Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

Процедура (рух справи) : У липні 2024 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитними договорами у загальному розмірі 103 334,18 грн. Відповідно до ч.4 та ч.6 ст.19, ч.ч. 1-4 ст.274 ЦПК України ухвалою суду від 22 липня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Заочним рішенням суду від 14 жовтня 2024 року позовну заяву ТОВ "Фінансова компанія" Європейська агенція з повернення боргів" задоволено повністю. Ухвалою суду від 24\~квітня 2025 року заяву відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено. Заочне рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 жовтня 2024 року скасовано, призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 10 червня 2025 року витребувано докази у справі. Представник позивача у позовній заяві просить суд проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження за відсутності представника позивача. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи без їх участі. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом в силу ч. 2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. Аргументи позивача, ТОВ "Фінансова компанія" Європейська агенція з повернення боргів" Позовні вимоги позивач мотивував тим, що 29 липня 2023 р. між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 9331500. 26 грудня 2023 року ТОВ «МІЛОАН» за договором факторингу №26122023 відступило позивачу право вимоги до [PERSON] в розмірі 30 942,09 грн. Крім того 27 серпня 2023 р. між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 102535999. 29 січня 2024 року ТОВ «МІЛОАН», за договором факторингу №29012024 відступило позивачу право вимоги до [PERSON] в розмірі 21580 грн. Крім того,\~20\~серпня 2023\~року між\~ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] було укладено Договір Позики № 76732781. 14 червня 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», за договором факторингу №14/06/21 відступило позивачу право вимоги до [PERSON] в розмірі 18518,84 грн. Крім того,\~01\~серпня 2024\~року між\~ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] було укладено Договір Позики № 4216543. 14 червня 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», за договором факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року, відступило позивачу право вимоги до [PERSON] в розмірі 30793,25 грн. Крім того,\~03 вересня\~2023\~р.\~між ТОВ\~«МАНІФОЮ» та\~ [PERSON] \~було укладено\~Договір позики\~№ 6093506.\~11\~січня 2024\~року \~ТОВ «МАНІФОЮ»за договором факторингу №11-01/2024 відступило позивачу право вимоги до [PERSON] в розмірі 1500 грн. Таким чином, позивач набув право грошової вимоги до [PERSON] . В зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язання за кредитними договорами позивач вимушений звернутись до суду. На виконання ухвали суду АТ КБ "Приватбанк" надало виписку по рахункам відповідача за період з 01.09.2023 року, яка містить відповідна зарахування. Аргументи відповідача [PERSON] : У відзиві на позовну заяву представник відповідача, адвокат Чобан Р.А., позовні вимоги не визнав, вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами виконання обов`язку щодо переказу кредитних коштів відповідачу на його рахунок за кредитним договором. Крім того, вважає, що оскільки з 18 березня 2014 року в Україні діє особливий період, а відповідач в 2022 року призваний до лав ЗСУ, на відповідача поширюються пільги передбачені п. 15 ст. 14 ЗУ "Про соціальний період і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". А саме на військовослужбовців не повинні нараховуватись штрафні санкції, пеня, проценти за користування кредитом на весь час призову військовослужбовця. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явились, представник відповідача надав заяву про розгляд справи без його участі. В обґрунтування своєї заяви відповідач надав суду копії доказів: довідку про перебування [PERSON] на військовій службі, військовий квиток [PERSON] ; копію посвідчення учасника бойових дій [PERSON] . Представник позивача у відповіді на відзив вказав, що позивачем доведено факт укладання вказаних у позові кредитних договорів відповідачем в електронній формі, тому позовні вимоги є законними та обгрунтованими, а відповідач намагається уникнути виконання взятих на себе зобов`язань. Щодо нарахувань відсотків по заборгованості військовослужбовцям, то представник позивача вказує, що відповідач не повідомив кредиторам свого статусу, отже підстави застосовувати до спірних правовідносини ЗУ "Про соціальний період і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" на його думку відсутні. Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши матеріали справи та зміст заяви позивача по суті справи, оцінивши у єдності та в сукупності надані позивачем докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в судовому засіданні доведені належними та допустимими доказами, тому позов належить задовольнити частково з таких підстав. Встановлені судом обставини справи: 29 липня 2023 р. між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 9331500. 26 грудня 2023 року ТОВ «МІЛОАН» за договором факторингу №26122023 відступило позивачу право вимоги до [PERSON] в розмірі 30 942,09 грн. 27 серпня 2023 р. між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 102535999. 29 січня 2024 року ТОВ «МІЛОАН», за договором факторингу №29012024 відступило позивачу право вимоги до [PERSON] в розмірі 21580 грн. 20\~серпня 2023\~року між\~ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] було укладено Договір Позики № 76732781. 14 червня 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», за договором факторингу №14/06/21 відступило позивачу право вимоги до [PERSON] в розмірі 18518,84 грн. 01\~серпня 2024\~року між\~ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] було укладено Договір Позики № 4216543. 14 червня 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», за договором факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року, відступило позивачу право вимоги до [PERSON] в розмірі 30793,25 грн. 03 вересня\~2023р.\~між ТОВ\~«МАНІФОЮ» та\~ [PERSON] \~було укладено\~Договір позики\~№ 6093506.\~11\~січня 2024\~року ТОВ\~«МАНІФОЮ»за договором факторингу №11-01/2024 відступило позивачу право вимоги до [PERSON] в розмірі 1500 грн. Таким чином, позивач ТОВ "ФК "ЄАПБ" набув право грошової вимоги до [PERSON] в загальній сумі 103 334,18 грн. Відповідач зобов`язався повернути вказані кредити, сплачувати проценти за користування кредитними коштами та виконати інші зобов`язання у строки і на умовах, передбачених цими договорами. 16 липня 2024 року ТОВ "ФК" ЄАПБ" звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за вказаними вище кредитними договорами у розмірі 103 334,18 грн. Факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджується випискою по рахунку. Матеріалами справи підтверджується, що відповідач [PERSON] з 17 травня 2022 року по теперішній час мобілізований до Збройних Сил України у зв`язку з введенням воєнного стану та перебуває на військовій службі. Із копії посвідчення серії [NUMBER] виданого 30.12.2023 року встановлено, що [PERSON] є учасником бойових дій. Із довідки №631/361 від 20.02.202 року встановлено, що [PERSON] перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації у військовій частині [NUMBER] . Вказані обставини справи підтверджуються належними та допустимими доказами. Оцінка суду: Відповідно до частини першої, другої статті 207 Цивільного кодексуУкраїни (далі - ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частинами першою-другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за кредитними договорами має заборгованість. Як встановлено із матеріалів справи, відповідач [PERSON] з 17 травня 2022 року був мобілізований до у зв`язку з введенням воєнного стану та перебуває на військовій службі, є учасником бойових дій. Відповідно до підпункту 3 пункту 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено пунктом 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Пунктом 1 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію підпункту 3 пункту 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби. Згідно з положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу ПрезидентаУкраїни «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року та триває по теперішній час. За змістом статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Мобілізацією, згідно з положеннями наведеної статті, є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу. У частині четвертій статті 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду. Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Законом не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду. Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надано визначення поняттю демобілізації як комплексу заходів, спрямованих, серед іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, на організацію і штати мирного часу. Вирішуючи питання щодо меж дії особливого періоду в розумінні Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 813/402/17 (провадження № 11-609апп19) дійшла висновку про те, що за змістом наведених вище визначень, навіть за не введення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи. Відповідно до пункту 13 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення. Аналіз статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» дає підстави зробити висновок, що перелік пільг військовослужбовців та членів їх сімей закріплений у пунктах 1-12 цього Закону та право на отримання саме цих пільг потребує наявність відповідного посвідчення. Разом з цим пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц (провадження № 61-21025св18). Таким чином, на відповідача [PERSON] поширюються пільги передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме: не повинні нараховуватися штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом у зазначений період. За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду. За змістом статті 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак. Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі №642/548/21 (провадження №61-9565св22) зазначено наступне: «У справі, яка переглядається, встановивши, що [PERSON] перебував на військовій службі у Збройних Силах України, суди дійшли правильного висновку про те, що на нього поширювалися пільги (не повинні нараховуватися штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом), передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з початку запровадження особливого періоду, тобто з 17 березня 2014 року. Разом з тим, залишаючи рішення місцевого суду в частині відмови в задоволенні первісного позову без змін, суд апеляційної інстанції залишив поза увагою те, що в цій справі АТ КБ «ПриватБанк» надало документальне обґрунтування кредитної заборгованості, зокрема виписку по особовому рахунку позичальника та детальний розрахунок, на підставі яких суд, навіть з урахуванням поширення на позичальника пільг, передбачених пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», був спроможний самостійно здійснити розрахунок заборгованості за тілом кредиту (зменшити обсяг заборгованості на суми зарахованих банком платежів на погашення процентів та неустойки)». Установлено, що відповідач сплачував кошти на погашення заборгованості за Кредитним договором. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Висновок суду: З урахуванням встановлених обставин та досліджених доказів, та враховуючи, що відповідач в порушення умов кредитних договорів свої зобов`язання належним чином не виконав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, підлягають частковому задоволенню в межах суми боргу за тілом кредиту у сумі 28\~044 грн. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість відсоткам, суд виходить з такого. Позивачем надано розрахунок заборгованості по відсоткам, які нараховувалась після укладання кредитних договорів. Всі кредитні договори відповідач укладав будучи мобілізованим до ЗСУ, тобто військовослужбовцем. [PERSON] з 17 травня 2022 року по теперішній час мобілізований у зв`язку з введенням воєнного стану та перебував на військовій службі. Оскільки відповідач [PERSON] з 17 травня 2022 року мобілізований до Збройний Сил України, стягнення заборгованості по процентам у цей період не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.ч.\~1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір з урахуванням задоволених позовних вимог у розмірі 821,79 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial