Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-17 00:00:00

Стислий виклад позиції учасників процесу 27 червня 2025 року адвокат Фрей Андріан Васильович звернувся до суду в інтересах позивача [PERSON] з позовом до відповідача Радехівської міської ради Львівської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування. Позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що Державним нотаріусом Медведюк З.С. (виконуюча обов`язки завідувача Радехівської державної нотаріальної контори Львівської області) при видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, було встановлено, що Державний акт на право приватної власності на землю, серії ІV-ЛВ №028802, виданий на підставі рішення ІХ сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської Ради народних депутатів від 24.12.1999, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №4592 видано після смерті Спадкодавця. Нотаріусом було постановлено відмовити гр. [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину. З огляду на вищезазначене Позивач не може реалізувати свої майнові права як Спадкоємець у позасудовому порядку, а тому змушений звернутися з позовом до суду за визнанням права власності на земельні ділянки у порядку спадкування відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІV-ЛВ №028802 зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №4592 від 29.12.1999 (а.с.3-8). Заяви та клопотання учасників процесу та інші процесуальні дії у справі Своєю ухвалою від 1 липня 2025 року суд відкрив провадження у справі, постановив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання, а також постановив витребувати у Радехівської державної нотаріальної контори Львівської області належним чином засвідчену копію спадкової справи №303/2011, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , внесеної до спадкового реєстру за №51909485, та належним чином засвідчену копію спадкової справи №58/2015, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , внесеної до спадкового реєстру за №57268639 (а.с.1-2). 15 липня 2025 року до суду поступили належним чином засвідчена копії спадкових справ, які витребовував суд (а.с.46). Ухвалою підготовчого засідання від 8 вересня 2025 року суд закрив підготовче судове засідання та призначив справу до судового розгляду по суті (а.с.110). Представник позивача [PERSON] подав заяву про судовий розгляд справи без участі сторони позивача, у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити (а.с.106). Представник відповідача Радехівської міської ради в судове засідання не прибув, проте подав до суду заяву, у якій просив суд розгляд справи проводити без його участі та ухвалити рішення на розсуд суду (а.с.97). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалися сторони. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд не здійснює фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Установлені судом фактичні обставини справи [INFO] померла мама Позивача [PERSON] у віці 59 років в с. Дмитрів Радехівського району Львівської області, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено відповідний актовий запис за №28 та підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим повторно відділом реєстрації актів цивільного стану Радехівського районного управління юстиції у Львівській області 24 жовтня 2009 року (а.с.38). [INFO] помер батько Позивача [PERSON] у віці 82 роки в с. Дмитрів Львівської області, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено відповідний актовий запис за №16 та підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області 26 вересня 2014 року (а.с.39). Із Свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 17 лютого 2010 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Радехівського районного управління юстиції Львівської області видно, що [PERSON] народилася [INFO] в с. Дмитрів, Радехівського району Львівської області, про що 02 липня 1968 року було складено відповідний актовий запис №18. Батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с.34). Як видно з копії повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №00049444695 від 13 лютого 2025 року, Виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області 6 серпня 1988 року зареєстровано шлюб за актовим записом №16 між [PERSON] та [PERSON] , прізвище до реєстрації шлюбу нареченої на підставі внесених відомостей до актового запису - «Ничай», а прізвище після реєстрації шлюбу « [PERSON] » (а.с.77-78). Згідно із Свідоцтвом про розірвання шлюбу, серії [NUMBER] від 04 грудня 1992 року, виданого Геленджикським ЗАГС Краснодарського краю вбачається, що [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб 30 червня 1992 року. Після розірвання шлюбу присвоєно прізвище дружині [PERSON] (а.с.37). Відповідно до Свідоцтва про одруження, серії [NUMBER] від 22 вересня 1998 року, виданого відділом ЗАГС Львівської міської ради видно, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 22 вересня 1998 року. Після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище чоловіку - [PERSON] та дружині [PERSON] (а.с.35). Після смерті спадкодавця [PERSON] відкрилася спадщина та залишилось наступне спадкове майно, а саме: земельні ділянки загальною площею 2,3125 га, на території Дмитрівської сільської ради Львівської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІV-ЛВ №028802 зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №4592 від 29.12.1999 (а.с.17, 17-зворот). Згідно плану зовнішніх меж земельної ділянки видно, що спадкодавцю було передано такі земельні ділянки: земельна ділянка загальною площею 0,3744 га, кадастровий номер: 4623981200:04:000:2343; земельна ділянка загальною площею 0,0944 га, кадастровий номер: 4623981200:04:000:2344; земельна ділянка загальною площею 0,2072 га, кадастровий номер: 4623981200:03:000:2311; земельна ділянка загальною площею 0,2443 га, кадастровий номер: 4623981200:03:000:2310; земельна ділянка загальною площею 0,3921 га, кадастровий номер: 4623981200:03:000:2488. Вказаний Державний акт на право приватної власності на землю, серії ІV-ЛВ №028802 було видано на підставі Рішення ІХ сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської ради народних депутатів від 24 грудня 1999 року. Відповідно до списку громадян, що додається до цього рішення видно, що в переліку осіб у списку зазначено Спадкодавець [PERSON] , якій був виданий державний акт на право власності на землю (сторінка 502 списку, а.с.22-33). Відповідно до Заповіту, складеного в місті Радехів Львівської області та зареєстрованого в реєстрі за №2438 державним нотаріусом Радехівської державної нотаріальної контори Луців І.П. видно, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті йому буде належати і на що він за законом матиме право, заповів своїй дочці [PERSON] , 1968 року народження (а.