Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-16 00:00:00

У квітні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний виконавець виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьова Тетяна Валентинівна, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що 31 жовтня 2020 р. приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем вчинено виконавчий напис № 85846 про звернення стягнення з [PERSON] за кредитним договором № 414146882 від 31 січня 2020 р., укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (код ЄДРПОУ 38569246), правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 28/1118-01 від 18 листопада 2018 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (код ЄДРПОУ: 39700642), правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Онлайн Фінанс» (код ЄДРПОУ: 42254696). Згідно із виконавчим написом загальна сума заборгованості складає 10 123,13 гривень: заборгованість за кредитним договором № 414146882 5 242,96 гривень;\~ відсотки за користування кредитом 3 680,17 гривень;\~ плата за вчинення виконавчого напису 1 200,00 гривень. Позивачу лише 17 травня 2024 р. стало відомо про наявну заборгованість та виконавчий напис, зокрема після того, як приватним виконавцем виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьовою Тетяною Валентинівною винесено в рамках виконавчого провадження № 65967021 постанову про арешт коштів боржника. Крім того, представник позивача ознайомився із матеріалами виконавчого провадження № 65967021 26 березня 2025 р. Вказано, що кредитний договір № 414146882 укладений між ним та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» у простій письмовій формі та не посвідчений нотаріально. Крім того, відповідачем не вживались заходи повідомлення позивача про наявність заборгованості та вчинення виконавчого напису. Неповідомлення боржника про вимогу повернути заборгованість свідчить про недотримання встановленої законом процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики на підставі виконавчого напису нотаріуса та є самостійною та достатньою підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Вважає, що даний виконавчий напис вчинений з порушенням закону, а тому просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 85846, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем від 31 жовтня 2020 р. про звернення стягнення з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за кредитним договором № 414146882 від 31 січня 2020 р., укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (код ЄДРПОУ: 38569246), правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 28/1118-01 від 18 листопада 2018 р. є Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (код ЄДРПОУ 39700642), правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 р. є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (код ЄДРПОУ 42254696), заборгованості у розмірі 10 123,13 грн. Стягнути з\~ відповідача на його користь судові витрати. Ухвалою судді від 16 травня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 16 травня 2025 року забезпечено позов шляхом зупинення стягнення за виконавчим написом. 24 червня 2025 року до суду надійшло клопотання від представника позивача, адвоката Панової К.О. про стягнення судових витрат. Просила суд стягнути з відповідача на користь [PERSON] 7 000 грн. витрат на оплату професійної правничої допомоги. Ухвалою суду від 06 серпня 2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні. Представник позивача, адвокат Панова К.О. у судове засідання надала заяву, у якій просила справу розглядати за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений ухвалою суду строк. Заяв і клопотань не надходило. Треті особи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини не явки суду не повідомлені. Оскільки належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи відповідач у судове засідання не з`явився, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, клопотань про відкладення справи, відзиву, а позивач не заперечувала проти заочного вирішення справи, тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа розглядається за відсутності учасників справи без здійснення технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом установлено, що 31 жовтня 2020 р. приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 85846 про звернення стягнення з [PERSON] за кредитним договором № 414146882 від 31 січня 2020р., укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (код ЄДРПОУ 38569246), правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 28/1118-01 від 18 листопада 2018 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (код ЄДРПОУ: 39700642), правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Онлайн Фінанс» (код ЄДРПОУ: 42254696). Згідно із виконавчим написом загальна сума заборгованості складає 10 123,13 гривень: заборгованість за кредитним договором № 414146882 5 242,96 гривень;\~ відсотки за користування кредитом 3 680,17 гривень;\~ плата за вчинення виконавчого напису 1 200,00 гривень. Стягнення заборгованості проводилось за період з 05 серпня 2020 року по 05 серпня 2020 року. На підставі зазначеного виконавчого напису нотаріуса, приватним виконавцем виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьовою Т.В. відкрито виконавче провадження ВП № 65967021 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса. Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» (надалі - Закон) та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (надалі - «Порядок»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону та Глава 16 розділу ІІ Порядку. Так, згідно зі статтею 87 Закону, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (надалі - «Перелік»). Статтею 88 Закону визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи: - якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; - за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (далі - Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі та Порядку. 26 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами" та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Суд звертає увагу на те, що відповідач відзиву на позовну заяву не подав, і, не спростував твердження позивача про відсутність нотаріально посвідченого кредитного договору. В той же час, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Ч.1 ст. 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Тобто, на день постановлення виконавчого напису, чинна редакція Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року в частині Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (п.2) передбачала можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Крім того, суд звертає увагу на те, що зазначена вище постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у Справі № 826/20084/14 мотивована тим, що зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, не враховують положень п. 6 ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно якого, якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність. Таким чином, законодавець забезпечує право боржника на захист його інтересів шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, у пункті 2 Переліку відсутня вимога про надання нотаріусу документів, які б підтверджували повідомлення боржника кредитором про наявність заборгованості та необхідність її погашення, що безперечно є порушенням прав боржника. Водночас, доповнений Постановою розділ Переліку «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» дозволяє кредиторам без повідомлення боржника здійснювати «односторонній» розрахунок заборгованості та звільняє кредитора від обов`язку доведення безспірності боргу, його суми та факту прострочення, , що згідно Постанови суду є порушенням вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». За таких обставин нотаріус не може здійснювати захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису. Відповідно до п.п. 1.1., 3.1., 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором, і про суму якого сторони не сперечаються. Тобто, у разі відсутності заперечень боржника, вимога кредитора-заставодержателя вважається безспірною. Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог заставодержателя. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. Як роз`яснено у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 31.01.1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішенні справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Відповідно до п. 3.1., 3.5 ст. 3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як убачається з матеріалів справи, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факти наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, відтак, не виконані вимоги ч.1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» про безспірність заборгованості. Відповідачем не надано суду для огляду та оцінки доказів направлення боржнику вимоги про погашення заборгованості у зазначеному розмірі, а, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що сума боргу, зазначена у виконавчому написі нотаріуса, яка розрахована відповідачем на дату звернення із заявою про вчинення виконавчого напису, не може бути визнана безспірною, оскільки вона не тільки не визнається позивачем, а також відсутні докази отримання відповідачем письмової вимоги про усунення порушень, що є обов`язковою вимогою відповідно до п. 6 ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Враховуючи викладене, суд вважає, що під час вирішення спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити, зазначивши у рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості та її розміру. Така ж правова позиція ВП ВС викладена у постановах від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16ц, від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17 та від 15.01.2020 у справі № 305/2082/14ц та ін. Відповідно до частини третьої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Ст. 13 закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно з яким суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених ним позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У часник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідач не надав відзиву на викладені у позовній заяві аргументи та не з`явився у судове засідання, саме таким чином розпорядившись своїми правами. А тому, вирішуючи вимоги в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд враховує, що останній вчинений не на підставі нотаріального посвідченого договору. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Панова К.О. до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний виконавець виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьова Тетяна Валентинівна, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. В обґрунтування заявленої суми на надання правничої допомоги позивачем надано ордер, договір про надання правничої допомоги, розрахунок на оплату, платіжні інструкції. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частинами 1-3 статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Приписами ст. 137 ЦПК України встановлено, що до складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Враховуючи зазначене, суд вважає, що витрати на правничу допомогу в розмірі 7000 грн. є співмірними з ціною позову, з обсягом роботи та часом витраченим адвокатом, тому враховуючи викладене та наявність доказів понесених витрат на сплату правничої допомоги, вказані витрати на правову допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, відповідно до ч.1, ч.2 п.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються : у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки позивачем при зверненні до суду з даним позовом не було сплачено судовий збір, так як він звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», тому у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1816,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved