Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-10 00:00:00

Представник позивача адвокат Кирилюк Т. звернулася до суду в інтересах [PERSON] із згаданим позовом до відповідача, в якому просить скасувати обтяження у виді арешту нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження: 8857261), що був зареєстрований 06 липня 2009 року Першою Чернівецькою нотаріальною конторою відносно квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі постанови б/н від 19 червня 2009 року СУ УМВСУ в Чернівецькій області, та виключити цей запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Заявлені вимоги мотивує тим, що [INFO] помер рідний брат [PERSON] . [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої входить квартира за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що під час оформлення спадщини дізнався про існуюче обтяження арешт нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 8857261), що був зареєстрований 06.07.2009 Першою чернівецькою нотаріальною конторою на підставі постанови б/н від 19.06.2009 СУ УМВС в Чернівецькій області. Вказує, що на адвокатські запити отримала інформацію відповідно до якої в подальшому, після накладеного арешту постановою слідчого, постановою Садгірського районного суду м. Чернівці від 20.08.2009 року [PERSON] госпіталізовано на примусове лікування до психіатричного закладу з посиленим наглядом та звільнено його з під варти при прибутті до психіатричного закладу, цивільний позов [PERSON] про відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду. Оскільки під час винесення постанови у кримінальній справі №Н-090046 судом не було вирішено питання про зняття арешту, а підстави для арешту наразі відсутні, просить скасувати таке обтяження. Ухвалою суду від 15.08.2025 позовна заява прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Будучи повідомленими належним чином представник відповідача та третя особа не з`явились, від нотаріальної контори надійшли письмові пояснення з клопотанням про розгляд справи у їх відсутність, про залишення позову без розгляду, а у разі відмови у задоволенні цього клопотання вирішення справи залишити на розсуд суду. Представник відповідача Національної поліції в Чернівецькій області будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, до суду не з`явились, подавши заяву з проханням замінити відповідача НП в Чернівецькій області на належного Першу Чернівецьку державну нотаріальну контору Чернівецької області Суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів дійшов наступних висновків. Відповідно до довідки №28/02-14 від 14 лютого 2025 року, виданої приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального органу Суружіу Н.Д., [PERSON] (Позивач) є рідним братом померлого [PERSON] та єдиним спадкоємцем за законом після смерті останнього. З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №77764854 від 25 липня 2024 року вбачається, що [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального органу Суружіу Н.Д із заявою про прийняття спадщини після смерті його брата, внаслідок чого була зареєстрована спадкова справа за №72749273. До складу спадкового майна входить квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . З копії інформаційної довідки з реєстру права власності на нерухоме майно вбачається, що існує обтяження, а саме - арешт нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження: 8857261), що був зареєстрований 06 липня 2009 року Першою Чернівецькою нотаріальною конторою відносно квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі постанови б/н від 19 червня 2009 року СУ УМВСУ в Чернівецькій області. Як вбачається з відповіді від 05.03.2025 №32116-2025 на адвокатський запит, Головне Управління Національної поліції в Чернівецькій області зазначило, що арешт на квартиру, яка на праві власності належала [PERSON] , [INFO] , та розташовувалася за адресою: [ADDRESS] , було накладено в рамках кримінальної справи №H-090046 від 14.04.2009 року, яка 30.06.2009 р. була скерована до Садгірського районного суду м. Чернівці. Так, відповідно до отриманих на адвокатський запит копії постанови про накладення арешту на майно від 19.06.2009 встановлено, що слідчим СУ УМВС України в Чернівецькій області Лупуляком I.М. накладено арешт на майно, а саме на квартиру, що розташована в [ADDRESS] та зареєстрована на правах спільно сумісної (приватної) власності за [PERSON] , [INFO] та її копію направлено в Першу Чернівецьку нотаріальну контору та Чернівецьке комунальне обласне БТІ. В подальшому, згідно постанови Садгірського районного суду м. Чернівців від 20 серпня 2009 року [PERSON] госпіталізовано на примусове лікування до психіатричного закладу з посиленим наглядом та звільнено його з під варти при прибутті до психіатричного закладу. Цивільний позов заявлений позивачем [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду. Відповідно до статті 126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення слідчим арешту на майно [PERSON] , зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт мав бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. Арешт майна має тимчасовий характеру і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Зі змісту частини четвертою статті 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові. Спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та не знятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи, слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами КПК України 2012 року та не скасованого після закриття слідчим кримінального провадження, за клопотанням власника або іншого володільця відповідного майна, вирішує слідчий суддя в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу. Згідно зі ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1. ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і Законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності. Пункт 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» містить роз`яснення, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння. Відповідно до частини першої статті 174 КПК України 2012 року підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно (частина друга статті 174 КПК України 2012 року). Отже, порядок скасування арешту майна, що накладений в межах кримінального провадження, встановлено статтею 174 КПК України 2012 року, і відповідно підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства. Проте, арешт на спірну квартиру було накладено слідчим під час досудового слідства у кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON] на підставі положень КПК України 1960 року. При цьому, згідно з пунктом 9 розділу XI "Перехідні положення" КПК України 2012 року питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до постанови про накладення арешту на майно від 19.06.2009 встановлено, що слідчим СУ УМВС України в Чернівецькій області ЛУПУЛЯК I.М. накладено арешт на майно, а саме на квартиру, що розташована в [ADDRESS] та зареєстрована на правах спільно сумісної (приватної) власності за [PERSON] , [INFO] та її копію направлено в Першу Чернівецьку нотаріальну контору та Чернівецьке комунальне обласне БТІ. Спори про цивільні права, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Арешт на спірне майно було накладено слідчим під час досудового слідства у кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON] , а з позовом про зняття арешту з майна звернувся [PERSON] , який не є стороною кримінального провадження. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що належить боржнику (речове право на чуже майно). При розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог. Матеріалами цивільної справи повністю підтверджено, що арешт, накладений відповідно до постанови від 19.06.2009 слідчим СУ УМВС України в Чернівецькій області Лупуляком I.М. на майно, а саме на квартиру, що розташована в [ADDRESS] та зареєстрована на правах спільно сумісної (приватної) власності за [PERSON] , [INFO] та її копію направлено в Першу Чернівецьку нотаріальну контору та Чернівецьке комунальне обласне БТІ, порушує спадкові права позивача, а іншого способу захисту, крім судового, немає. Таким чином, оскільки накладений арешт перешкоджає позивачу реалізувати своє право на добросовісне володіння, користування та розпорядження майном, зважаючи на те, що подальше існування наявних обтяжень є невиправданим втручанням у право позивача у майнові права, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Outcome: approved