Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-16 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить суд поновити строк звернення до суду, визнати недійсним договір міни від 15.06.2010 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , що діє за довіреністю посвідченою Сосновським А.В., приватним нотаріусом Маловисківського районного нотаріального округу Кіровоградської області 14 червня 2010 року, реєстровий номер 563, від імені [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Маловисківського районного нотаріального округу Кіровоградської області Сосновським А.В. та зареєстрованого у Реєстрі за №572. Відповідно до ст. 216 ЦК України застосувати наслідки недійсності правочину-Договору міни від 15.06.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Маловисківського районного нотаріального округу Кіровоградської області Сосновським А.В. та зареєстрованого у реєстрі за №572, шляхом повернення обом сторонам договору міни від 15.06.2010 року в власність земельні ділянки, які належали кожній стороні до його укладення; визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯК №097790 виданий на ім`я [PERSON] на підставі договору міни від 15.06.2010 №572 посвідченого приватним нотаріусом Маловисківського районного нотаріального округу Кіровоградської області, площею 4,6392 га, кадастровий номер 3523182000:02:000:0184, виданий відділом Держкомзему у Маловисківському районі Кіровоградської області 28.03.2012 та зареєстрованого за № 352318201001056 та скасувати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, що виникла на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯК №097790; визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений 20.05.2015 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Карат», зареєстрованого державним реєстратором Реєстраційної служби Маловисківського районного управління юстиції Кіровоградської області, предметом якого є право користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення площею 4,6392 га, кадастровий номер 3523182000:02:000:0184, що розташована на території Маловисківської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна -705666035231, підстава внесення запису-рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 23754439 від 18.08.2015 та скасувати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, що виникло на підставі договору оренди земельної ділянки укладеного 20.05.2015 між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Карат». \~ \~ \~ \~Поданий позов обґрунтовує тим, що 27.08.2021 прибула до нотаріуса для оформлення спадкових прав після смерті її чоловіка- [PERSON] , який помер [INFO] . Вона вважала що до спадкової маси входить і земельна ділянка площею 4,9219 га сільськогосподарського призначення, право власності на яку [PERSON] набув в результаті реформування КСП «Пам`ять Леніна» як один з його членів, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІ-КР №036114, виданого Кіровською сільською радою Маловисківського району Кіровоградської області від 02.04.2001, зареєстрованого відділом Держкомзему у Маловисківському районі Кіровоградської області за №4-183. Однак, приватний нотаріус пояснила їй, що 02.04.2014 року приватним нотаріусом Маловисківського районного нотаріального округу Кіровоградської області Сосновським А.В. було посвідчено Договір міни, який зареєстровано в Реєстрі за №235 та за яким спадкодавець фактично повністю втратив ще нібито за життя право власності на вказану земельну ділянку. З метою перевірки даної інформації нею було видано на ім`я онуки- [PERSON] нотаріальну довіреність від 27.08.2021 року з реєстраційним №606. Отримавши дублікат оспорюваного договору міни, було встановлено, що сторонами договору міни від 02.04.2014 року, зареєстрованого у Реєстрі за №235 є син та батько, а саме [PERSON] , діючий як сторона 1 та [PERSON] , який діє на підставі довіреності від 19.11.2013, посвідченого приватним нотаріусом Маловисківського районного нотаріального округу Кіровоградської області Сосновським А.В. з реєстраційним номером 900 від імені [PERSON] , як сторона 2. Згідно даного договору, сторона 1 передає стороні 2 у власність належну йому на праві особистої власності земельну ділянку площею 0,0500 га, кадастровий номер 3523183200:02:000:0588, що розташована на території Мануйлівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, а сторона 2 взамін передає стороні 1 у власність належну йому на праві особистої власності земельну ділянку, площею 4,9219 га, кадастровий номер 3523182000:02:000:0185, що розташована на території Кіровської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області. Сторони погодили, що право власності виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Крім того, сторони домовилися, що сторона 1 передає