Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

І. Суть спору. У серпні 2025 року представник ТОВ «Споживчий центр» Кузьменко М.В. (далі - Позивач), через систему «Електронний суд», звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі Відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором № 09.12.2024-100001870 від 11.12.2024 року у розмірі 39130 грн, які просить стягнути разом з витратами по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн. Позовну заяву мотивує тим, що між сторонами 11.12.2024 року укладено договір (оферта) № 09.122024-100001870, підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, та на картковий рахунок відповідача була перерахована сума кредиту у розмірі 13000 грн, зі сплатою процентів за користуванням кредитом на строк 155 днів. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору виникла заборгованість, що становить 39130 грн, з яких 13000 грн тіло кредиту, 16120 грн відсотки за користування кредитом, 1170 комісія за надання кредиту, 2340 грн комісія за обслуговування кредиту, 6500 грн - неустойка. ІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14.08.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Згідно ч.1\~ст. 244 ЦПК України\~після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення. Також суд керувався листом Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду від 29.01.2025 №231/0/208-25, згідно з п. 5 якого у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд ухвалює судове рішення (скорочене або/та повне), підписує його, але не проголошує. За таких умов відмінність між датою судового засідання, про час та місце якого учасники справи були належним чином повідомлені, та датою складання повного судового рішення не свідчить про порушення порядку повідомлення учасників про час та місце проведення судового засідання та не є підставою для скасування судового рішення. Відтак, 15.09.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення за наявними у справі матеріалами. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Представник Позивача у судове засідання не з`явився. У позовній заяві просить про розгляд справи за його відсутності. Проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с. 5-6). Відповідач у судове засідання не з`явився, надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що стягнення на користь Позивач неустойки в сумі 6500 грн та комісії за договором в сумі 1170 грн та 2340 грн суперечить вимогам цивільного законодавства, оскільки п. 18 Перехідних положень ЦК України позичальник на період воєнного стану звільняється від відповідальності за ст.. 625 ЦК України. Також позивач не довів погодження зі споживачем переліку послуг з касового обслуговування, що підлягають оплаті в якості комісії. Позовні вимоги щодо стягнення тіла кредиту та заборгованості за процентами Відповідач просив вирішити на розсуд суду. За відсутності всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. 09.12.2024 [PERSON] надав ТОВ «Споживчий центр» заявку, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), з якою позичальник ознайомився 09.12.2024 за посиланням https://sgroshi/com.ua/ua/informaciya-o-kompanii згідно з ст.\~11 ЗУ «Про\~електронну\~комерцію» (а.с.\~22-23). 09.12.2024 [PERSON] підписав пропозицію ТОВ «Споживчий центр» про укладення кредитного договору (оферта). Пропозицію підписано одноразовим ідентифікатором Е452 (а.с. 22). Відповідно до умов кредитного договору № 09.12.2024-100001870 від 11.12.2024 [PERSON] надано кредит у сумі 13000. Відповідно до умов договору строк кредиту складає 155днів. Дата повернення кредиту 14.05.2025, процентна ставка 1% за один день користування кредитом. Комісія за надання кредиту 9% від суми кредиту, що становить 1170 грн, комісія за обслуговування кредитної заборгованості 1170 грн грн за кожен з 2 чергових періодів, неустойка 195 грн за кожний день невиконання зобов`язання. 11.12.2024 [PERSON] перераховано 13000 грн, на картку № [NUMBER] (а.с. 11). Відповідно до довідки\~розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 09.12.2024-100001870 від 11.12.2024, заборгованість [PERSON] становить 39130 грн, з яких 13000 грн основний борг, 16120 грн проценти, 1170 грн комісія за надання кредиту, 2340 грн комісія за обслуговування, 6500 - неустойка (а.с. 12). V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. При вирішенні даного спору необхідно встановити, чи виникли між сторонами правовідносини, пов`язані з укладанням кредитного договору, чи отримував Відповідач грошові кошти від Позивача, чи виконував свої зобов`язання за договором та чи обґрунтовано позивачем здійснено розрахунок заборгованості за кредитом. Відповідно до\~ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. За змістом ст.ст.\~626,\~628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 6\~ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1\~ст. 627 ЦК України). Частиною 1 ст. 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2\~ст. 639 ЦК України.) Абзац 2 ч. 2 ст.639 ЦК України\~передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09.09.2020 в справі №732/670/19, від 23.03.2020, в справі № 404/502/18, від 07.10.2020 в справі №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.\~205,\~207 ЦК України). Згідно з ч.ч. 1, 3, 4, 7\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 6 ч. 1\~ст. 3 вказаного Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 1 ст.536 ЦК України\~передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст.1054ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1\~ст. 1048 ЦК України). За положеннями ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Зважаючи на оформлений у встановленому порядку кредитний договір, позивач має право вимагати від позичальниці повернення кредиту та процентів за користування кредитом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України. Обов`язок із доказування слід розуміти, як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування, і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22.04.2021 року у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини, з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58. постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 року у справі №904/2104/19, провадження №12-57гс21). VІ. Висновки суду. Як вбачається з матеріалів справи, 09.12.2024 [PERSON] підписав заявку про приєднання до пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), поданої ТОВ «Споживчий центр». Положеннями вказаних документів визначено, що пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), та заявка на отримання споживчого кредиту складають кредитний договір. Відповідач підтвердив, що ознайомився з примірниками вказаних документів, що складають договір, та зобов`язався виконувати його умови. Зі змісту кредитного договору вбачається, що його підписано позичальником [PERSON] одноразовим ідентифікатором та електронним підписом, що відповідає вимогам статтей\~11,\~12 Закону України «Про електронну комерцію». У вказаному кредитному договорі сторони погодили умови кредитування, зокрема орієнтовну загальну вартість кредиту, надану виходячи із обраних умов кредитування, в тому числі розмір кредиту, процентна ставка за користування кредитом, розмір відсотків, види та розміри комісій, а також відповідальність за порушення умов договору, тощо. Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у позивача виникло зобов`язання надати кредитні кошти відповідачу, а у відповідача виникло зобов`язання оплачувати послуги банку, що виникають в результаті використання кредитних коштів, та повернути кредит. На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 13 000 грн. шляхом перерахунку коштів на картковий рахунок. Отже, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису. Також судом встановлено, що прийняті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором ТОВ «Споживчий центр» виконало своєчасно і повністю, надававши відповідачу кредиті кошти. Із наданої позивачем інформації за укладеним договором вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, прострочивши виконання зобов`язання на погашення заборгованості, та на момент подачі позову до суду має заборгованість за кредитним договором. Судом встановлено, що відповідачем порушено умови укладеного кредитного договору щодо погашення кредиту, процентів за його користування та комісії відповідно до умов кредиту, оскільки кредит ним не повернуто, проценти не сплачені. Згідно з розрахунком заборгованості, наданого позивачем, зобов`язання за основною сумою боргу за договором складає 13000 грн, розрахунок відсотків по договору, зважаючи на фактичні строки користування кредитними коштами обумовлені договором, становить 16120 грн, комісія, пов`язана з наданням кредиту 1170 грн, комісія за обслуговування кредиту, 2340 грн, неустойка 6500 грн, які підлягають стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий центр». При цьому відповідач у відзиві, заперечивши проти стягнення з нього неустойки та комісії за кредитом, не заперечив проти позовних вимог в чатсині стягнення тіла кредиту та відсотків. Суд погоджується з розрахунком позивача щодо заборгованості за тілом кредиту, процентами за користування кредитом, а тому вважає позовні вимоги в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимоги про стягнення з відповідача неустойки, та комісії за надання та обслуговування кредиту суд зазначає наступне. Положення п. 18 розд. «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~визначають, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Позивач, посилаючись на норми п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування, зазначив, що ним правомірно нараховано неустойку за невиконання зобов`язання, оскільки договір укладено 11.12.2024, тобто після набрання чинності цією нормою. Згідно з п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності\~Законом України\~"Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності\~Законом України\~"Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені\~частиною четвертою\~статті 1056-1\~Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені\~частиною другою\~статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем. Вказаний закон набув чинності 24.12.2023 року. Суд не погоджується з доводами позивача про те, що зазначена норма дозволяє позивачу нарахувати неустойку за прострочення виконання зобов`язання з таких підстав. По-перше, кредитний договір з [PERSON] було укладено 11.12.2024, тобто до спливу присічного 30-денного строку з дня набрання чинності Законом України від 22 листопада 2023 року № 3498-IX. По-друге, п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» та п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не є взаємовиключними, оскільки встановлюють різні підстави звільнення від цивільно-правової відповідальності. Так, п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України звільняє від відповідальності на період дії воєнного стану, а п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» - у вказаний в ньому період, тобто з 01.03.2020 по 24.01.2024. На підставі викладеного, у даному випадку відсутні підстави для стягнення з відповідача 6500 грн неустойки, оскільки така нарахована позивачем у період дії в Україні воєнного стану, що є неправомірним. Що стосується заборгованості Відповідача за комісією, суд зазначає наступне. Умовами договору передбачено 2 види комісії комісія ,пов`язана з наданням Кредиту в розмірі 1170 грн (п. 8) та комісія за обслуговування кредитної заборгованості 1170 грн у кожному з 3 чергових періодів. Відповідно до п. 9 Договору, комісія за обслуговування кредиту встановлюється за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як відділено так і на відділеннях, забезпечення інформування про дати сплати, консультаційні послуги, інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не більше одного разу на місяць, а також у разі зміни істотних умов договору про споживчий кредит, включаючи випадки, коли така зміна відбувається внаслідок настання умов, визначених таким договором, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє споживачу інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства та договором про споживчий кредит. У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит (ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування»). Верховний Суд у Постанові №204/224/21 від 06.11.2023 зазначив, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позичальнику та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином, положення п. 9 кредитного договору, які встановлюють комісію за обслуговування кредитної заборгованості суд визнає такими, що суперечать вищезазначеним вимогам Закону та є нікчемними, а тому стягненню з Відповідача підлягає лише комісія за видачу кредиту в розмірі 1170 грн. Враховуючи викладене, дослідивши та проаналізувавши подані письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» підлягають частковому задоволенню, та з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Споживчий центр» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 09.12.2024-100001870 від 11.12.2024 року у розмірі 30290 грн, з яких: основний борг\~13000 грн, проценти за користування кредитом 16120 грн; комісія\~за надання кредиту 1170 грн. VІ. Розподіл судових витрат. Позивачем при поданні позовної заяви до суду сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір\~покладається\~на\~сторони пропорційно\~розміру\~задоволених\~позовних вимог. Частка, яка підлягає стягненню з відповідача становить 2422,40 грн ? 0,7740 % = 1874,94 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial