Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-16 00:00:00

03 березня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява Комунального підприємства «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» до [PERSON] про відшкодування шкоди, у якій позивач просить стягнути з [PERSON] майнову шкоду у розмірі 926\~711,12 гривень та здійснити розподіл судових витрат. За результатами автоматизованого розподілу справи між суддями, справа передана на розгляд судді Косіциній В.В. Ухвалою суду від 10 березня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку загального позовного провадження. Надано відповідачеві 15-ти денний строк для подання відзиву. Підготовче засідання по справі призначено на 14 квітня 2025 року. У підготовче засідання, призначене на 14 квітня 2025 року учасники справи не з`явилися. У зв`язку із відсутністю відомостей про належне сповіщення відповідача про дату, час та місце судового розгляду відкладено підготовчий розгляд справи на 13 травня 2025 року. У підготовче засідання, призначене на 13 травня 2025 року учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду від 13 травня 2025 року закрито підготовче провадження у справі. Справу призначено до судового розгляду на 11 червня 2025 року. 11 червня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника позивача про розгляд справи без участі, у якому заявник зазначив, зокрема, про те, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. У судове засідання, призначене на 11 червня 2025 року учасники справи не з`явилися. У зв`язку із відсутністю відомостей про належне сповіщення відповідача про дату, час та місце судового розгляду відкладено підготовчий розгляд справи на 08 вересня 2025 року. У судове засідання, призначене на 08 вересня 2025 року учасники справи - не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Будь яких інших заяв або клопотань від учасників справи не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з неявкою учасників справи у судове засідання, призначене на 08 вересня 2025 року, що були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання суд перейшов до стадії ухвалення рішення. Встановлено, що судове рішення по справі буде проголошено 17 вересня 2025 року. Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Розпорядженням голови Одеської ОДА від 11.11.2021 року №212/к-2021, [PERSON] призначено в.о. директора КП «ОДЕСЬКИЙ ОБЛАНИЙ ФОНД ПІДТРИМКИ ІНДИВІДУАЛЬНОГО ЖИТЛОВОГО БУДІВНИЦТВА НА СЕЛІ» з 16 листопада 2021 року (т.1, а.с.82). На момент призначення його в.о. директора комунального підприємства, на трудові відносини між працівниками та КП «ОДЕСЬКИЙ ОБЛАНИЙ ФОНД ПІДТРИМКИ ІНДИВІДУАЛЬНОГО ЖИТЛОВОГО БУДІВНИЦТВА НА СЕЛІ» поширювалася дія колективного договору на 2020-2022 роки, що затверджений протоколом загальних зборів профспілкового комітету КП «ООФПІЖБ на селі» від 15.02.2020 року №2 (т.1, а.с.296). Особливості оплати праці в КП «ООФПІЖБ на селі» регулювалися розділом 5 «Оплата праці» зазначеного вище колективного договору. У п.5.1.1. Колективного договору вказано, що розміри заробітної плати працівників визначаються згідно штатним розписом КП «ООФПІЖБ на селі». Згідно п.5.1.5. Колективного договору, проведення доплат і надбавок до посадових окладів здійснюється згідно додатку №3 до Договору. Відповідно до п.5.1.7. Договору, матеріальне забезпечення (преміювання) працівників здійснюється за результатами праці відповідно до затвердженого положення про преміювання (додаток №4). У додатку №3 до договору встановлено наступні види доплат: - за збільшення обсягу робіт - 50% посадового окладу; - за збільшення обов`язків тимчасово відсутніх працівників 50% посадового окладу; - суміщення професій (посад) - 50% посадового окладу. Також, додатком №3 до договору встановлено наступні види надбавок: - за складність і напруженість в роботі 50% посадового окладу; - за класність водіям легкових і вантажних автомобілів водіям 2-го класу 10%, водіям 2-го класу 25% (т.1, а.с.317). У п.1.3. Договору зазначено, що премія для працівників підприємства за підсумками роботи за місця встановлюється в розмірі до 50% посадового окладу (т.1, а.с.318). Згідно акту ревізії окремих питань фінансового-господарської діяльності КП «ООФПІЖБ на селі» за період з 01.01.2018 року по 31.03.2024 року, що складений Південним офісом Держаудитслужби 10.06.2024 року №151507-11/37, встановлено, що у порушення ст.2 Закону України «Про оплату праці», ст.15 Закону України «Про оплату праці», ст.97 КЗПП, додатку №3 до колективних договорів працівника підприємства нараховано та виплачено доплату за підсумками роботи за місця що не передбачена колективними договорами, що призвели до втрат фінансових ресурсів фонду на загальну суму у розмірі 1\~608\~727,31 гривень та як наслідок зайво нараховано та перераховано ЄСВ у загальній сумі 325\~564,68 гривень (т.1, а.с.7). До позову додано довідку, видану 25.02.2025 року КП «ООФПІЖБ на селі», з якої вбачається, що на підставі наказів [PERSON] фондом було фактично виплачено працівникам фонду доплати у розмірі 533\~662,70 гривень, у тому числі з перерахуванням податку з доходів фізичних осіб та військового збору, а також сплачено ЄСВ на загальну суму у розмірі 104\~325,42 гривень. Також, на підставі наказів [PERSON] фондом було виплачено працівникам фонду премій у розмірі 240\~000,00 гривень у тому числі з перерахуванням податку з доходів фізичних осіб та військового збору, а також ЄСВ у розмірі 48\~723,00 гривень (т.1, а.с.184). На підтвердження зазначеного, позивачем були надані копії наказів від 01.12.2021 року №87, від 24.12.2021 року №102, від 28.01.2022 року №№9, від 23.02.2022 року №19, від 31.03.2022 року №24, від 28.04.2022 року №32, від 23.05.2022 року №37, від 30.06.2022 року №44, від 21.07.2022 року №50, від 29.08.2022 року №61, від 29.09.2022 року №67, від 21.10.222 року №74, від 30.11.2022 року №84, від 19.04.2022 року №30, від 30.11.2022 року №83 та від 08.12.2022 року №90 (т.1, а.с.85-100). Зазначене також підтверджується відомостями про заробітні плати та премії за період з листопада 2021 року по грудень 2022 року (т.1, а.с.101-132). За змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю. Відповідно до частин першої та другої статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) порушення працівником покладених на нього трудових обов`язків; 2) нанесення прямої дійсної шкоди; 3) вина в діях або бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв`язок між протиправною та винною дією чи бездіяльністю працівника та шкодою, яка настала. На підставі наданих доказів встановлено, що на підставі наказів [PERSON] в порушення вимоги ст.2 Закону України «Про оплату праці», ст.15 Закону України «Про оплату праці», ст.97 КЗПП, додатку №3 до Колективного договору на 2020-2022 роки фондом було фактично виплачено працівникам фонду доплати у розмірі 533\~662,70 гривень, премій у розмірі 240\~000,00 гривень що не передбачені колективними договорами та сплачено ЄСВ на загальну суму у розмірі 104\~325,42 гривень та у розмірі 48\~723,00 гривень відповідно. Відповідно до ст.136 КЗПП, покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням роботодавця, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. Розпорядження роботодавця, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання роботодавцем позову до місцевого загального суду. На підставі наказу голови Одеської ОВА від 12.12.2022 року №189/К-2022, [PERSON] звільнено з посади т.в.о. директора КП «ООФПІЖБ на селі» з 12.12.2022 року (т.1, а.с.82). У зв`язку з тим, що [PERSON] більше не є працівником підприємства, стягнення суми завданої шкоди в порядку статті 127 та статті 136 КЗПП не можливе, а тому, належним способом захисту прав позивача є саме звернення із позовом до суду. У позовній заяві позивач просить покласти на відповідача повну матеріальну відповідальність за завдану шкоду. Суд не може погодитися із зазначеним з огляду на наступне. Умови, за якої у працівника настає повна матеріальна відповідальність за завдану шкоду встановлена у статті 134 КЗПП. У ній зазначено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків; 8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; 9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством; 10) шкоди завдано недостачею, знищенням або пошкодженням обладнання та засобів, наданих у користування працівнику для виконання роботи за трудовим договором про дистанційну роботу або про надомну роботу. У разі звільнення працівника та неповернення наданих йому у користування обладнання та засобів з нього може бути стягнута балансова вартість такого обладнання у порядку, визначеному цим Кодексом. Проте, звертаючись до суду із позовом, позивачем не доведено існування жодної з умов, існування якої б давало змогу застосувати інститут повної матеріальної відповідальності. Зокрема, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що між ним та відповідачем укладено договір про повну матеріальну відповідальність. Не доведено, що цінності були одержані відповідачем під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами. Не надано доказів, та не встановлено з ЄДРСР, що діяння, внаслідок якого була завдана шкода містить ознаки кримінального правопорушення. Також, не доведено, що на [PERSON] відповідно до чинного законодавства покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, завдану під час виконання трудових обов`язків. До позову додана копія Правил внутрішнього трудового розпорядку КП «ООФПІЖБ на селі» від 15.02.2020 року №2, проте, ні в розділі «Основні обов`язки керівництва» ні в розділі «Відповідальність за порушення трудової дисципліни» не встановлено того, що керівник фонду несе повну матеріальну відповідальність за шкоду, завдану під час виконання ним трудових обов`язків. Тому, суд вважає, що підстави для застосування повної матеріальної відповідальності звільненого працівника [PERSON] відсутні. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) дійшла висновку, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Стаття 133 КЗпП України передбачає, що у відповідності з законодавством обмежену матеріальну відповідальність несуть: керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступники у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зайвими грошовими виплатами працівникам, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних, грошових чи культурних цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям. Як роз`яснено у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року за №14 Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками, зазначено наступне, що на підставі п. 2 ст. 133 КЗпП за шкоду, заподіяну зайвими грошовими виплатами, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних чи грошових цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям, випускові недоброякісної продукції, розкраданню, знищенню і зіпсуттю матеріальних чи грошових цінностей, матеріальну відповідальність в межах прямої дійсної шкоди, але не більше середнього місячного заробітку, несуть винні в цьому директори, начальники і інші керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники; керівники та їх заступники будь-яких структурних підрозділів, передбачених статутом підприємства, установи, організації чи іншим відповідним положенням. До зайвих грошових виплат відносяться, зокрема, суми стягнення штрафів, заробітної плати, виплачені звільненому працівникові у зв`язку із затримкою з вини службової особи видачі трудової книжки, розрахунку, неправильним формулюванням причини звільнення тощо. Тобто, чинне законодавство чітко встановило спеціальний порядок відшкодування матеріальної школи, завданої керівниками установ, підприємств та організацій у разі заподіяння шкоди з їх вини у разі понесення зайвих грошових виплат працівникам за умови відсутності підстав для застосування до останнього повної матеріальної відповідальності. Проте, до позову не додано довідки, яка б визначала середній місячний заробіток [PERSON] . Відповідно до частини третьої пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Оскільки, [PERSON] був звільнений в грудні 2022 року, суд з метою визначення середньої заробітної плати бере два місяці, що передують грудню 2022 року, тобто, жовтень та листопад. З метою реалізації спільного наказу № 304/262 від 24.06.2024 Міністерства фінансів України та Державної судової адміністрації України «Про затвердження Порядку електронної інформаційної взаємодії між інформаційно-комунікаційними системами Державної податкової служби України та Державної судової адміністрації України» державним підприємством «Інформаційні судові системи» реалізовано доступ до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків. Судом було направлено запит до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, відповідь з якого надійшла до суду 17.09.2025 року №1784362, та з якої вбачається, що [PERSON] в жовтні 2022 року було нараховано та виплачено 31\~500,00 гривень, у листопаді 2022 року 63\~500,00 гривень. Тобто, середній заробіток [PERSON] за останні два місяці роботи становить 47\~500,00 гривень (31500+63500/2). Тому, враховуючи те, що факт завдання шкоди [PERSON] підтверджується належними та допустимими доказами по справі, беручи до уваги той факт, підстави для застосування повної матеріальної відповідальності відповідача не доведені, а статтею 133 КЗПП встановлює обмежену відповідальність керівника підприємства у разі заподіяння шкоди з його вини у разі понесення зайвих грошових виплат працівникам та якою розмір відповідальності обмежений середнім місячний заробітком, розмір якого в даному конкретному випадку за підрахунками суду становить 47 500,00 гривень, суд доходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача в порядку статті 133 КЗПП обмеженого розміру матеріальної шкоди у розмірі 47 500,00 гривень. Щодо суми сплаченого судового збору, суд зазначає наступне. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору, розмір якого становить 13\~900,68 гривень. Згідно платіжної інструкції від 24.02.2025 року №1236, КП «ООФПІЖБ на селі» сплатило 13\~900,68 гривень в якості судового збору. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ціна позову 926\~711,12 гривень. Розмір задоволених позовних вимог 47 500,00 гривень. Питома вага 0,051(47 500,00 /926\~711,12). Судовий збір 708,93 гривень (13\~900,68*0,051). Враховуючи те, що суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, сума судового збору, яка була б пропорційна задоволеним позовним вимогам та яка підлягає стягненню з відповідача становить 708,93 гривень. На підставі зазначеного,

Outcome: partial