у власність сторони 2 земельну ділянку вартістю 10\~000 грн, а сторона 2 передає у власність сторони 1 земельну ділянку вартістю 60\~000 грн. При цьому, міна проводиться з грошовою доплатою в розмірі 50\~000 грн. на користь сторони 2, яку [PERSON] нібито одержав повністю до підписання цього договору, що не відповідає дійсним обставинам. Отже, від імені [PERSON] діяв [PERSON] . При цьому, позивачу відомо, що спадкодавець за життя для оформлення договірних правовідносин оренди земельної ділянки площею 4,9219 га з кадастровим номером 3523182000:02:000:0185 передав оригінал Держаного акту на право приватної власності на землю серія ІІ-КР №036114 від 02.04.2001 та крім того, передав оригінал Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІ-КР №036113 від 02.04.2001 щодо земельної ділянки яка належить особисто позивачу, оригінали вказаних Державних актів відповідач так і не повернув. Протягом всього періоду, а саме з 2008 року до смерті спадкодавця, земельну ділянку використовував відповідач та сплачував орендну плату. Перебуваючи в довірливих відносинах з відповідачем вона не могла передбачити настання таких наслідків як фактичне позбавлення її права власності на земельну ділянку, а тому в січні 2022 року вона звернулася до суду з позовом про визнання договору міни від 02.04.2014 недійсним. Оскільки належна їй на праві власності земельна ділянка, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІ-КР №036113, також за аналогічних обставин вибула з її власності. \~ \~ \~ \~Так на підставі договору міни укладеного між [PERSON] , іменованою як сторона 1 та [PERSON] , яка нібито діє від імені [PERSON] , іменована як сторона 2 15.06.2010 року, зареєстрованого у Реєстрі за №572, у власність сторони 1 переходить земельна ділянка площею 4,9219 га, кадастровий номер 3523182000:02:000:0184, розташована на території Кіровської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, у власність сторони 2 переходить земельна ділянка площею 0,2564 га, кадастровий номер 3523182000:02:000:0615, що розташована на території Кіровської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Сторони погодили, що право власності виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно пп.2.1 та 2.2 даного договору міни, сторони домовилися, що сторона 1 передає у власність сторони 2 земельну ділянку вартістю 2\~997, 00 грн, а сторона 2 передає у власність сторони 1 земельну ділянку вартістю 12\~997 , 00 грн. При цьому міна проводиться з грошовою доплатою в розмірі 10\~000 грн на користь сторони 2, яку [PERSON] отримала нібито до підписання цього договору. Дана обставина не відповідає дійсним обставинам. Отже, за договором міни від 15.06.2020, зареєстрованого в Реєстрі за №572 при його укладенні від імені [PERSON] діяла на підставі довіреності [PERSON] . Згідно п. 4.3 даного договору, договір підлягає нотаріальному посвідченню і вважається укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Вона вважає, що договір міни укладено внаслідок зловмисної домовленості [PERSON] та іншої особи. За умовами договору міни відбувся фактично нерівнозначний обмін. ЇЇ чоловік згоди на обмін земельної ділянки не надавав, а чоловік відповідача [PERSON] письмову згоду на укладення договору міни надав, яка посвідчена приватним нотаріусом Маловисківського районного нотаріального округу Кіровоградської області 14.06.2010, реєстр №565. Вона наміру відчуження земельної ділянки у будь який спосіб не мала. Відповідач [PERSON] та інша особа за договором міни, були обізнані з площею та вартістю обмінюваного майна, чітко усвідомлювали, що вчиняють правочин в супереч інтересам позивача та свідомо допускали настання для позивача несприятливих наслідків-припинення право власності на земельну ділянку площею 4,6392 га-ріллі. Крім того, вона не отримала свій примірник договору міни, жодної доплати також їй не було здійснено. Ні вона ні її чоловік при посвідченні договору міни присутні не були. Їм не було роз`яснено зміст договору міни, надання нотаріальної згоди іншим з подружжя. Сама ж вона стороні відповідача довіреності не видавала. Розрахунок за використання вказаної земельної ділянки проводився і зерновою продукцією і грошовими коштами, які [PERSON] привозив до них додому. Але в 2021 році [PERSON] відмовився провести виплату орендної плати. Вона змушена була навіть до офісу товариства викликати поліцію, оскільки відповідачі відмовлялися навіть видати договори оренди земельних ділянок, як вона думала, ще належних їй та померлому чоловікові. Вона вважає, що відповідач діяла в своїх інтересах укладаючи договір міни, оспорюваний правочин є недійсним і з тих підстав, що був укладений в період дії заборони (мараторію) на відчуження земельних ділянок у вказаний період, за якою угоди укладені під час дії заборони вважаються недійсними з моменту їх укладення. \~ \~ \~ \~Після укладення договору міни від 15.06.