нормами інших законів, до вирішення колізій між\~Кодексом законів про працю України та іншими законами не застосовується; у частині другій\~статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»\~передбачені гарантії для громадян України призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, зокрема, шляхом відсилання як до частини третьої\~статті 119 Кодексу законів про працю України, так і до норм інших законів (зокрема, частина друга\~статті 57 Закону України «Про освіту»);\~Законом № 2352-IX\~не внесено зміни до інших законів, які передбачають гарантії для громадян України призваних на військову службу за призовом під час мобілізації і встановлені нормами інших законів (зокрема, для педагогічних чи науково-педагогічних працівників). Тобто для окремих категорій суб`єктів (зокрема, для педагогічних чи науково-педагогічних працівників) призваних на військову службу за призовом під час мобілізації збережено таку гарантію як попередній середній заробіток; в частині другій\~статті 57 Закону України «Про освіту»\~міститься спеціальна норма щодо положень частини третьої\~статті 119 Кодексу законів про працю України, оскільки поширюється на педагогічних чи науково-педагогічних працівників; спеціальна норма (частина друга\~статті 57 Закону України «Про освіту») має перевагу над загальною (частина третя\~статті 199 Кодексу законів про працю України) нормою (lex specialis derogat generali). Прийнята пізніше в часі загальна норма (частина третя\~статті 199 Кодексу законів про працю України) не скасовує спеціальної норми (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Тому за педагогічними чи науково-педагогічними працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, зберігається попередній середній заробіток». Верховний Суд у постанові від 09 листопада 2018 року у справі №263/15749/16-а зазначив «..При наявності розбіжності загальних і спеціальних (виняткових) норм необхідно керуватися принципом lex specilis (лат.\~спеціальний\~закон, спеціальна норма), відповідно до якого при розбіжності загального і спеціального\~закону\~діє спеціальний\~закон, а також принципом lex specialis derogate generali, суть якого зводиться до того, що спеціальний\~закон\~скасовує дію (для даної справи) загального закону; спеціальна норма має перевагу на загальною». Крім того, про перевагу норм lex specilis над іншими загальними нормами зазначає у своїх рішеннях і Європейський суд з прав людини (§\~69 рішення у справі «Ніколова проти Болгарії» від 25березня 1999 року, тощо). Отже, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться в спеціальному законі. Таким чином,\~вимоги вищенаведених\~правових норм\~частини третьої\~статті 119\~Кодексу законів\~про працю\~України та\~частини другої\~статті 57 Закону України «Про освіту»\~містять розбіжності, відносно наявності підстав для нарахування та виплати середнього заробітку особам, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. З огляду на вказане суд відхиляє аргумент відповідача про те, що\~Кодекс законів про працю України\~має перевагу на спеціальним\~Законом України «Про освіту». Разом з тим, [PERSON] займає посаду фахівця І категорії Прикарпатського факультету (м. Івано-Франківськ) Національної академії внутрішніх справ, де відповідно до своїх посадових обов`язків проводив профорієнтаційну та правопросвітницьку роботу серед учнів загальноосвітніх шкіл, коледжів та ліцеїв регіону; виконував доручення декана факультету з частині підготовки контролів та звітності пов`язаної із науковою та навчально-методичною діяльністю на факультеті; приймав участь в організації та проведенні культурно-масової роботи та дозвілля на факультеті; в якості викладача-куратора юридичної клініки факультету «Феміда» приймав участь у наданні консультацій та роз`яснень особам, які звернулися за правовою допомогою і уклали угоду про співпрацю з юридичною клінікою; в якості викладача-куратора юридичної клініки факультету «Феміда» здійснював підготовку проекту заяв, звернень, клопотань та скарг з питань захисту прав, свобод та законних інтересів осіб; в якості викладача-куратора юридичної клініки факультету «Феміда» проводив лекційні заняття із членами юридичної клініки з питань надання безоплатних консультацій за зверненнями громадян; здійснював підготовку наукових статей, наукових публікацій, інших матеріалів у наукових вісниках, журналах, засобах масової інформації тощо; здійснював керівництво науковою та науково-організаційною діяльністю перемінного складу факультету. Відповідно до частини першої статті 52. Закону України «Про вищу освіту» учасниками освітнього процесу у закладах вищої освіти є: 1) наукові, науково-педагогічні та педагогічні працівники; 2) здобувачі вищої