Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-15 00:00:00

\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~ позивач звернувся до суду із позовними вимогами до відповідача, в якій з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 11.08.2025, просить визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а саме: будинковолодіння, яке складається з житлового будинку, позначеного на плані під літерою «А», загальною площею 119,5 кв. м, житловою площею 42,5 кв. м, погребу, позначеного під літерою «Б», площею 18,0 кв. м, навісу, позначеного під літерою «В», площею 16,2 кв. м, стайні, позначеної під літерою «Г», площею 49,3 кв. м, оборогу, позначеного під літерою «Д», площею 9,6 кв. м, гаража, позначеного під літерою «Е», площею 39,6 кв. м, навісу, позначеного під літерою "Є", площею 26,0 кв. м та криниці №1 з бетонних кілець. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] , внаслідок чого відкрилася спадщина на належне їй нерухоме майно. Після смерті матері, із заявами про прийняття спадщини за законом звернулася відповідач [PERSON] , яка є його сестрою. Також він прийняв спадщину, оскільки проживав із матір`ю на момент відкриття спадщини. [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину до нотаріуса не зверталася. Вважає, що набув право власності на спадкове майно після смерті матері належним чином прийнявши його. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину йому нотаріусом було відмовлено, внаслідок відсутності правовстановлюючих документів на нерухоме майно. В той же час переконаний, що таке майно перебувало у власності спадкодавця на час її смерті, що також підтверджено довідками Верховинської селищної ради. Крім того, посилаючись на вимоги Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР зазначає, що до 13.12.1995 реєстрація нерухомого майна у сільській місцевості не проводилася. За життя спадкодавець не встигла оформити у встановленому законом порядку право власності на спадкове майно, а тому просить позов задовольнити. Ухвалою судді Верховинського районного суду від 30.06.2025 відкрито провадження в справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання. Ухвалою суду від 22.07.2025 витребувано у приватного нотаріуса Верховинського районного нотаріального округу Івано-Франківської області додаткові докази в справі. За результатами підготовчого засідання, ухвалою суду від 12.08.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судове засідання 08.09.2025 позивач не з`явився, представник позивача адвокат Бельмега М.В. підтримав заявлені позовні вимоги з підстав наведених в позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнала. Зазначила, що після смерті матері [PERSON] вона звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Заяву про відмову від спадщини, до нотаріуса вона не подавала. На даний час, вона відмовляється від своєї частки у спадщині на користь брата позивача [PERSON] . У відповідності до положень ч.2 ст.244 ЦПК України, ухвалення та проголошення судового рішення у справі було відкладено на 16.09.2025 о 09год 00хв. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, суд ухвалює судове рішення про наступне. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла до інших осіб-спадкоємців. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття, право на спадкування за законом, як зазначено у ст.1223 ЦК України, одержують спадкоємці з першої по п`яту чергу. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. За змістом ст.1261 ЦК України першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З свідоцтва про народження позивача [PERSON] (а.с.9) вбачається, що такий народився [INFO] та його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Також з свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 04.05.1954 (а.с.55) вбачається, що відповідач [PERSON] народилася [INFO] та її батьками є [PERSON] та [PERSON] . З свідоцтва про одруження серія [NUMBER] від 27.01.1971 (а.с.53) вбачається, що [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , та після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище « [PERSON] ». [PERSON] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 09.06.2008 (а.с.10). Згідно з свідоцтвом про смерть [PERSON] померла [INFO] у селищі Верховина, Верховинського району Івано-Франківської області, про що 07.10.2019 Верховинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, вчинено актовий запис №86 (а.с.11). Таким чином, право на спадкування за законом після смерті [PERSON] виникло у позивача [PERSON] , як сина померлої та відповідача [PERSON] , як дочки померлої. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як вбачається з довідки виданої Верховинською селищною радою Верховинського району Івано-Франківської області (а.с.14), [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] постійно проживала і була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] і до складу зареєстрованих осіб, на день її смерті входив, зокрема і позивач [PERSON] . Враховуючи наведене позивач [PERSON] , у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки на час смерті [PERSON] він проживав разом з нею в будинку за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з інформації наданої приватним нотаріусом Верховинського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Мартищук О.Я. (а.с.74), після смерті [PERSON] заведено спадкову справу №09/2020. Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] являються: [PERSON] , який прийняв спадщину в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України та 25.03.2025 звернувся до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом; а також [PERSON] , яка у визначений ч.1 ст.1270 ЦК України строк, а саме 04.02.2020, подала приватному нотаріусу заяву про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Верховинського районного нотаріального округу від 31.03.2025 (а.с.73), [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме на житловий будинок, 12-А з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку із відсутністю документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок. Дійсно, як встановлено судом на даний час право власності на житловий будинок [ADDRESS] ні за ким, не зареєстровано і свідоцтво про право власності на будинок не видавалося. Однак, згідно довідки, виданої Верховинською селищною радою Верховинського району Івано-Франківської області від 21.03.2025 № 626 взамін погосподарської книги, яка по селищу Верховина не велася (а.с.72), житловий будинок, загальною площею 119,5 кв.м, житловою площею 42,5 кв.м, розташований в [ADDRESS] , при житті належав [PERSON] . До даного господарства належать погріб 18,0 кв.м, навіс 16,2 кв.м, стайня 49,3 кв.м, оборіг 9,6 кв.м, гараж 39,6 кв.м, навіс 26,0 кв.м, криниця. Згідно представленого технічного паспорту, житловий будинок 1960 року забудови, позначений на плані під літерою «А», загальною площею 119,5 кв.м, житловою площею 42,5 кв.м, розташований в [ADDRESS] , складається з приміщень: по І поверху - веренди, площею 7,8 кв.м, кімнати, площею,23,8 кв.м, кімнати, площею 18,7 кв.м, кухні, площею 13,7 кв.м, коридору, площею 2,9 кв.м, кладової, площею 4,1 кв.м, веранди, площею 23,5 кв.м, по мезоніну - кімнати, площею 10,4 кв.м, коридору, площею 4,2 кв.м, кімнати, площею 10,4 кв.м, разом з господарськими будівлями та спорудами: погребом, позначеного під літерою «Б», площею 18,0 кв.м; навісу, позначеного під літерою «В», площею 16,2 кв.м; стайні, позначеної під літерою «Г», площею 49,3 кв.м; оборогу, позначеного під літерою «Д», площею 9,6 кв.м; гаража, позначеного під літерою «Е», площею 39,6 кв.м; навісу, позначеного під літерою "Є", площею 26,0 кв.м та криниці №1 з бетонних кілець. Відповідно до п.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності в Україні до моменту набрання чинності ЦК України з 01.01.2004 року регулювалися положеннями ЦК України 1963 року та Законом України «Про власність», який введено в дію з 15.04.1991 року. Відповідно до положень ст.12 цього Закону було визначено, що громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Об`єктами права індивідуальної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення (ст. 13 Закону). Враховуючи, що спірний житловий будинок та господарські споруди були побудовані до моменту прийняття Закону України «Про власність» і належним чином набуті у власність матір`ю позивача, а тому, не зважаючи на відсутність на даний час підтверджених документів про державну реєстрацію права власності на зазначене нерухоме майно за [PERSON] , суд приходить до переконання, що на момент її смерті таке нерухоме майно входило в об`єм спадкового майна і підлягало спадкуванню її спадкоємцями, в тому числі позивачем, як спадкоємцем першої черги за законом. При цьому, оскільки позивач прийняв спадщину після смерті матері у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України, а тому його позовні вимоги є обґрунтованими в частині визнання права власності на спадкове майно після смерті [PERSON] . Однак, вирішуючи питання про розмір його частки у спадковому майні після смерті [PERSON] , суд зазначає наступне. У відповідності до ч.1 ст.1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Як встановлено судом в ході судового розгляду, спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Заповіту щодо нерухомого майна - житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] покійною [PERSON] не складено. Обоє спадкоємців за законом є такими, що прийняли спадщину. А тому, їхні частки у прийнятій спадщині є рівними, що у свою чергу свідчить про те, що до позивача перейшло право власності на частину спадкового майна за законом після смерті [PERSON] . Дійсно, в судовому засіданні відповідач [PERSON] визнала повністю цивільний позов та повідомила суд, що на даний час не бажає приймати спадщину після смерті [PERSON] , відмовляється від своєї частки на користь свого брата [PERSON] . Проте, у відповідності до ч.1,6 ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Крім цього, відповідно до ч.5 ст. 1269 ЦК України особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги (ч.2 ст.1274 ЦК України). Пунктом 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 встановлено, що відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини. Після закінчення цього строку частка у спадщині не може бути збільшена з тих підстав, що хто-небудь зі спадкоємців відмовляється від спадщини на користь інших спадкоємців. У таких випадках особа, яка прийняла спадщину, має право розпорядитись усім або частиною майна, отриманого в порядку спадкування, шляхом відчуження її іншому спадкодавцеві за договором купівлі-продажу, дарування, міни тощо. У постанові КЦС ВС від 14.05.2018 у справі № 296/10637/15-ц зроблено висновок про те, що тлумачення статті 1273 ЦК України свідчить, що відмова від прийняття спадщини може бути здійснена протягом строку, встановленого законом для прийняття спадщини. Право на відмову від прийняття спадщини існує у спадкоємця лише в межах строку, встановленого для прийняття спадщини, після спливу якого відмова не допускається і продовження (поновлення) якого законом не передбачено. Враховуючи наведене, суд не вправі прийняти до уваги заяву відповідача про визнання позову та відмову від своєї частки у спадщині на користь позивача, оскільки відмова від прийняття спадщини, в тому числі на користь іншого спадкоємця, допускається виключно в межах строку для прийняття спадщини, передбаченого ч.1 ст.1270 ЦК України, який на даний час сплив. Крім цього, така заява повинна бути подана нотаріусу у письмовій формі, а не до суду. За таких обставин, оскільки, як позивач, так і відповідач прийняли спадщину в рівних частках після смерті [PERSON] , і жоден з них у встановленому порядку не відмовився від прийняття спадщини, а тому слід позовні вимоги задовольнити частково шляхом визнання за позивачем права власності на частку спадкового майна.

Outcome: partial