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Маловисківського районного нотаріального округу Кіровоградсьої області, зареєстрованого в реєстрі за №572, [PERSON] , після виготовлення технічної документації із землеустрою, отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯК №097790 від 28.03.2012, кадастровий номер 3523182000:02:000:0184. Дану земельну ділянку [PERSON] передала в оренду відповідачу ТОВ «Карат», номер запису про право оренди в державному реєстрі-10845004, державну реєстрацію здійснено Реєстраційною службою Маловисківського районного управління юстиції. Отже, договір міни було укладено під час дії мараторію щодо відчуження земельних ділянок, відповідно відповідач набула неправомірно право власності на спірну земельну ділянку, отже не мала право передавати її в оренду. При цьому, просить суд поновити строк звернення до суду, оскільки лише восени 2021 року вона дізналася про порушення її права. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з посиланням на обставини викладені в позові. В подальшому подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача ТОВ «Карат» позовні вимоги не визнав та вказав на факт пропуску позивачем строку звернення до суду, оскільки позивач починаючи з дня смерті чоловіка, тобто 9 років, не цікавилася даною земельною ділянкою. Будь які докази щодо не укладення договору відсутні. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , третя особа приватний нотаріус до суду не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, жодних заяв чи то клопотань ними не подано. З урахуванням вступного слова учасників, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини. \~ \~ \~ \~Земельна ділянка з кадастровим номером 3523182000:02:000:0184, загальною площею 4,6392, що розташована на території Кіровської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області належить на праві приватної власності [PERSON] , державну реєстрацію права власності здійснено 14.08.2015 року на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серія та номер:ЯК №097790, виданого 28.03.2012 Маловисківською РДА, інше речове право-право оренди зареєстровано 14.08.2015 за ТОВ « Карат», що встановлено з інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів. У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів сформованому 12.10.2023 відсутня будь яка інформація про право власності щодо об`кту-земельна ділянка з кадастровим номером 3523182000:02:000:0615. На запит представника позивача, ТОВ «Карат» повідомило, що в орендних відносинах з [PERSON] товариство не перебуває та не володіє інформацією щодо осіб між якими було укладено договір міни- [PERSON] та [PERSON] . З інформації наданої Маловисківською міською радою Кіровоградської області від 10.12.2021, на ім`я [PERSON] видавався державний акт на право приватної власності на землю членів колишнього КСП «Пам`ять Леніна» Кіровської сільської ради, 02.04.2001 року, кадастровий номер 3523182000:02:000:0184. Відповідно до інформації наданої ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області 01.02.2022, 17.05.2010 зареєстровано договір оренди на земельну ділянку 4,64 за реєстраційним номером 04.10.374.00246 між [PERSON] та орендарем ТОВ «Карат» на території Кіровської сільської ради, кадастровий номер 3523182000:02:000:0184, терміном на 5 років, примірник державного акту на право приватної власності на землю на [PERSON] у відділі відсутній. Земельна ділянка №184, з кадастровим номером 3523182000:02:000:0184, загальною площею 4,64, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Кіровської сільської ради, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІ-КР №036113, зареєстрованого в Книзі записів державних акті на право приватної власності на землю за №4-182, належить на праві приватної власності [PERSON] . 02.04.2010 укладено договір оренди землі між [PERSON] та ТОВ «Карат», щодо передачі в оренду земельної ділянки площею 4,64 га, строком дії на 5 років, зареєстрованого у Маловисківському відділі КРФ» ЦДЗК Держкомземі України» про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 17.05.2010 за №04.10.374.00246. У 2010 році [PERSON] виготовлено технічну документацію на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Кіровської сільської ради з кадастровим номером 3523182000:02:000:0184, з урахуванням договору міни укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого 15.06.2010 приватним нотаріусом Кіровоградської області, що вбачається з технічної документації та витягу з Державного реєстру правочинів. З копії договору міни вбачається, що 15.06.2010 року між [PERSON] та Берестовою Оксаною Олексіївною, яка діє за довіреністю посвідченою приватним нотаріусом