освіти та інші особи, які навчаються у закладах вищої освіти; 3) фахівці-практики, які залучаються до освітнього процесу на освітньо-професійних програмах; 4) інші працівники закладів вищої освіти. Частина перша статті 53 Закону України «Про вищу освіту» встановлює, що науково-педагогічні працівники - це особи, які за основним місцем роботи у закладах вищої освіти провадять навчальну, методичну, наукову (науково-технічну, мистецьку) та організаційну діяльність. Згідно частини другої та третьої статті 53 Закону України «Про вищу освіту» педагогічні працівники - це особи, які за основним місцем роботи у закладах вищої освіти провадять навчальну, методичну та організаційну діяльність; наукові працівники - це особи, які за основним місцем роботи та відповідно до трудового договору (контракту) професійно здійснюють наукову, науково-технічну або науково-організаційну діяльність та мають відповідну кваліфікацію незалежно від наявності наукового ступеня або вченого звання. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] займає посаду фахівця І категорії Прикарпатського факультету (м. Івано-Франківськ) Національної академії внутрішніх справ, де відповідно до своїх посадових обов`язків проводив профорієнтаційну та правопросвітницьку роботу серед учнів загальноосвітніх шкіл, коледжів та ліцеїв регіону; виконував доручення декана факультету з частині підготовки контролів та звітності пов`язаної із науковою та навчально-методичною діяльністю на факультеті; приймав участь в організації та проведенні культурно-масової роботи та дозвілля на факультеті; в якості викладача-куратора юридичної клініки факультету «Феміда» приймав участь у наданні консультацій та роз`яснень особам, які звернулися за правовою допомогою і уклали угоду про співпрацю з юридичною клінікою; в якості викладача-куратора юридичної клініки факультету «Феміда» здійснював підготовку проекту заяв, звернень, клопотань та скарг з питань захисту прав, свобод та законних інтересів осіб; в якості викладача-куратора юридичної клініки факультету «Феміда» проводив лекційні заняття із членами юридичної клініки з питань надання безоплатних консультацій за зверненнями громадян; здійснював підготовку наукових статей, наукових публікацій, інших матеріалів у наукових вісниках, журналах, засобах масової інформації тощо; здійснював керівництво науковою та науково-організаційною діяльністю перемінного складу факультету. Отже, [PERSON] на підставі затверджених функціональних обов`язків професійно здійснював наукову, науково-технічну або науково-організаційну діяльність на факультеті. Крім того, поряд із покладеними обов`язками з науково-організаційної діяльності [PERSON] офіційно виконував обов`язки викладача-методиста юридичної клініки факультету «ФЕМІДА» в якості викладача-куратора юридичної клініки Прикарпатського факультету (м. Івано-Франківськ) Національної академії внутрішніх справ, надавав безоплатну правову допомогу за зверненнями учасників АТО та інвалідів-війни; в якості викладача-куратора юридичної клініки Прикарпатського факультету (м. Івано-Франківськ) Національної академії внутрішніх справ, надавав безоплатну правову допомогу за звернення інваліда-війни; в якості викладача-куратора юридичної клініки Прикарпатського факультету (м. Івано-Франківськ) Національної академії внутрішніх справ, надавав безоплатну правову допомогу за зверненнями учасників АТО підготовки заяви про визнання юридичного факту - отримання поранення учасником АТО під час захисту Батьківщини; в якості викладача-куратора юридичної клініки Прикарпатського факультету (м. Івано-Франківськ) НАВС, надавав безоплатну правову допомогу за зверненнями учасників АТО щодо підготовки заяв, звернень та скарг про призначення та виплати пенсійного забезпечення як інваліду-війни у відповідності до Закону України від 09.04.1992 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; в якості викладача-куратора юридичної клініки Прикарпатського факультету (м. Івано-Франківськ) Національної академії внутрішніх справ, надавав безоплатні консультації за звернення пенсіонерів ОВС. Даний факт не спростовується та не заперечується стороною відповідача. Також додатковим підтвердження того факту, що, виконуючи обов`язки фахівця 1 категорії, на [PERSON] покладалися обов`язки науково-педагогічного працівника, виступають результати наукової діяльності, зокрема: 1. Судова експертиза: навчально-методичний посібник / М.Я. Гуцуляк, І.М. Канюка, І.М. Королишин - Івано-Франківськ: [PERSON] , 2018. - 68 с. 2. Розслідування порушень правил безпеки дорожнього руху що спричинили смерть особи / метод. рек. // М.Я. Гуцуляк, С.1. Ковальов, А.