Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-17 00:00:00

ТзОВ «Юніт Капітал» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивований тим, що 27.10.2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] уклали кредитний договір №898056571 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 19300,00 грн. Таким чином, первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Кредитним договором. 28 листопада 2018 року між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01, за умовами якого ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило новому кредитору ТзОВ «Таліон Плюс» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників. У подальшому до договору факторингу 1 укладались Додаткові угоди у тому числі щодо продовження терміну дії договору факторингу 1. 05.08.2020 року між ТзОВ «Таліон Плюс» та ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу №05/0820-01, за умовами якого ТзОВ «Таліон Плюс» відступило ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників. 04.06.2025 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТзОВ «Юніт Капітал» було укладено договір факторингу №04/06/25-Ю, за яким ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» відступило ТзОВ «Юніт Капітал» право вимоги заборгованостей до боржників, в тому числі і до відповідача за кредитним договором №898056571. Оскільки відповідач у добровільному порядку заборгованість за кредитним договором не повернув, просить суд стягнути з нього на користь ТзОВ «Юніт Капітал» 78710,09 грн, а також судові витрати у справі, які включають понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн. 29.07.2025 року відкрито провадження у даній справі та розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними в справі матеріалами. 07.08.2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не додано належних та допустимих доказів факту укладення кредитного договору та зарахування кредитних коштів, окрім того, просить застосувати строки позовної давності. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.10.2020 року між ТзОВ «Мінівео швидка фінансова допомога» та відповідачем [PERSON] було укладено договір кредитної лінії №898056571, який підписано електронним підписом позичальника та за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 19300,00 грн. на строк 30 днів, з базовою процентною ставкою 1,70 відсотків в день від суми кредиту за час користування ним. За умовами вищевказаного договору ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало відповідачу на його картковий рахунок кошти в розмірі 19300 грн, які [PERSON] отримала і використала в споживчих цілях, що підтверджується платіжним дорученням та випискою витребуваною судом з АТ КБ «Приват Банк». 29.11.2020 року, 29.12.2020 року, 29.12.2020 року, 31.01.2021 року, 02.03.2021 року між [PERSON] та ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено додаткові угоди до договору №898056571 та продовжено строк кредитного договору. 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01. В подальшому між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено ряд додаткових угод, якими продовжено строк дії договору факторингу. Так, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» на виконання договору факторингу підписали Реєстр прав вимоги № 132 від 04.05.2021 року, за яким від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за даним кредитним договором у розмірі 64603,08 грн, з яких: заборгованість по основному боргу - 19298,06 грн, заборгованість по відсотках - 45305,02 грн. 05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» було укладено договір факторингу №05/0820-01. В подальшому ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали ряд додаткових угод, якими продовжено строк дії договору факторингу. Так, ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на виконання договору факторингу підписали Реєстр прав вимоги № 9 від 30.05.2023 року, за яким від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за даним кредитним договором у розмірі 78710,09 грн. 04.06.2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» було укладено договір факторингу № 04/06/25-Ю. Відповідно до Реєстру боржників від 04.06.2025 року до договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025 року до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 78710,09 грн, з яких: 19298,06 грн. заборгованість по тілу кредиту, 59412,03 грн. заборгованість за відсотками. Відповідно до ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Згідно ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до абзацу 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Дослідивши матеріали цивільної справи, зібрані по справі докази, вирішуючи спір на підставі наданих доказів та в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов наступного висновку. Відповідач порушив умови договору щодо повернення кредиту та сплати процентів у встановлені договором строки та порядку, у зв`язку з чим за цим договором виникла прострочена заборгованість. Таким чином, свої зобов`язання відповідач по договору не виконав, у зв`язку з чим має заборгованість перед позивачем. Водночас щодо розміру нарахованих відсотків за кредитним договором №898056571 суд зазначає наступне. Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором виданим ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», заборгованість відповідача за вказаним договором складає 64603,08 грн, з яких: заборгованість по основному боргу - 19298,06 грн, заборгованість по відсотках - 45305,02 грн. Однак, відповідно до реєстру права вимоги №9 від 30.05.2023 року за яким від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за даним кредитним договором у розмірі 78710,09 грн, з яких: заборгованість по основному боргу - 19298,06 грн, 59412,03 грн - сума заборгованості за нарахованими процентами. Однак, як вбачається із наведеного розрахунку заборгованості фактор - ТОВ «Таліон Плюс» нарахував відсотки за даним кредитним договором за період з 04.05.2021 року по 30.05.2023 року, що вказаним вище договором факторингу передбачено не було. У відповідності до вказаного вище договору факторингу та реєстру прав вимоги до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до відповідача за договором у розмірі 64603,08 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути суму заборгованості за вказаним договором у розмірі 64603,08 грн, а позовні вимоги в частині нарахування відсотків ТОВ «Таліон Плюс» за договором є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. При розподілі судових витрат, суд враховує пропорційність задоволених позовних вимог. Позов заявлено з ціною 78710,09 грн, а задоволено на суму 64603,08 грн, тобто на 82,08% (64603,08х100:78710,09). Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 1988,30 грн (2422,40х82,08:100). Щодо клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Враховуючи, що з 24 лютого 2022 року по даний час на території України діє воєнний стан, на період дії якого строки позовної давності продовжуються на строк дії такого періоду, вимоги банку є обґрунтованими, оскільки трирічний строк позовної давності припадає на період введення на території України воєнного стану. Воєнний стан в Україні триває і на даний час. А тому, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для застосування наслідків спливу позовної давності. Разом з тим вимога про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню. На підтвердження понесених витратна правничу допомогу позивачем долучено наступні докази: копію договору про надання правничої допомоги №05/06/25-01 від 05.06.2025 року; акт прийому-передачі наданих послуг. Згідно ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до ч.ч. 3,4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. За відсутності клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат на правничу допомогу в суду відсутні правові підстави для зменшення належно підтвердженого розміру таких витрат з власної ініціативи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.12.2020 року у справі №676/5537/19). Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 7000 грн, оскільки дані витрати підтверджені відповідними доказами. Згідно з актом прийому-передачі наданих послуг від 25.06.2025 року до договору № 05/06/25-01 від 05.06.2025 року сторони погодили надання правових послуг по стягненню заборгованості з відповідача на загальну суму 7000 грн. Отже, з огляду на те, що позов задоволено частково (82,08%), а тому суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати на правову допомогу пропорційно до розміру задоволених вимог в розмірі 5745,60 грн (7000х82,08:100). На підставі викладеного,

Outcome: partial