Маловисківського районного нотаріального округу Кіровоградської області 14.06.2010, реєстр № 563 від імені [PERSON] укладено договір міни, відповідно до умов якого у власність [PERSON] переходить земельна ділянка розміром 4,92 га, кадастровий номер 3523182000:02:000:0184, що знаходиться на території Кіровської сільської ради Маловисківського району, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а у власність [PERSON] переходить земельна ділянка розміром 0,2564 га, кадастровий номер 3523182000:02:000:0615, що знаходиться на території Кіровської сільської ради Маловисківськогоь району Кіровоградської області, і є предметом цього договору, належить стороні 1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯИ №652936, виданого Маловисківською РДА 01.06.2010 року; земельна ділянка розміром 4,92, що знаходиться на території Кіровської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області і є предметом цього договору, належить стороні 2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІ-КР №036113, виданого Кіровською сільською радою Маловисківського району Кіровоградської області 02.04.2001 року. Крім того, згідно умов даного договору, сторони погодили, що відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельні ділянки виникає у сторін з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до п 2.1 та п. 2.2 даного Договору сторони домовились, що сторона 1 передає у власність стороні 2 земельну ділянку вартістю 2\~997 грн, а сторона 2 передає у власність стороні 1 земельну ділянку вартістю 12\~997 грн; міна проводиться з грошовою доплатою в сумі 10000 грн на користь сторони 2, які сторона 2 одержала повністю до підписання цього договору. Згідно п.2.3 сторони підтвердили, відсутність претензій фінансового характеру. Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Маловисківського районного нотаріального округу Кіровоградської області , зареєстровано в реєстрі за №572. Відповідно до статей 177,181 ЦК України, статті 79 ЗК України земельна ділянка є об`єктом цивільних прав. Відповідно до ст. 715 ЦК України, за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. \~ \~ \~ \~Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. \~ \~ \~ \~Договором може бути встановлена доплата за товар більшої вартості, що обмінюється на товар меншої вартості. \~ \~ \~ \~Право власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобов`язань щодо передання майна обома сторонами, якщо інше не встановлено договором або законом. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками (частина перша статті 78 ЗК України). Земельне законодавство базується на принципі невтручання держави у здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом (пункт «в» частини першої статті 5 ЗК України). Тобто, власник земельної ділянки має повноваження щодо володіння, користування та розпорядження нею, а держава не повинна втручатися у здійснення громадянами свого права розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом. Згідно пунктом 15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України заборона відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення у редакції, чинній до 01 січня 2019 року, передбачала винятки, одним з яких була можливість обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону. Громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до ЦК України з урахуванням вимог ЗК України (стаття 131 ЗК України). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частини перша та п`ята статті 203 ЦК України). За договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Договором може бути встановлена доплата за товар більшої вартості, що обмінюється на товар меншої вартості (частини перша третя статті 715 ЦК України). Заборона відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, визначена у підпункті «б» пункту 15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України у редакції, чинній до 01 січня 2019 року, та виключення з неї можливості обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону стосуються не тільки земельних ділянок, що використовуються для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а й інших земельних ділянок сільськогосподарського призначення. У рішенні ЄСПЛ від 22 травня 2018 року, що набуло статусу остаточного 22 серпня 2018 року, у справі «Зеленчук і Цицюра проти України» (Zelenchuk and Tsytsyura v. Ukraine, заяви № 846/16 і № 1075/16), ЄСПЛ встановив порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (§ 149). Вказав, що законодавча заборона відчуження земельних ділянок становить втручання у мирне володіння майном заявників (§ 104). Заборона відчуження та її продовження мали підґрунтя у національному законодавстві, яке ніколи не визнавалось неконституційним (§ 105). Органи влади України послідовно протягом майже двох десятиліть визначали своєю метою кінцеве запровадження належним чином врегульованого ринку землі, розглядаючи заборону відчуження як проміжний етап на шляху до досягнення цієї мети. Сам характер заборони відчуження, проголошена ціль її запровадження та продовження полягали по суті у наданні часу для розгляду можливих альтернатив абсолютній забороні продажу (§ 129). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 227/1506/18-ц (провадження 14-66цс19) зазначила, що підпункт «б» пункту 15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України гарантує можливість обміну не земельної частки (паю) на іншу земельну частку (пай), а земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону. Частина перша статті 14 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» не обмежує випадки, за яких може бути проведений такий обмін, а визначає одну із можливостей обміну земельними ділянками, що використовуються їхніми власниками для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Також зазначено, що у відповідності до частини 3 статті 715 ЦК України передбачається можливість встановлення у договорі міни земельних ділянок доплати. Отже, законом не заборонено здійснити обмін земельної ділянки на іншу земельну ділянку, при цьому з доплатою. Тлумачення статті 232 ЦК України свідчить, що під зловмисною домовленістю необхідно розуміти умисну змову однієї сторони із представником іншої, проти інтересів особи, яку представляють. Зловмисна домовленість представника з контрагентом особи, що представляють, створює правову ситуацію, коли дійсна воля довірителя, яку повинен втілювати представник, замінюється його власною волею, що суперечить волі довірителя. Саме підміна волі довірителя волею представника і слугує підставою для визнання такого правочину недійсним. Тобто в основу зловмисної домовленості покладено умисні дії представника, який усвідомлював, що вчиняє правочин усупереч інтересам довірителя та бажав (або свідомо допускав) їх настання. Для кваліфікації правочину як вчиненого внаслідок зловмисної домовленості потрібно встановити, що: від імені однієї із сторін правочину виступав представник, хоча й не виключаються випадки, коли від імені обох сторін виступають представники; зловмисна домовленість і вчинення правочину з іншою стороною відбулася на підставі наявних повноважень представника; існував умисел в діях представника щодо зловмисної домовленості; настали несприятливі наслідки для особи, яку представляють; існує причинний зв`язок поміж зловмисною домовленістю і несприятливими наслідками для особи, яку представляють (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі № 522/15095/15-ц). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 458/229/18 (провадження № 61-5932сво22) зазначено, що «з урахуванням змісту статті 244 ЦК України та принципу розумності, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Тобто довіреність має містити повноваження представника необхідні для представництва довірителя перед третіми особами, а не обов`язки представника перед особою, яку він представляє (довірителем)». Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України). \~ \~ \~ \~Позивач у позові вказує на те, що договір міни однозначно укладено внаслідок зловмисної домовленості [PERSON] та іншої особи, за умовами договору відбувся нерівнозначний обмін. \~ \~ \~ \~Одна з досліджених в судовому засіданні письмових доказів, суд вважає, що позивач не довела про порушення при укладенні договору міни пункту 15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України. Оскільки підпункт «б» пункту 15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України гарантує можливість обміну не земельної частки (паю) на іншу земельну частку (пай), а земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону, що і відбулося згідно умов договору міни укладеного 15.06.2010 року. Позивач вказує, що відбувся обмін нерівнозначних земельних ділянок, однак зі змісту договору, умови якого було погоджено сторонами, протилежне не доведено позивачем, чітко вбачається, що сторони здійснили обмін земельних ділянок, з доплатою, яку позивач отримала до підписання договору міни. Позивач вказує на те, що нею не було видано довіреність на ім`я [PERSON] для здійснення представлення її інтересів під час укладення договору міни, довіреність вона не підписувала. При цьому, позивачем не ініційовано питання щодо встановлення справжності підпису в довіреності яка посвідчена приватним нотаріусом 14.06.2010 року, та не ставилося питання про призначення судово-почеркознавчої експертизи. Отже, дані обставини не доведено позивачем. Крім того, позивач вказує на те, що її чоловіком не було надано згоду на укладення нею даного договору міни. Відповідно до Закону України «Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11.01.2011 статтю 61 СК України доповнено частиною п`ятою такого змісту: об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Вказана норма набула чинності з 08 лютого 2011 року, однак була виключена на підставі Закону України «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка» № 4766 від 17 травня 2012 року, який набрав чинності 13 червня 2012 року. Натомість статтю 57 СК України доповнено пунктом 5 частини першої, згідно з яким особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації. Із урахуванням вказаних змін до СК України правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався. При цьому тільки в період часу з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, визнавалась спільною сумісною власністю подружжя; до 08 лютого 2011 року та після 12 червня 2012 року така земельна ділянка належала до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду. Земельна ділянка кадастровий номер 3523182000:02:000:0184, згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серія ІІ-КР № 036113, набута [PERSON] на підставі рішення Кіровської сільської ради від 22.02.2001 року №94, тобто є її особистою приватною власністю, а тому нотаріально посвідчена згода [PERSON] на укладення договору міни, не потрібна. Крім того, позивач вказує, що під час орендних відносин, вона отримувала орендну плату за використання належної їй земельної ділянки як грошовими коштами так і зерновою продукцією, грошові кошти директор ТОВ привозив додому, а продукціюзерно, вона з чоловіком забирали власними силами зі складу ТОВ «Карат», і лише в 2021 році було їй відмовлено у виплаті орендної плати. Однак, матеріали справи не містять жодного доказу того, що позивач отримувала орендну плату за земельну ділянку площею 4,92га з кадастровим номером 3523182000:02:000:0184, після 2010 року, адже договір міни між сторонами укладено 15.06.2010 р. Отже, доводи позивачки, що вона отримувала орендну плату саме за цю земельну ділянку є необґрунтованими. Ураховуючи, що відсутні докази на підтвердження того, що відповідачі вчиняли правочин усупереч інтересам позивача, підпункт «б» пункту 15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України гарантує можливість обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку, відповідно до закону, згода чоловіка позивача для укладення договору міни в той період не потрібна, адже земельну ділянку позивач набула в особисту приватну власність, будь-які орендні відносини після укладення договору міни відсутні, а тому суд вважає, що договір міни укладено відповідно до норм законодавства, він є чинним, а тому відсутні підстави для визнання його недійсним. Позивачем та представником позивача не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин викладених у позові. Враховуючи, що позивачем не доведено недійсність правочину, у суду відсутні підстави для визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯК №097790 виданого на ім`я [PERSON] , на підставі договору міни укладеного 15.06.2010 за №572, та для визнання недійсним договору оренди спірної земельної ділянки, укладеного 20.05.2015 між [PERSON] та ТОВ «Карат». Отже, з огляду на дані обставини, позов задоволенню не підлягає. Представник відповідача просить суд урахувати строк позовної давності, відсутність обґрунтувань поважності його пропуску позивачем та відмовити в задоволенні позову. Згідно статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з?ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв?язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем( правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц (провадження № 14-96цс18). Однак, судом не встановлено порушене право позивача за захистом якого вона звернулася до суду та в задоволенні позову відмовлено саме з підстав його необґрунтованості, отже відсутні підстави для застосування строку позовної давності. Крім того, ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 19.10.2023 задоволено частково заяву [PERSON] про застосування заходів забезпечення позову та заборонено органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати реєстраційні дії щодо відчуження земельної ділянки з кадастровим номером 3523182000:02:000:0184, площею 4,6392 га, да набрання суду законної сили. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, суд з урахуванням приписів ст. 158 ЦПК України вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відносяться витрати на професійну правничу допомогу, згідно приписів ст. 133 ЦПК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки в задоволені позову відмовлено, судові витрати слід покласти на позивача та стягнути з нього на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу, які підтверджено документально.

Outcome: approved