С. Габуда. - Івано-Франківськ : [PERSON] , 2018. - 50 с. 3. [PERSON] «Поняття, зміст та особливості застосування інституту судимості у правозастосовній практиці»/М.Я. Гуцуляк//Актуальні проблеми вдосконалення чинного законодавства України: збірник наукових статей. - 2018. - Випуск 46. - С. 180-187 - фахова стаття. 4. [PERSON] «Параметризація поняття корупції в нормативно-правовій площині: дефініції, ознака та проблеми регламентації» // Науково-інформаційний вісник Івано-Франківського університету права імені Короля Галицького:Журнал. Серія Право. - фахова стаття. 5. [PERSON] . Про судову практику та нормативні передумови пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяк інших осіб//Підготовка поліцейських в умовах реформування системи МВС України: зб. наук. пр./MBC України, Харків. Національний університет внутрішніх справ, кафедра спеціальної фізичної підготовки факультету № 2. - Харків: ХНУВС, 2018. - с. 12-15 фахова стаття. 6. [PERSON] . Особливі методи розслідування відповідно до кримінального процесуального законодавства ФРН. / М. Я. Гуцуляк, [PERSON] // Актуальні проблеми вітчизняної юриспруденції: Наук. збірник. Спецвипуск. Ч. 1. Дніпро, 2019.- С. 124-127- фахова стаття. 7. [PERSON] . Кримінальні проступки у нормах Особливої частини КК України: Поняття, зміст принципів та критеріїв розмежування від злочинів. // Науковий вісник публічного та приватного права: Збірник наукових праць. Випуск 3. - К.: Науково-дослідній інститут публічного права, 2019. - с.367-274. - фахова стаття. 8. [PERSON] . Ретроспективний аналіз визначення поняття повторності злочинів як виду множинності. / [PERSON] , [PERSON] // Підприємництво, господарство і право: загальноукраїнський науково-практичний господарсько- правовий журнал, 2020. № 4.- с.288-291 - фахова стаття. Крім того, суд зазначає, що згідно частини другої статті 54 Закону України «Про вищу освіту», вчене звання професора та доцента присвоюється особам, які професійно здійснюють науково-педагогічну або творчу мистецьку діяльність. Позивач має вчене звання доцента. З наведених підстав, твердження представника відповідача про те, що посада позивача не відноситься до педагогічних та науково-педагогічних посад, згідно із наказом Національної академії внутрішніх справ від 25.07.2022 № 173 о/с, суд оцінює критично та не погоджується. Зважаючи на те, що позивач на момент припинення виплати йому середнього заробітку і до теперішнього часу займає посаду фахівця І категорії Прикарпатського факультету (м. Івано-Франківськ) Національної академії внутрішніх справ, то на нього поширюється дія\~Закону України «Про освіту», який є спеціальним\~законом, а тому саме вказаний\~закон\~підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Законом України від 22 листопада 2023 року № 3494-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо впорядкування надання та використання відпусток, а також інших питань», який набрав чинності 24 грудня 2023 року, внесено зміни та у частині другій\~статті 57 Закону України «Про освіту»\~слова «чи проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період» виключено. Тобто слід дійти висновку про те, що у період до 24 грудня 2023 року за педагогічними чи науково-педагогічними працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, попередній середній заробіток зберігався. [PERSON] увільнено від виконання трудових обов`язків саме у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації. Отже, зважаючи на те, що [PERSON] на посаді фахівця І категорії Прикарпатського факультету (м. Івано-Франківськ) Національної академії внутрішніх справ виконував наукову та науково-організаційну діяльність на факультеті й на момент припинення виплати йому середньої заробітної плати і до тепер обіймає дану посаду, то з вищезазначеного випливає, що позивач мав право як педагогічний та науково-педагогічний працівник у разі проходження військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на отримання середньої заробітної плати з огляду на положення частини другої статті 57 Закону України «Про освіту». Таким чином, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу середньої заробітної плати з 19 липня 2022 року по 23 грудня 2023 року і зобов`язання здійснити нарахування та виплату середньої заробітної плати за вказаний період. Усі інші пояснення учасників справи, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених у цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції\~про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року). Відповідно до вимог частини першої статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. У відповідності до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 19, 43 Конституції України, статей 5-1, 24, 119, 233-235 Кодексу законів про працю України,

Outcome: approved