Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

У позовній заяві представник позивача Моторного (транспортного) страхового бюро України - адвокат Гермаш С.М. просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача [PERSON] трьох відсотків річних у сумі 22\~290,41 гривень та 121\~993,83 гривень інфляційних втрат, нарахованих за період з 13 жовтня 2021 року по 29 червня 2025 року у зв`язку з простроченням повернення суми заборгованості за деліктним зобов`язанням на підставі ст. 625 ЦК України. Свої вимоги обґрунтував тим, що на виконання рішення Любомльського районного суду Волинської області від 12 жовтня 2021 року у справі №163/1196/21 державним виконавцем 11 січня 2022 року було відкрито виконавче провадження № 68067139. На сьогоднішній день, рішення Любомльського районного суду Волинської області від 12.10.2021 року досі не виконане, у зв`язку з чим позивач, користуючись правом вимоги, просить стягнути з відповідача інфляційні втрати, 3% річних від простроченої суми боргу та судові витрати по сплаті судового збору. У судове засідання учасники справи не з`явилися, у зв`язку з чим, відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами суду не здійснювалося. Представник позивача у позовній заяві просив проводити розгляд справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач,\~будучи належним\~чином повідомлений,\~в судові\~засідання не\~з`являвся,\~про причини\~неявки суд\~не повідомляв, відзив на позовну заяву не подав. \~ \~ \~ \~ З огляду на викладене, суд провів заочний розгляд позову відповідно до положень ст.ст.280, 281 ЦПК України. Аналізом доказів по справі суд встановив такі фактичні обставини. 12.10.2021 року Любомльським районним судом Волинської області було задоволено позов Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі Позивач) до [PERSON] (далі Відповідач) про стягнення грошових коштів та призначено до стягнення з Відповідача на користь Позивача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 200 000 грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 3 000 грн. 00 коп. Згідно з ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. На виконання вказаного судового рішення від 12.10.2021 року, Любомльським районним судом Волинської області видано виконавчий лист. 11 січня 2022 року державним виконавцем Любомльського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Калішевич І.М. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 68067139. На сьогоднішній день, рішення Любомльського районного суду Волинської області від 12.10.2021 року досі не виконане. З урахуванням вищезазначеного, Позивач має право на стягнення з Відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, починаючи з наступного дня винесення рішення суду по справі №163/1196/21 13.10.2021 року та до дня подання позовної заяви до суду 30.06.2025 року. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. В силу ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Зазначений висновок суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 14-68цс18 (№ 758/1303/15-ц). Зі ст.ст. 11, 509 ЦК України слідує, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Крім того, в постанові Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі №459/3560/15-ц зазначено, що оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України. З огляду на зазначене, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Положення ст.625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Така правова позиція викладена і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18 (№ 686/21962/15-ц). Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою\~статті 625 Цивільного кодексу України\~сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Такий правовий висновок викладено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2016 року\~у справі № 916/190/18. А отже, кредитор вправі нараховувати суми, передбачені ч.2\~ст. 625 ЦК України, після ухвалення судового рішення про стягнення боргу і до повного його виконання. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача щодо інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання є обґрунтованими. Розрахунок 3% річних здійснюється за формулою 3% * сума боргу * кількість прострочених днів) /365 (кількість днів у році). Інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка виникла з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу виникла з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права від 17.07.2012 № 01-06/928/2012). Так, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача трьох відсотків річних у сумі 22 290,41 гривень та 121 993,83 гривень інфляційних втрат та долучені до матеріалів справи відповідні розрахунки. Згідно ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Обставини,\~наведені в\~позовній заяві,\~та додані\~до неї\~докази не\~спростовані відповідачем,\~який не\~скористався своїм\~процесуальним правом\~подати відзив\~(заперечення)\~на позовну\~заяву та\~докази на\~спростування заявлених\~позовних вимог.\~Стороною відповідача\~не спростовано\~розмір нарахованих\~трьох відсотків\~річних та\~інфляційної складової,\~заявлений стороною\~позивача. Зазначені розрахунки суд вважає достовірними, правильними та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, а тому задовольняє їх в повному обсязі та стягує з відповідача грошові кошти відповідно до розміру заявлених позовних вимог. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки позов підлягає до задоволення, то судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved