Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до Золотоніського міськрайсуду з позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позовна мотивована тим, що він разом із відповідачкою із 27 квітня 1996 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 13 грудня 2024 року. Відшлюбу мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , його інтереси під час розподілу майна не враховуються. Перебуваючи у шлюбі за рахунок спільних коштів сторони побудували житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , який був введений в експлуатацію 10.08.2023 року, власником якого зареєстрований позивач [PERSON] (витяг з державного реєстру речових прав № 343065184 від 16.08.2023 року. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав № 149101376 від 12.12.2018 року [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 7110400000:04:003:0508, площею 0.1 га. Враховуючи норми СК України позивач вважає майно, яке було набуте в період спільного проживання із відповідачем, об`єктом права спільної сумісної власності, який належить сторонам по справі, виходячи з принципу рівності часток співвласників у праві спільної сумісної власності та просить провести розподіл спільного майна подружжя по 1/2 частині будинку з надвірними спорудами та по 1/2 частині земельної ділянки кожному з подружжя. Ухвалою суду від 17.06.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за даним позовом, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання учасники справи не прибули. Позивач [PERSON] не повідомив суд про причини неявки. Представник позивача адвокат Побиванець Ю.В. скерував до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі та просить їх задовольнити. Враховуючи, що справа містять достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд проводить судовий розгляд за відсутності учасників процесу. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. За визначенням ч. 2\~ ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно із ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Статтею 60 СК України\~передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ч. 1 ст. 70\~ СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Таким чином позивач та відповідач мають право при поділі майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, отримати рівні частини вказаного майна. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України. Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За положеннями ч. 1, 2\~ ст. 372 ЦК України\~майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого повторно серії [NUMBER] від 12.11.2024 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 27 квітня 1996 року за актовим записом № 37; дружині присвоєно прізвище [PERSON] . На підставі свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 13.12.2024 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що вчинено відповідний актовий запис № 158. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав № 343065184 від 16.08.2023 року [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] (право власності зареєстроване 10.08.2023 року). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 149101376 від 12.12.2018 року [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 7110400000:04:003:0508, площею 0.1 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] (право власності зареєстроване 06.12.2018 року). Статтею 13 ЦПК України закріплений принцип диспозитивності, як один із головних принципів цивільного судочинства, який зводиться до того, що суд здійснює розгляд справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Таким чином, суд приходить до висновку, що земельна ділянка та житловий будинок, що знаходяться по [ADDRESS] , набуті подружжям за час шлюбу. Враховуючи вказані вище докази, суд вважає доведеним, що земельна ділянка та житловий будинок, що знаходяться по [ADDRESS] , є спільним майном подружжя. Отже, спірне майно є спільною сумісною власністю позивача та відповідача, оскільки сторони його набули під час шлюбу та за спільні сумісні кошти внаслідок спільної праці подружжя, й воно підлягає поділу у рівних частках, виходячи з його дійсної вартості на час розгляду справи. Належних доказів на спростування вказаних обставин матеріали справи не містять. Відповідно до ст.ст. 141, 142 ЦПК України, враховуючи що позовні вимоги позивача задоволено повністю, а сам позивач звільнений від сплати судового збору (має ІІ групу інвалідності), відповідачем позов визнаний, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 7570.00 гривень. На підставі зазначеного та

Outcome: approved