Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

До Дніпровського районного суду міста Кам`янського через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит-Капітал», в інтересах якого діє представник Бистрякова А.С. до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №9705392 від 15.03.2024 у розмірі 41100,00 грн та судовий збір у розмірі 2422,40 грн.. Короткий зміст позовних вимог. В обґрунтування\~вимог зазначає, що 15.03.2024 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] був укладений кредитний договір №9705392, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовим ідентифікатором. Згідно з умовами якого відповідач отримала 12000 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором. ТОВ «Мілоан» умови Кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит на потрібну йому суму. Відповідач зі свого боку не виконала умов Кредитного договору. 29.07.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відповідно до чинного законодавства України укладений Договір відступлення прав вимоги №108-МЛ від 29.07.2024. Відповідно до умов даного Договору відбулося відступлення права вимоги, в тому числі і за Кредитним договором № 19705392 від 15.03.2024, що укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] .. Сума заборгованості відповідача становить: 41100,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 12000 грн.; заборгованість за відсотками 27900,00 грн., заборгованість за комісією - 1200 грн. У зв`язку з чим ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звертається до суду із даним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості з метою захисту та поновлення порушених прав, а саме повернення кредитних коштів, відсотків та штрафів у зв`язку із неналежним виконанням позичальником зобов`язання за кредитним договором у розмірі 41100,00 грн та судові витрати по справі. Позиція учасників справи. 12.08.2025 року відповідачем до суду надано відзив на позовну заяву, у якому [PERSON] зазначає, що отримання грошових коштів в розмірі 12000 грн вона підтверджує, однак не погоджується з умовами їх повернення. Зокрема вказує про те, що на підтвердження умов договору ТОВ «Міолан» надало суду копію анкети-заяви [PERSON] , копію платіжного доручення, що підтверджує отримання нею коштів за кредитним договором, копію відомості про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором, виписку з особового рахунку. Разом з цим, відповідач вважає, що вказані докази не підтверджують погодження між сторонами умов кредитування. Зазначені документи не містять підтверджень, що саме ці Умови кредитування розумів відповідач, був ознайомлений і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про надання банківських послуг ТОВ «Міолан» щодо оформлення поточного ( карткового ) рахунку та отримання електронного платіжного засобу, а також те, що вказані документи на момент отримання Відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема и щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані Банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування. Сама Анкета-заява містить лише анкетні дані контактну інформацію про відповідача, та є опитувальним листом, тобто не містить даних про умови кредитування. відсутні підстави вважати, що при укладенні договору зі мною ТОВ «МІАЛОН» дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Окрім цього, [PERSON] звертає увагу на те, що п.п.4,5 ст.8 Закону України « Про споживче кредитування» передбачено, що денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t х 100%, де ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом; 3РК - загальний розмір кредиту; t - строк кредитування у днях. Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Однак позивачем була нарахована ставка процентів за кожен день користування в розмірі 1,70%, що не відповідає нормам діючого законодавства. Також, зазначила, що їй не було відомо щодо укладення договору відступлення прав вимоги між ТОВ «МІОЛАН» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал». Посилання позивача на те, що відповідачу направлялися повідомлення про відступлення Прав вимоги та претензія щодо вимога погашення суми кредиту не мають доказів надсилання мені вказаних документів, а тому не є належним доказом надсилання та отримання. Також в даних документах немає ні вихідного номеру відправлення вказаної кореспонденції, ні номеру договору, ні інших реквізитів документу, крім того надані позивачем їх колії є нечитабельними. А тому, враховуючи вищезазначене, просить частково задовольнити позов та стягнути з неї заборгованість в сумі 12 000,00 грн, в іншій частині - відмовити. Позивач через свого представника подав відповідь на відзив, у якій зазначив, що відповідно до чинного законодавства усі дії позивача є правомірними, оскільки у своєму позові позивач не має наміру стягнути з відповідача штраф, санкції чи пеню, а лише тіло кредиту, прострочену заборгованість за сумою відсотків та прострочену заборгованість за комісією. Дані вимоги є в межах чинного законодавства. Не погоджується з твердженням відповідача щодо відсутності та неналежності доказів, якими обґрунтовуються позовні вимоги, оскільки до суду надані не лише вищеперераховані відповідачем документи, а також до позову додано копію договору про споживчий кредит №9705392 від 15.03.2024 року, в якому містяться істотні умови кредитного договору. Укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів не заперечується відповідачем. Щодо покликання відповідача у відзиві про те, що «максимальний розмір денної процентної ставки, відповідно до Закону України «Про споживче кредитування», не може перевищувати 1%, зазначає, що 22.11.2023 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі - Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ). Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. З позиції позивача, у разі укладення договору про споживчий кредит №9705392 від 15.03.2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», позикодавець має право нараховувати проценти за користування кредитом за максимальним розміром денної процентної ставки в розмірі: 2.5% до 22.04.2024 включно; 1,5% з 23.04.2024 до 20.08.2024 включно. Відповідно до відомостей про щоденні нарахування і погашення (міститься в матеріалах справи): 15.03.2024 року: було надано кредит в розмірі 12000.00 грн та нараховано комісію за надання кредиту в розмірі 1200.00 грн. З 16.03.2024 по 30.03.2024 року: було нараховано проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду за процентною ставкою 1.7%. З 31.03.2024 по 28.06.2024 року: було нараховано проценти за користування кредитом протягом поточного періоду за процентною ставкою 2.3%. Позивач звертає увагу, що нарахування за процентною ставкою 1.7 % до 30.03.2024 та 2.3% до 22.04.2024 року є правомірним, оскільки до 22.04.2024 включно максимальний розмір денної процентної ставки, відповідно до прикінцевих і перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування» та судової практики, може становити 2.5%. Отже, відповідно з 23.04.2024 року по 28.06.2024 року було нараховано проценти за процентною ставкою 2.3%, хоча не може перевищувати 1.5%. Відповідно до Прикінцевих і перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування» розмір денної процентної ставки з 23.04.2024 до 20.08.2024 включно не може перевищувати 1.5%. Тому позивач вважає необхідним здійснити розрахунок заборгованості за кредитним договором №9705392 від 15.03.2024 наступним чином: З 16.03.2023 по 30.03.2024 року за процентною ставкою 1.7% 12000.00 (залишок тіла кредиту) * 1.7% * 15 днів = 3060.00 грн; З 31.03.2024 по 22.04.2024: за процентною ставкою 2.3% 12000.00 (залишок тіла кредиту) * 2.3% * 23 дні = 6348.00 грн; З 23.04.2024 по 28.06.2024 за процентною ставкою 1.5% 12000.00 (залишок тіла кредиту) * 1.5% * 67 днів = 12060.00 грн. Загальна заборгованість за договором про споживчий кредит: 12000.00 грн + 1200.00 грн + 3060.00 грн + 6348.00 грн + 12060.00 грн = 34668.00 грн. Відтак, позивач просить суд позовну заяву про стягнення заборгованості ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» до [PERSON] задовольнити частково, в розмірі 34668.00 грн. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Дніпровського районного\~суду міста\~Кам`янського від 01 липня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 22 липня 2025 року о 09 год. 30 хв. Ухвалою Дніпровського районного\~суду міста\~Кам`янського від 22 липня 2025 року розгляд справи відкладено на 07 серпня 2025 року за заявою відповідача. Ухвалою Дніпровського районного\~суду міста\~Кам`янського від 07 серпня 2025 року розгляд справи відкладено на 22 вересня 2025 року за заявою відповідача. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у поданій відповіді на відзив просив справу розглядати без участі представника, позовні вимоги задовольнити частково, в розмірі 34668.00 грн. Суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю представника позивача згідно вимог ч.3 ст. 211 ЦПК України. [PERSON] у судовому засіданні просила позов задовольнити частково, а саме в частині стягнення заборгованості тіла кредиту в розмірі 12000 грн. Зазначила, що колишній співмешканець ввів її в оману та оформив на неї кредит, вона не знала які кошти необхідно буде сплачувати, тому визнає суму тіла кредиту, разом з цим в іншій частині вимог просить відмовити. Дослідивши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд зазначає наступне. Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частина 3 ст.3\~ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст.4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Частина 3 ст.12\~ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із п. 6 ч. 1 ст.\~3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема, щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України Відповідно до частини 1статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом ч. 2 ст.1056-1ЦК\~України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Положеннями статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Згідно з ч. 3 ст. 95 ЦПК України учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині першій статті 89\~ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ч. 2 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). У постанові Верховного суду України від 17 січня 2020 року, справа №916/2286/16, предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги). Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (ч. 3 ст. 656 ЦК України). Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу. Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченою в договорі, право вимоги за яким передається. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі №31/160(29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. При визначенні дійсності вимоги підлягають застосуванню норми статті 204 ЦК України, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 10 вересня 2019 року у справі № 9017/317/19, від 09 липня 2019 року у справі № 903/849/17. Обов`язковим аспектом щодо дійсності вимоги є підставність виникнення вимоги (стаття 11 ЦК України), як елементу зобов`язального правовідношення (стаття 502 ЦК України) на момент відступлення та підтвердження вимоги відповідними доказами. Дійсною для передачі також є вимога, яка виникла, але строк виконання цієї вимоги ще не настав. Згідно ст.1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012). Також у даних правовідносинах підлягає до застосування Закон України «Про споживче кредитування», який регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті. Фактичні обставини справи, встановлені судом та мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення. 15.03.2023 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 9705392 (далі також кредитний Договір), який підписано електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер її мобільного телефону та підтверджений довідкою ТОВ «Мілоан» (а.с.12-оберт). Підписуючи договір відповідач підтвердила, що вона ознайомилася з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Також відповідачем підписано анкету-заяву на кредит (а.с.5-10-оберт, 13). Згідно умов кредитного Договору, ТОВ «Мілоан» надало [PERSON] грошові кошти в розмірі 12000, гривень, шляхом перерахування цих коштів на картковий рахунок строком на 105 днів, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку, передбаченому цим договором. Кінцевий термін\~повернення кредиту\~ 28\~червня 2024\~року Відповідно до п.п.1.5.1, 1.5.2, 1.6 даного договору, комісія за надання кредиту становить 1200 гривень, яка нараховується за ставкою 10 % від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту; проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду становлять 3060,00 гривень, які нараховуються за ставкою 1,70% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 2,30% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду та складає 24840,00 гривень. ТОВ «Мілоан» перерахувало відповідачу кошти в сумі 12000,00 гривень згідно договору №9705392 від 15.03.2024, що підтверджується платіжним доручення № 125544999 від 15.03.2024 (а.с.14). Позичальник [PERSON] не виконала зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту, допустила заборгованість за договором про споживчий кредит від 15 березня 2024 року № 9705392, зокрема за тілом кредиту - у сумі 12000,00 грн, за комісією за надання кредиту - у сумі 1200,00 грн. Судом також встановлено, що 29.07.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 108-МЛ, згідно умов якого ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитним договором 9705392 від 15.03.2024 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», а відповідно ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права вимоги до відповідача (а.с.16-21). Відповідно до витягу з Реєстру Боржників за Договором відступлення прав вимоги №108-МЛ від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги до [PERSON] на загальну суму 41100,00 грн, що підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором відступлення прав вимоги №108-МЛ від 29.07.2024 та платіжною інструкцією № 4238 від 29.07.2024, яка свідчить про виконання Фактором своїх обов`язків за вищевказаним Договором факторингу (25-оберт, 26). Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги. Суд установив, що реєстр прав вимог від 29.07.2024 підписаний вже після укладення кредитного договору між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] від 15.03.2024. Відповідно до Виписки з особового рахунку за кредитним договором № 9705392 від 15.03.2024, станом на 30.04.2025 загальний розмір заборгованості за цим кредитним договором становить 41100,00 грн, з яких: 12000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 27900,00 грн - заборгованість за відсотками; 1200,00 грн за комісією (а.с.15-оберт). Також встановлено, що при укладенні кредитного договору сторонами досягнуто згоди з усіх його істотних умов та визначено, серед іншого, суму кредиту, процентну ставку за користування таким, комісію за надання кредиту та порядок повернення кредиту, строк дії договору, тощо. Підписанням договору відповідач підтвердила, що вона ознайомлена з усіма його істотними умовами та їй була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме переказало кошти на рахунок клієнта, що підтверджується платіжним дорученням. При цьому, термін повернення кредиту у повному обсязі настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк відповідачем не погашено, що підтверджується розрахунком заборгованості. Відступлення права вимог ТОВ «Мілоан» щодо відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «ФК «Кредит Капітал» відповідає вимогам п.1 ч.1 ст. 512 та 513 ЦК України. Отже, позивач, який набув права грошової вимоги до відповідача [PERSON] згідно з указаним кредитним договором, має право вимагати виконання відповідачем, як боржником, зобов`язання щодо повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та відсотків. Відтак, відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим існує заборгованість в розмірі 41100,00\~грн,\~з яких:\~12000,00\~грн -\~заборгованість за\~основною сумою\~боргу;\~27900,00\~грн -\~заборгованість за\~відсотками;\~1200,00\~грн за\~комісією,\~що підтверджується випискою з особового рахунку за кредитним договором № 9705392 від 15.03.2024. Разом з цим, позивач у відповіді на відзив покликаючись на Закон України «Про споживче кредитування», вважав за необхідне здійснити розрахунок заборгованості за кредитним договором №9705392 від 15.03.2024 та зазначив, що загальна заборгованість за договором про споживчий кредит 34668.00 грн. Оцінюючи правомірність нарахування первісним кредитором процентів за Договором про надання споживчого кредиту, а також наданий позивачем розрахунок заборгованості на суму 34668,00 грн, за кредитним договором №9705392 від 15.03.2024, суд враховує такі положення законодавства. Згідно з п. 1-1 ст.\~1\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~визначено, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Пунктом 3 ч. 2 зазначеної ст. 18, на який послався відповідач, передбачено, що несправедливою, зокрема, є умова договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Однак, говорячи про компенсацію, законодавець мав на увазі штрафні санкції (неустойку: штраф, пеню тощо), які за своєю суттю мають компенсаційний характер. Проценти не є компенсацією за невиконання умов договору, а є платою за користування чужими грошовими коштами. В цьому аспекті законодавець встановив вимогу обізнаності споживача про умови кредитування (зокрема, розмір процентів) до підписання самого договору. Зокрема, частиною 2\~ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування»\~передбачено, що до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту; зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту); у такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит. Суд встановив, що відповідач підписала заяву про отримання кредиту та Договір про споживчий кредит. У Заяві, як і в самому Договорі, було зазначено про розмір процентів, в тому числі реальну річну процентну ставку. Отже, відповідач була обізнана з умовами Договору до його підписання і не може посилатися на свою необізнаність. Однак, оцінюючи встановлений Договором розмір процентів, суд враховує таке. Згідно з ч. 5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Зміни до вказаної вище статті Закону України «Про споживче кредитування» набрали чинності з 24.12.2023 відповідно до Закону України № 3498-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Враховуючи, що самим Законом України від 22.11.2023 № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набирає чинності 24.12.2023, а договір між сторонами було укладено 15.03.2024, тобто після набрання чинності цим Законом, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Таким чином, враховуючи, що договір про споживчий кредит № 9705392 укладено 15.03.2024, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому умова договору щодо встановлення денної процентної ставки протягом пільгового періоду на рівні 1,7% та протягом поточного періоду 2,30% на день, є нікчемною в силу положень ч. 5 ст. 8 та ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що нараховані за цей час проценти мають бути перераховані та зменшені як такі, що нараховані всупереч вимогам закону.. Заборгованість за процентами за укладеним між сторонами договором слід розраховувати виходячи із встановленої ч. 5 ст.\~8\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» максимальної денної процентної ставки в 1% за період з 16.03.2024 до 28.06.2024, з урахуванням строку дії договору. Таким чином, сума процентів за користування кредитом, які підлягають стягненню з [PERSON] за договором про споживчий кредит від 15 березня 2024 року № 9705392, становить 12600,00 грн (12000,00 грн х 1 % х 105 днів (з 16.03.2024 до 28.06.2024 = 12600,00 грн). Разом з тим, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовної вимоги щодо стягнення з відповідачки заборгованості за комісійними винагородами у розмірі 1200,00 грн., посилаючись на наступне. Так, 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Постановою Національного банку України від 08 червня 2017 року №49 затверджено Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної відсоткової ставки за договором про споживчий кредит (дали - Правила про споживчий кредит). Цією ж Постановою визнано такою, що втратила чинність, Постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачеві про умови кредитування та загальну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачеві детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строками, створеними у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі суми погашення основного боргу, сплати відсотків за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, зазначеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на призначених, що платежі банку за послуги залишаються незмінними та складаються протягом ряду дій договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що допускають зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включення до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути включена на момент зарахування загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, це витрати споживача, включаючи відсотки за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (в тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживаємо і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й підтверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчої кредитної комісії з обслуговування кредитної заборгованості. Такий правовий висновок викладений зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження №61-4202сво22). Таким чином, виходячи з аналізу вимог п.4 ч.1 ст.1, ч.2 ст.8, ч.1 ст.1, ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосуванняст.11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13 липня 2022 року по справі №496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку). Включення до тексту кредитного договору умови про необхідність сплати відповідачкою комісії за надання кредиту у розмірі 1200,00 грн., а також вимоги про стягнення з відповідачки суми несплаченої комісії у розмірі 1200 грн., суддя вважає таким, що відповідає вимогам чинного законодавства. Враховуючи наведене,

Outcome: partial