с.18). Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №28514529 від 28.10.2011, виданого Радехівською державною нотаріальною конторою (а.с.15), та копії матеріалів спадкової справи №303/2011, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , внесеної до спадкового реєстру за №51909485 (а.с.47-58), [PERSON] прийняв спадщину після смерті дружини. [PERSON] (дочка померлої) та [PERSON] (син померлої) від оформлення спадкових прав відмовився. Як видно з Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №39977240 від 25.03.2015, виданого Радехівською державною нотаріальною конторою (а.с.16), та копії спадкової справи №58/2015, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , внесеної до спадкового реєстру за №57268639 (а.с.59-96) [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини в органи нотаріату у встановлений законом строк. Інших спадкоємців судом не встановлено. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджує Свідоцтво про смерть, серії [NUMBER] від 18.01.2017 (а.с.109). Відповідно до витягу № НВ-9965231122025 від 29.05.2025 із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки земельна ділянка з кадастровим номером: 4623981200:03:000:2488 має нормативно грошову оцінку в розмірі 29102,72 грн (а.с.11). Відповідно до витягу № НВ-9965234842025 від 29.05.2025 року із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки земельна ділянка з кадастровим номером: 4623981200:04:000:2343 має нормативно грошову оцінку в розмірі 3087,09 грн (а.с.10). Відповідно до витягу № НВ-9965235182025 від 29.05.2025 року із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки земельна ділянка з кадастровим номером: 4623981200:04:000:2344 має нормативно грошову оцінку в розмірі 778,37 грн (а.с.12). Відповідно до витягу № НВ-9965235712025 від 29.05.2025 року із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки земельна ділянка з кадастровим номером: 4623981200:03:000:2311 має нормативно грошову оцінку в розмірі 1329,91 грн (а.с.13). Відповідно до витягу № НВ-9965235712025 від 29.05.2025 року із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки земельна ділянка з кадастровим номером: 4623981200:03:000:2310 має нормативно грошову оцінку в розмірі 8626,24 грн (а.с.14). Отже, загальна оцінка земельних ділянок згідно Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, серії ІV-ЛВ №028802 від 29.12.1999, становить 42 924,33 грн. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій Радехівської державної нотаріальної контори Львівської області від 15.05.2025 №150/02-14 встановлено, що Державний акт на право приватної власності на землю, серії ІV-ЛВ №028802 виданий на підставі рішення ІХ сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської Ради народних депутатів від 24.12.1999, зареєстрований 29 грудня 1999 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №4592, тобто після смерті Спадкодавця, а відповідно до ст. 9 Цивільного кодексу УРСР, що був чинним на той час, правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється зі смертю. Таким чином відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, на майно що залишилося після смерті гр. [PERSON] , який помер [INFO] , на земельні ділянки, надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Дмитрівської сільської ради Шептицького (колишнього Радехівського) району, Львівської області і належать [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем якої був її чоловік, [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. (а.с.21, 21 зворот) Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому відповідно до вимог ст. 12, 229 ЦПК України ці докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Зміст спірних правовідносин Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на спадкування за заповітом і неможливістю реалізації цього права через відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії. Позиція суду Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13, 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Норми права, які застосував суд, та мотивована оцінка наведених сторонами аргументів До спірних правовідносин, які виникли між сторонами щодо спадкування, суд застосовує норми Цивільного кодексу України (ЦК України) та Цивільного кодексу Української РСР (ЦК УРСР). Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникало відповідно до норм ст. 529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року (набрання чинності ЦК України), застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Таким чином, на спадкові правовідносини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , поширюються норми ЦК УРСР, оскільки спадщина відкрилася до 1 січня 2004 року. На підставі ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно зі ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. З огляду на ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно зі статтями\~549,\~554 ЦК Української РСР\~спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті\~528\~та\~534\~цього\~Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 305/235/17. Отже, [PERSON] прийняв спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , вступивши у фактичне володіння та управління спадковим майном. На спадкові правовідносини після смерті спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , поширюються норми ЦК України. Відповідно до ст. 1216 та 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У розумінні ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийнята спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269. ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Таким чином, позивач [PERSON] прийняла спадщину за заповітом після смерті батька на підставі ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки звернулася в органи нотаріату із заявою про прийняття спадщини в установлений законом строк. Як зазначив ВС КЦС у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19, належним способом захисту, якщо вбачаються перешкоди в оформленні спадкових прав в нотаріальному порядку, є звернення сторони до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. За правилами статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Положення ст. 81, 131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Враховуючи, що позивач [PERSON] прийняла спадщину після смерті батька в установленому законом порядку, але отримати свідоцтво про право власності в порядку спадкування за законом на земельні ділянки в нотаріальній конторі не може, суд дійшов висновку, що позовні вимоги сторони позивача про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такі потрібно задовольнити. Щодо розподілу судових витрат У зв`язку з клопотанням позивача, суд не вирішує питання розподілу судових витрат.

Outcome: approved