Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-15 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Позовні вимоги [PERSON] обгрунтовує тим, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області по справі № 2-1009 з відповідача [PERSON] стягнуто на користь позивачки аліментів на утримання дитини. На підставі зазначеного рішення суду видано виконавчий лист №2-1009 від 04.06.2010, на підставі якого 20.07.2010 відкрито виконавче провадження № В-8/779. Проте вказане рішення суду відповідачем належним чином не виконується, у зв`язку з чим, починаючи з 01.09.2022 по 07.04.2023, у нього виникла заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 27\~773,69 грн., що підтверджується розрахунком зі сплати аліментів від 26.07.2023, виданим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції Одеської області Горділовським М.М. Позивачка зазначає, що на даний час їхня спільна донька є повнолітньою, продовжує навчання та перебуває на її повному утриманні, відповідач відмовляється виконувати покладений на нього обов`язок та починаючи з вересня 2022 року жодним чином не допомагає в утриманні спільної дитини. 25.11.2011 року позивачка уклала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище із « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 25.11.2011. Враховуючу наявну заборгованість зі сплати аліментів, позивачка вимушена звернутись до суду за захистом своїх порушених прав шляхом стягнення із [PERSON] на її користь неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини в розмірі 215\~916,93 грн. Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 14.05.2025 відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 14.07.2025 підготовче провадження в даній справі закрито, справу призначено до судового розгляду. У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Позивачка у судове засідання не з`явилась, повідомлена про час та місце розгляду справи, 15.06.2025 надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимог підтримує та просить задовольнити, проти заочного розгляду не заперечує. Повідомлений про час та місце розгляду справи відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Клопотання про відкладення справи та відзив на позов до суду не надходили. Суд вживав заходів щодо повідомлення відповідача шляхом направлення судових повісток, на адресу реєстрації відповідача, які повернулись до суду з відміткою «відсутній за вказаною адресою». Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази по справі в їх сукупності, суд доходить до наступного. Згідно рішення Біляївського районного суду Одеської області від 11.05.2010 по справі №2-1009/10 з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до її повноліття [INFO] , починаючи з дня подачі заяви, тобто з 29.03.2010 р. Згідно постанови старшого державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Мельниченко А.В. відкрито виконавче провадження №В-8/779 з виконання виконавчого листа №2-1009, виданого Біляївським районним судом Одеської області 04.06.2010 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини. Згідно розрахунку заборгованості по аліментах по виконавчому провадженню №ДВ-13/164/2013 від 26.07.2023, виданим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції Одеської області Горділовським М.М., заборгованість [PERSON] при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-1009, виданого 04.06.2010 Біляївським районним судом Одеської області, складає 27\~773,69 грн. за період з 01.09.2022 по 07.04.2023. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого повторно 28.05.2019, відповідач - [PERSON] та позивачка [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 25.11.2011 позивачка змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька або у твердій грошовій сумі. За правилами частин 1, 3 статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це вид забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Відповідно до ч.1 ст. 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У постанові від 25.04.2018 у справі №572/1762/15-ц (провадження №14-37цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла наступного висновку: неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Так, у постанові у справі №333/6020/16-ц від 03.04.2019 Велика Палата Верховного Суду дійшла наступного висновку: правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Крім цього, у постанові у справі №362/4462/16-ц від 20.07.2020 Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов наступного висновку: відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Відповідно до висновків Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14.12.2020 у справі №661/905/19 зазначив: ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Отже, тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Згідно з статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2016 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Верховний Суд у постанові від 10.01.2024 у справі №359/240/21 (провадження №61-16327св23), зазначив: апеляційний суд у порушення вищевказаних вимог закону взагалі не зазначив, якими саме доказами підтверджується факт того, що заборгованість зі сплати аліментів утворилась не з вини [PERSON], оскільки судом апеляційної інстанції не зазначено жодного доказу, на підставі якого він дійшов вказаного висновку, також не зазначено, чим доведено відповідачем вжиття усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання зі сплати аліментів. Крім того, [PERSON] не заперечував існування у нього заборгованості зі сплати аліментів та її погашення частинами на протязі певного часу. Отже, апеляційний суд помилково зазначив про відсутність вини відповідача у наявності заборгованості зі сплати аліментів, оскільки ним не спростовано презумпцію вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати, що є правовою підставою для застосування до нього відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Верховний Суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, оскільки він у добровільному порядку не вжив заходи щодо сплати аліментів у визначеному судом розмірі, [PERSON] не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він мав об`єктивні перешкоди для своєчасної сплати аліментів. Таким чином, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачка має право на стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Згідно з розрахунком заборгованості по аліментах по виконавчому провадженню №ДВ-13/164/2013 від 26.07.2023, виданим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції Одеської області Горділовським М.М., судом встановлено, що заборгованість [PERSON] при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-1009, виданого 04.06.2010 Біляївським районним судом Одеської області, складає 27\~773,69 грн. за період з 01.09.2022 по 07.04.2023. Відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що заборгованість зі сплати аліментів утворилась не з його вини, а також вжиття ним усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання зі сплати аліментів. А отже, у позивачки [PERSON] наявне передбачене частиною 1 статті 196 СК України право на стягнення з [PERSON] неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Позивачка в позові здійснила розрахунок неустойки (пені) на заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів за період із 01.09.2022 по 07.04.2024, загальний розмір пені за яким складає 215\~916,93 грн. Зазначений період нарахування пені відповідає розрахунку заборгованості по аліментах, на підставі чого суд приходить до висновку про правильність такого нарахування. Разом з тим, враховуючи обмеження щодо розміру пені, які визначені частиною 1 статті 196 СК України, вимога позивачки про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів підлягає до часткового задоволення в розмірі 100 відсотків заборгованості, вказаній в розрахунку державного виконавця, а саме у сумі 27\~773,69 грн. Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі\~статті 141 ЦПК України. На підставі п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~позивачка звільнена від сплати судового збору щодо вимог про стягнення аліментів Зважаючи на те, що позов підлягає частковому задоволенню, позивачку звільнено від сплати судового збору щодо вимог про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, судові витрати зі сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за ставкою станом на день пред`явлення позову\~ 09.05.2025, що становить 1211,20 грн, підлягають стягненню з відповідача на користь держави пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України в сумі 155,80 грн. Враховуючи наведене,

Outcome: partial