Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, відповідно до якого просить визнати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 13- 19-0103, виданий виконавчим комітетом Володарсько-Волинської селищної ради 22.05.1998 року на ім`я [PERSON] , недійсним. В обгрунтування позову зазначила, що згідно договору дарування від 01 жовтня 1994 року [PERSON] , яка була власницею житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , подарувала зазначений житловий будинок матері [PERSON] (надалі позивач) - [PERSON] . Разом з цим, дарувальник [PERSON] померла [INFO] , а [INFO] померла і мати позивача. Отже, після смерті матері позивача відкрилася спадщина на належне їй на день смерті майно, до складу якого входить житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] . Будучи спадкоємцем після смерті матері, позивач у встановлений законодавством строк звернулася до приватного нотаріуса Житомирського нотаріального округу Косинського Сергія Олександровича із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, 20.12.2024 року отримала листа за № 267/01-16 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, яким відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з тим, що земельна ділянка, площею 0,15 га, згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії ЖТ № 13-19-0103, що виданий 22 травня 1998 року головою Володарсько-Волинської селищної ради Житомирскьої області, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 655/103, належить [PERSON] , яка померла [INFO] , отже після посвідчення та реєстрації договору дарування житлового будинку [PERSON] . Зазначає, що договір дарування житлового будинку був посвідчений 01 жовтня 1994 року, а Державний акт на право приватної власності на землю виданий 22 травня 1998 року. На підставі зазначеного позивач змушена звернутися до суду, адже саме в судовому порядку можливо визнати державний акт про право власності на земельну ділянку недійсним. Ухвалою судді Хорошівського районного суду Житомирської області від 15.05.2025 відкрито провадження по справі, визначено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, встановлено відповідачу строк для подання відзиву. Ухвалою суду від 19.08.2025 за клопотанням представника позивача залучено до участі у справі співвідповідача [PERSON] , оскільки після смерті [PERSON] у спадкові права вступила її дочка [PERSON] . Ухвалою Хорошівського районного суду Житомирської області від 03.09.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання сторонни та їх представники не з`явились, до суду подали заяви про розгляд справи без їх участі. Окрім цього, в заявах відповідачі зазначили, що позовні вимоги визнають. Представник третьої особи до суду не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомив, заяв та клопотань до суду не подав. Згідно частини 2\~статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі\~статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу не здійснювалось. Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтями\~12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до\~статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі\~статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом частини 1\~статті 89 ЦПК України,\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, дослідивши докази у справі,

Outcome: approved