Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-17 00:00:00

До Дніпровського районного суду міста Кам`янського з позовною заявою звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс», в особі представника Варшавського К.А. до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» заборгованість за Кредитними договорами №Z02.00407.004465757 від 24.10.2018 року, №C-407-00620819-980 від 25.02.2019 року і №C01.216.72613 від 11.10.2016 у сумарному розмірі 240 164,70 грн. (двiстi сорок тисяч сто шістдесят чотири гривнi 70 копiйок) та судові витрати. Стислий виклад позовних вимог. Позов обґрунтовано тим, що 24.10.2018 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №Z02.00407.004465757. Відповідно до Розділ 1 Кредитного договору, Банк надає Позичальнику Кредит у розмірі 75 500,00 грн. а Позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами і платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно із Графіком платежів. Кредит надається строком на 60 місяців, Кредитним договором встановлено розмір процентної ставки 2,0% річних. Вказують, що підписанням відповідного Кредитного договору Позичальник також приєднався до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (у редакції, що діяла станом на дату укладення договору, і яка розміщена за посиланням https://ideabank.ua/uk/about/public-contracts) та підтвердив свою обізнаність про Умови та Тарифи Банку Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши кредитні кошти в межах кредитного ліміту, визначеного у договорі. В порушення умов договору №Z02.00407.004465757 від 24.10.2018, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого, станом на дату подання позову має заборгованість в розмірі 141320,46 грн., з яких: 67046,49 грн. - заборгованість за основним боргом; 3970,40 грн. заборгованість відсотками; 70303,57-заборгованість за іншими процентними платежами. Також, 25.02.2019 року між Акціонерним Товариством «Ідея Банк» та [PERSON] , укладено Угода про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки №C-407-006208-19980 (надалі Кредитний договір). Відповідно до Розділ 2 Кредитного договору, Банк надає клієнту кредит шляхом встановлення відновлюваної Кредитної лінії по рахунку. Максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200 000 грн. Ліміт Кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладання угоди, становить 12 000,00 грн. Відсоткова ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24,00% річних. Вказує, що підписанням відповідного Кредитного договору Позичальник також приєднався до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (у редакції, що діяла станом на дату укладення договору, і яка розміщена за посиланням https://ideabank.ua/uk/about/public-contracts) та підтвердив свою обізнаність про Умови та Тарифи Банку. На виконання умов вищевказаного договору Акціонерним Товариством «Ідея Банк» свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. В порушення умов договору №C-407-006208-19980 від 25.02.2019, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого, станом на дату подання позову має заборгованість в розмірі 33240,19 грн., з яких: 11463,22 грн. - заборгованість за основним боргом; 21776,97 грн. заборгованість відсотками. Окрім цього, 11.10.2016 року між Акціонерним Товариством «Ідея Банк» та [PERSON] , укладено Угода про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки №C01.216.72613. Копія кредитного договору, як доказ, надається. Відповідно до Розділ 3 Кредитного договору, Банк надає клієнту кредит шляхом встановлення відновлюваної Кредитної лінії по рахунку. Максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200 000 грн. Ліміт Кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладання угоди, становить 13 500,00 грн. Відсоткова ставка за користування коштами кредитної лінії становить 42,00% річних. Зазначає, що підписанням відповідного Кредитного договору Позичальник також приєднався до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (у редакції, що діяла станом на дату укладення договору, і яка розміщена за посиланням https://ideabank.ua/uk/about/public-contracts) та підтвердив свою обізнаність про Умови та Тарифи Банку. На виконання умов вищевказаного договору Акціонерним Товариством «Ідея Банк» свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. В порушення умов договору №C01.216.72613 від 11.10.2016, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого, станом на дату подання позову має заборгованість в розмірі 65604,05 грн., з яких: 27878,26 грн. - заборгованість за основним боргом; 37725,79 грн. заборгованість відсотками. 25.07.2023 між АТ «Ідея Банк» і ТОВ «Свеа Фінанс» (попередня назва «Росвен Інвест Україна») укладено Договір факторингу №01.02-31/23, відповідно до якого первісний кредитор відступив новому кредитору права вимоги, в тому числі, за Кредитними договорами №Z02.00407.004465757 від 24.10.2018, №C-407-006208-19-980 від 25.02.2019 і №C01.216.72613 від 11.10.2016, що були укладені між АТ «Ідея Банк» та відповідачем [PERSON] . Сума заборгованості відповідача за кредитним договором №Z02.00407.004465757 від 24.10.2018 становить 141320.46 грн; за договором №C-407-006208-19-980 від 25.02.2019. 33240,19 грн; за договором C01.216.72613 від 11.10.2016 65604,05, а загальна сума заборгованості відповідача за кредитними договорами становить 240164,70 грн. Рішенням єдиного учасника ТОВ «Росвен Інвест Україна» №1 від 25.03.2024 змінено назву Товариства: з «Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» на «Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс». Оскільки відповідач добровільно не погашає заборгованість, представник позивача звернувся до суду з даним позовом. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 01 липня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 21 липня 2025 року. Ухвалою суду від 21 липня 2025 року розгляд справи відкладено на 07 серпня 2025 року, у зв`язку з неявкою відповідача. 07 серпня 2025 року справа знята з розгляду та відкладена на 09 вересня 2025 року. 09 вересня 2025 року справа знята з розгляду у зв`язку з перебуванням судді на листку непрацездатності та відкладена на 18 вересня 2025 року. У судове засідання представник позивача не з`явився, однак в прохальній частині позовної заяви просить розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю представника позивача згідно вимог ч.3 ст. 211 ЦПК України. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, які повернулись на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 102, 110, 119). Про проведення судового засідання відповідач також повідомлялася та викликалася до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Про причини своєї неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без її участі не заявила, відзив проти позову не надала. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (ч. 3 ст. 131 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідач не використала наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явилася у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у її відсутність до суду не надходило. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. У відповідності до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи достатність доказів та те, що відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явилася в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подала відзив, а представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов до переконання, що є всі правові підстави провести заочний розгляд даної справи, про що прийнята відповідна ухвала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частина 3 ст.\~3\~ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Частина 3 ст.\~12\~ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Частиною 1 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ч. 2 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). У постанові Верховного суду України від 17 січня 2020 року, справа №916/2286/16, предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги). Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (ч. 3 ст. 656 ЦК України). Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу. Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченою в договорі, право вимоги за яким передається. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі №31/160(29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. При визначенні дійсності вимоги підлягають застосуванню норми статті 204 ЦК України, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 10 вересня 2019 року у справі № 9017/317/19, від 09 липня 2019 року у справі № 903/849/17. Обов`язковим аспектом щодо дійсності вимоги є підставність виникнення вимоги (стаття 11 ЦК України), як елементу зобов`язального правовідношення (стаття 502 ЦК України) на момент відступлення та підтвердження вимоги відповідними доказами. Дійсною для передачі також є вимога, яка виникла, але строк виконання цієї вимоги ще не настав. Згідно ст.1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012). Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Фактичні обставини справи, встановлені судом та мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення. Судом встановлено, 24.10.2018 між Акціонерним Товариством «Ідея Банк» (надалі - «Банк», «Клієнт» «Первісний кредитор») та [PERSON] (надалі «відповідач»,), кредитний договір №Z02.00407.004465757. Одночасно з укладенням вказаного договору [PERSON] , було укладено договір добровільного страхування життя № Z02.00407.004465757. Згідно з ч. 1 Кредитного договору, банк надає кредит на поточні потреби в сумі 75500 грн, строк кредитування становить 60 місяців з відсотковою процентною ставкою в розмірі 1,99% річних від залишкової суми. Встановлено плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів. [PERSON] власноруч підписала заяву-анкету до кредитного договору №Z02.00407.004465757 від 24.10.2018, паспорт споживчого кредиту, додаток до паспорту, графік щомісячних платежів за кредитним договором, договір добровільного страхування життя №Z02.00407.004465757 від 24.10.2018 та згоду про акцепт на укладення Договору про використання аналога власноручного підпису уповноваженої особи Страховика та відтиску печатки Страховика від 24.10.2018. Відповідно до п.2 паспорту споживчого кредиту плата за обслуговування кредитної заборгованості становить 2,25% щомісячно від початкової суми кредиту. Відповідно до виписки по особовому рахунку за період з 24.10.2018 по 25.07.2023 прослідковується, що відповідачу [PERSON] було видано кредит, а також факти використання відповідачем кредитних коштів. Із виписки вбачається, що відповідач користувалася ними, а також частково сплачувала заборгованість за договором (а.с. 20-22 оберт). Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості за кредитним договором №Z02.00407.004465757 від 24.10.2018 станом на 25.07.2023 року заборгованість [PERSON] становить: заборгованість за основним боргом у розмірі 67046,49 грн; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками у розмірі 3970,40 грн; заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями у розмірі 70303,57 грн; загальна заборгованість становить 141320,46 грн.(а.с.19). Також, 25.02.2019 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено Угоду №C-407-006208-19-980 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки, відповідно до умов якої відповідачу було надано кредит шляхом встановлення кредитної лінії по поточному рахунку на наступних умовах: максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200 000,00 грн.; ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладення Угоди, становить 12000,00 грн. Згідно пп. 2.3 Договору процентна ставка за користування коштами Кредитної лінії становить 24,00% річних. [PERSON] власноруч підписала угоду №C-407-006208-19-980 від 25.02.2019 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки та заяву №C-407-006208-19-980 від 25.02.2019 на приєднання до договору добровільного страхування життя. Відповідно до виписки по особовому рахунку за період з 25.02.2019 по 25.07.2023 прослідковується, що відповідач [PERSON] користувалася кредитними коштами, а також частково сплачувала заборгованість за договором (а.с. 31-35 оберт). Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості за кредитним договором №C-407-006208-19-980 від 25.02.2019 станом на 25.07.2023 року заборгованість [PERSON] становить: заборгованість за основним боргом у розмірі 11463,11 грн; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками у розмірі 21776,97 грн; заборгованість загальна заборгованість становить 33240,19 грн.(а.с.30). Окрім цього, 11.10.2016 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено Угоду №C01.216.72613 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки, відповідно до умов якої відповідачу було надано кредит шляхом встановлення кредитної лінії по поточному рахунку на наступних умовах: максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200 000,00 грн.; ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладення Угоди, становить 13500,00 грн. Згідно пп. 3.3 Договору процентна ставка за користування коштами Кредитної лінії становить 42,00% річних. [PERSON] власноруч підписала угоду №C01.216.72613 від 11.10.2016 про відкриття Кредитної лінії (а.с. 36). Відповідно до виписки по особовому рахунку за період з 11.10.2016 по 25.07.2023 прослідковується, що відповідач [PERSON] отримала кредитні кошти, користувалася кредитними коштами, а також частково сплачувала заборгованість за договором (а.с. 43-58 оберт). Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості за кредитним договором №C01.216.72613 від 11.10.2016 станом на 25.07.2023 року заборгованість [PERSON] становить: заборгованість за основним боргом у розмірі 27878,26 грн; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками у розмірі 37725,79 грн; заборгованість загальна заборгованість становить 65604,05 грн.(а.с.42). 25.07.2023 між Акціонерним Товариством «Ідея Банк» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» ( попередня назва - «Росвен Івест Україна», копію нотаріально посвідченого рішення єдиного учасника про зміну назви як доказ надаємо, надалі - «Позивач», «Фактор») було укладено Договір Факторингу №01.02-31/23 (а.с 59-63). Відповідно до розділу 2 згаданого Договору Факторингу АТ «Ідея Банк» відступило свої Права Вимоги, а ТОВ «Свеа Фінанс» набуло Право Вимоги за Первинними Договорами, в розмірі Заборгованостей Боржників перед АТ «Ідея Банк», визначеними в Реєстрі Боржників. В тому числі за даним Договором Факторину ТОВ «Свеа Фінанс» було відступлене право вимоги за заборгованістю [PERSON] перед АТ «Ідея Банк» за договорами №Z02.00407.004465757 від 24.10.2018, №C-407-006208-19-980 від 25.02.2019 і №C01.216.72613 від 11.10.2016. Пунктом 4.1 розділу 4 Договору факторингу визначено, що фактор зобов`язується сплатити клієнту суму фінансування в розмірі 11963508 грн. шляхом перерахунку 100% вказаної суми на рахунки клієнта. Відповідно до платіжної інструкції №9217 від 26.07.2023, фактором ТОВ «Росвен Інвест Україна» сплачено клієнту АТ «Ідея Банк», плату за відступлення права вимоги за договором факторингу №01.02-31/23 від 25.07.2023 в розмірі 11963508 грн (а.с.66). Згідно з витягом з реєстру боржників №2 до Договору факторингу №01.02-31/23 від 25.07.2023, клієнт передав факторові права вимоги за кредитним договором C-407-006208-19-980 від 25.02.2019., який укладений з [PERSON] , залишок заборгованості за основним боргом 11463.22 грн., за відсотками 21776.97 грн., а всього 33240.19 грн (а.с. 71). Згідно з витягом з реєстру боржників №3 до Договору факторингу №01.02-31/23 від 25.07.2023, клієнт передав факторові права вимоги за кредитним договором №Z02.00407.004465757 від 24.10.2018, який укладений з [PERSON] , залишок заборгованості за основним боргом 67046.49 грн., за відсотками 3970.40 грн., за комісією 70303,57 грн а всього 141320.46 грн та за договором №C01.216.72613 від 11.10.2016 який укладений з [PERSON] , залишок заборгованості за основним боргом 27878.26 грн., за відсотками 37725.79 грн, а всього 65604.05 грн (а.с. 70,72). На підставі наведеного та з досліджених судом доказів в матеріалах справи, суд вважає, що між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] були укладені кредитні договори №Z02.00407.004465757 від 24.10.2018, №C-407-006208-19-980 від 25.02.2019 і №C01.216.72613 від 11.10.2016, в якому сторонами були узгоджені істотні умови такого договору, на підставі якого відповідач отримала кредитні кошти, які зобов`язалась повернути та сплатити проценти. Крім того, суд зазначає, що відступлення права грошової вимоги АТ «Ідея Банк» до відповідача [PERSON] за кредитними договорами №Z02.00407.004465757 від 24.10.2018, №C-407-006208-19-980 від 25.02.2019 і №C01.216.72613 від 11.10.2016 та набуття такого права ТОВ «Свеа Фінанс» (попередня назва ТОВ «Росвен Інвест Україна») відбулося відповідно до норм чинного законодавства та договірних умов. Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами. На підтвердження позовним вимог в цій частині надано довідку-розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором Z02.00407.004465757 від 24.10.2018 здійснену станом на 25 липня 2023 року (а.с. 19), та виписку по рахунку [PERSON] [NUMBER] з 24 жовтня 2018 року по 25 липня 2023 року, складену 25 липня 2023 року (а.с. 20-22). Згідно довідки-розрахунку заборгованості станом на станом на 25 липня 2023 року заборгованість становить 141320,46 грн, з яких: 67046,49 грн - заборгованість за основним боргом, 3970,40 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками та 70303,57 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями. Відповідно до виписки по рахунку [PERSON] № [NUMBER] з 24 жовтня 2018 року по 25 липня 2023 року, складену 25 липня 2023 року, останнє зарахування по рахунку здійснено 08 грудня 2020 року в сумі 400,00 грн. Дебет і кредит на кінець розрахунку 08 грудня 2020 року становив 119259,25 та 119259,25 відповідно, вхідний та вихідний 0,00. Також, на підтвердження свої позовних вимог надано довідку-розрахунок заборгованості [PERSON] за договором відкриття кредитної лінії C-407-006208-19-980 від 25.02.2019 здійснену станом на 25 липня 2023 року (а.с. 30), та виписку по рахунку [PERSON] [NUMBER] з 25 лютого 2019 року по 25 липня 2023 року, складену 25 липня 2023 року (а.с. 20-22). Згідно довідки-розрахунку заборгованості станом на станом на 25 липня 2023 року заборгованість становить 33240,19 грн, з яких: 11463,22 грн - заборгованість за основним боргом, 21776,97 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками. Відповідно до виписки по рахунку [PERSON] [NUMBER] з 25 лютого 2019 року по 25 липня 2023 року, складену 25 липня 2023 року, останнє зарахування по рахунку здійснено 08 грудня 2020 року в сумі 400,00 грн. Дебет і кредит на кінець розрахунку 08 грудня 2020 року становив 23915,09 та 23915,09 відповідно, вхідний та вихідний 0,00. Щодо підтвердження позовних вимог за договором C01.216.72613 від 11.10.2016 відповідно до довідки-розрахунку заборгованості станом на станом на 25 липня 2023 року заборгованість становить 65604,05 грн, з яких: 27878,26 грн - заборгованість за основним боргом; 37725,79 - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками. Відповідно до виписки по рахунку [PERSON] № [NUMBER] з 11 жовтня 2016 року по 25 липня 2023 року, складену 25 липня 2023 року, останнє зарахування по рахунку здійснено 08 грудня 2020 року в сумі 400,00 грн. Дебет і кредит на кінець розрахунку 08 грудня 2020 року становив 93749,20 та 93749,20 відповідно, вхідний та вихідний 0,00. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15, ухваленій після прийняття Верховним Судом постанови від 10 квітня 2019 року у справі № 757/18057/15-ц, зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. У постанові Верховного Суду від 30 червня 2023 року в справі №\~274/7221/19 (провадження №61-1513св23) зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Водночас, відповідно до пунктів 4,8, 5.5,5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254 (що було чинним на час видачі кредиту), передбачено, що у первинних документах, на підставі яких здійснюються записи в бухгалтерському обліку, мають зазначатися номери кореспондуючих рахунків за дебетом і кредитом, сума операції в грошовому виразі, дата виконання, підпис відповідального виконавця, підпис контролера (якщо операція підлягає додатковому контролю), підпис уповноваженої особи (якщо підставою для здійснення операції було відповідне розпорядження). Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій, призначаються для видачі або відсилання клієнту. Згідно з пунктами 61, 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 (яке є чинним на час вирішення справи судом апеляційної інстанції), форма клієнтських рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Клієнтські рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер клієнтського рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код Єдиного ідентифікатора Національного банку України (далі - ID НБУ) банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; сума вхідного залишку за рахунком; код ID НБУ банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); сума оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, виписка за рахунком може бути належним доказом заборгованості позичальника за сумою кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. Подібні висновки Верховний Суд виклав у постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження №61-9618св19), від 20 жовтня 2020 року у справі № 456/3643/17 (провадження №61-9882св20), від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц (провадження №61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц (провадження №61-22158св19). Суд вважає, що додані банком до позову Довідки-розрахунки заборгованості [PERSON] за кредитними договорами №Z02.00407.004465757 від 24.10.2018, №C-407-006208-19-980 від 25.02.2019 і №C01.216.72613 від 11.10.2016 не є належним доказам на підтвердження позовних вимог про наявність кредитної заборгованості, оскільки він не відповідають вимогам 4.8 та 5.5 Положення № 254 та п. 61 Положення № 75, так як не містять інформацію зокрема про: дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; суми вхідного залишку за рахунком; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суми оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Фактично розрахунок заборгованості не є первинним бухгалтерським документом, а є відображенням односторонніх арифметичних обчислень позивача і не є підставою для встановлення певних фактів та обставин, що мають значення для справи. При цьому суд зауважує, що документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, її розмір, дати та суми платежів і списань за кредитним договором, є документи первинної бухгалтерської документації, оформлені з додержанням статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», у той час як надана позивачем виписка не є документами первинної бухгалтерської документації. Виписки з 24 жовтня 2018 року по 25 липня 2023 року, Банк 336310, Рахунок 29094010045578.980 [PERSON] ; з 25 лютого 2019 року по 25 липня 2023 року, Банк 336310 Рахунок 26209002045578.980 [PERSON] та виписка з 11 жовтня 2016 року по 25 липня 2023 року, Банк 336310, Рахунок 26209005600794.980 [PERSON] , додані банком, також не відповідають вказаним вимогам, оскільки із вказаних документів не можливо дослідити суми вхідного залишку за рахунком, суми оборотів за дебетом та кредитом рахунку, у зв`язку з тим, що в кінці вказаних виписок вони однакові, також немає суми вихідного залишку. Разом з тим, з наданих виписок вбачається, що з сум, які сплачувала відповідач на погашення заборгованості за кредитом, банк погашав також і нараховані відсотки, штрафи за прострочення термінів погашення кредиту, комісію за обслуговування рахунку, комісію за нефінансові транзакції, страховку, однак такі не відображені в довідці-розрахунку заборгованості. Також з виписок вбачається, що на погашення відсотків за кредитними договорами №Z02.00407.004465757 від 24.10.2018, №C-407-006208-19-980 від 25.02.2019 і №C01.216.72613 від 11.10.2016 здійснювалось списання коштів кількома траншами в день, однак виписка не містить даних щодо процентної ставки, яка була застосована банком при їх обчисленні. На думку суду, відсутність детального розрахунку не підтверджує правильності нарахування відсотків за кредитними договорами, наявності у позичальника боргу у розмірі, заявленого до стягнення кредитодавцем. Надані позивачем документи лише констатують заборгованість у фіксованій сумі, але не підтверджують її наявність, походження і розмір. Вищенаведене унеможливлює врахування зазначених документів, як належних доказів, які б підтверджував розмір заборгованості, заявлений банком до стягнення з відповідача. Принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 910/719/19 (пункт 6.20)). Отже, сторони повинні сумлінно та добросовісно співпрацювати з метою належного виконання укладеного договору. Кредитор у зобов`язанні має створити умови для виконання боржником свого обов`язку, для чого вчиняє не тільки дії, визначені договором, актами цивільного законодавства, але й ті, які випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту (частина перша статті 613 ЦК України). Відповідно до звичаїв ділового обороту у кредитних правовідносинах саме банк або інша фінансова установа розраховує заборгованість, маючи для цього необхідні технічні та професійні ресурси. Хоча такі дії кредитор вчиняє на власну користь, їх невчинення зумовлює стан юридичної невизначеності, неможливість припинення боржником зобов`язання виконанням, проведеним належним чином, за відсутності інформації про дійсну суму його заборгованості. Отже, виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку, що належних та допустимих доказів заборгованості за основним боргом та заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками матеріали справи не містять, а відтак позов ТОВ «Свеа Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором слід залишити без задоволення. Розподіл судових витрат. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання розподілу судових витрат між сторонами. Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір, який був сплачений при зверненні до суду не відшкодовується.

Outcome: dismissed