Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-10 00:00:00

У серпні 2025 року позивач ТОВ "Фінпром Маркет" звернулося до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 12 квітня 2021 року між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та [PERSON] укладено договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку повернення позики) № 1938854, згідно з умовами якого ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" надало позичальнику [PERSON] позику у сумі 6000,00 грн на строк 30 днів до 12 травня 2021 року. Процентна ставка (базова) за користування позикою становила 1,99 % від залишку суми позики за кожен день строку користування нею. Знижена процентна ставка за користування позикою становила 0,79 % від залишку суми позики за кожен день строку користування нею. Процентна ставка за понадстрокове користування позикою - 2,7 % від залишку суми позики за кожен день строку користування нею. Відповідач не дотримувався умов договору позики, своєчасно не повернув кошти, отримані в позику, та не сплатив проценти за користування нею. Заборгованість [PERSON] за договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку повернення позики) від 12 квітня 2021 року № 1938854 становить 18219,00 грн, у тому числі заборгованість за позикою у сумі 6000,00 грн, проценти за користування нею у сумі 12219,00 грн. За договором про факторингу від 26 грудня 2021 року № 2610, укладеним між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ТОВ "Фінансова компанія управління активами", первісний кредитор відступив ТОВ "Фінансова компанія управління активами" право вимоги до позичальника [PERSON] за договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку повернення позики) від 12 квітня 2021 року № 1938854. У свою чергу ТОВ "Фінансова компанія управління активами" на підставі договору факторингу від 03 квітня 2023 року № 030423-ФК відступило право вимоги до позичальника [PERSON] позивачеві. За таких обставин позивач ТОВ "Фінпром Маркет" просило стягнути з відповідача заборгованість за договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку повернення позики) від 12 квітня 2021 року № 1938854 у сумі 18219,00 грн, у тому числі заборгованість за позикою у сумі 6000,00 грн, проценти за користування нею у сумі 12219,00 грн. Також ТОВ "Фінансова компанія управління активами" просило суд стягнути з [PERSON] судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 08 серпня 2025 року прийнято до провадження позовну заяву ТОВ "Фінпром Маркет" до [PERSON] про стягнення заборгованостіта відкрито спрощене позовне провадження у справі. Представник відповідача подав відзив на позовну заяву ТОВ "Фінпром Маркет", в якому зазначив, що [PERSON] визнає факт укладення з ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" договору позики (на умовах повернення позики в кінці строку повернення позики) від 12 квітня 2021 року № 1938854 та отримання за цим договором позики у сумі 6000,00 грн. Проте представник відповідача зазначив, що строк кредитування за умовами договору становив 30 днів, а тому нарахування процентів за користування кредитними коштами після закінчення строку кредитування є протиправним. Також у відзиві вказано, що заявлена до стягнення позивачем сума понесених витрат на правничу допомогу не відповідає критеріям реальності наданих адвокатських послуг, обґрунтованості, розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи, її складності, необхідних процесуальних дій сторони, передбаченими ст. ст. 137, 141 ЦПК України. У відповіді на відзив ТОВ "Фінпром Маркет" стверджувало, що відповідно до Правил надання грошових коштів у позику ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" (на умовах повернення позики в кінці строку повернення позики) позичальник управі був нараховувати проценти після 12 травня 2021 року. Нарахування процентів здійснювалось згідно з процентною ставкою (базовою) у розмірі 1,99 % від залишку суми позики за кожен день строку користування нею. Також позивач зазначив, що заявлені до стягнення витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3500,00 грн є обгрунтованими та співмірними з предметом позову та обсягом наданих послуг. Представник позивача в судове засідання не з`явився, позивач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений, подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за відсутності його представника. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені, представник відповідача просив суд розглянути справу за його відсутності та відсутності його довірителя. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 08 серпня 2025 року витребувано в АТ "Універсал Банк" належним чином засвідчені документи з інформацією, чи емітувалась на ім`я [PERSON] платіжна картка [NUMBER] ; виписку по картковому рахунку № [NUMBER] , відкритому в АТ "Універсал Банк" за період з 12 квітня 2021 року до 15 квітня 2025 року. 18 серпня 2025 року АТ "Універсал Банк" надало суду витребувані документи. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими такі обставини та відповідні їм правовідносини. Ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ст. 6, ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У ч. 2 ст. 639 ЦК України зазначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч. 1 ст. 1047 ЦК України). Особливості укладання кредитних договорів, договорів позики в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Судом з`ясовано, що 12 квітня 2021 року ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та [PERSON] укладено в електронному вигляді з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку повернення позики) № 1938854, за умовами якого ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" зобов`язалось надати [PERSON] позику у сумі 6000,00 грн на строк 30 днів до 12 травня 2021 року (а. с. 8). Невід`ємною частиною договору позики є Правила надання грошових коштів у позику ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" (на умовах повернення позики в кінці строку повернення позики) в редакції, затвердженій рішенням загальних зборів учасників ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів", оформленим протоколом від 11 лютого 2021 року № 11/02/2021 (далі - Правила надання грошових коштів у позику ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів") (а. с. 9-19). Оскільки цей договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та відповідач підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, тому без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20, від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20, від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" належно виконало умови договору позики, надавши [PERSON] позику сумі 6000,00 грн, що підтверджується довідкою ТОВ "Фінансова компанія "Фінекспрес" від 05 травня 2025 року № КД-000025812/ТНПП, платіжною інструкцією № fa90a8ce-81a7-4e6c-a761-8243710b9ac8 та випискою про рух коштів на картковому рахунку [PERSON] , відкритому в АТ "Універсал Банк", від 15 серпня 2025 року. Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Позичальник [PERSON] зобов`язався повернути позику у термін до 12 травня 2021 року, проте взяте на себе зобов`язання не виконав. За приписами ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 викладено правовий висновок, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Відповідно до п. 2 договору позики (на умовах повернення позики в кінці строку повернення позики) від 12 квітня 2021 року № 1938854 процентна ставка (базова) за користування позикою становила 1,99 % від залишку суми позики за кожен день строку користування нею. Знижена процентна ставка за користування позикою становила 0,79 % від залишку суми позики за кожен день строку користування нею. Процентна ставка за понадстрокове користування позикою - 2,7 % від залишку суми позики за кожен день строку користування нею. Згідно з п. 6.5 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів"у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування. Отже, сторони договору позики (на умовах повернення позики в кінці строку повернення позики) від 12 квітня 2021 року № 1938854) погодили продовження строку користування позикою, у випадку, якщо позичальник не повернув суму позики у термін до 12 травня 2021 року, та продовжує користуватися коштами, отриманими в позику, після 12 травня 2021 року. У такому випадку строк користування позикою продовжується до дня повернення позики, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. У цей період вважається, що позичальник правомірно користується наданими йому у позику коштами, а тому повинен сплачувати проценти за користування нею відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України та умов договору. У випадку, якщо ж позичальник продовжить користування коштами, отриманими в позику, після спливу 90 календарних днів з дня закінчення строку, встановленого п. 2 договору позики (на умовах повернення позики в кінці строку повернення позики) від 12 квітня 2021 року № 1938854), таке користування позикою вважатиметься неправомірним, а тому права та інтереси позичальника забезпечуватиметься ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зважаючи на те, що позичальник [PERSON] не повернув суму позики та продовжив користуватись коштами, отриманими в позику, після 12 травня 2021 року, за умовами п. 6.5 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів"вважається, що строк користування позикою продовжено, а тому позикодавець управі був нараховувати проценти за користування позикою до моменту її повернення, але не більше 90 календарних днів. Проценти за користування кредитом нараховані за період з 12 квітня 2021 року до 24 липня 2021 року, виходячи з процентної ставки (базової) у розмірі 1,99 % від залишку суми позики за кожен день строку користування нею. Отже, проценти нараховані відповідно до погоджених сторонами умов договору та становлять 12219,00 грн. Відповідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Отже, заборгованість [PERSON] за договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку повернення позики) від 12 квітня 2021 року № 1938854) становить 18219,00 грн, у тому числі заборгованість за позикою у сумі 6000,00 грн, проценти за користування нею у сумі 12219,00 грн. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Спеціальна позовна давність визначена ст. 258 цього Кодексу. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" (далі - Закон № 540-IX) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено п. 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року. Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX. Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2". Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року. Водночас Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" було введено воєнний стан в Україні із 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено п. 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року. Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини" (далі - Закон № 3450-ІХ) п. 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року. 04 вересня 2025 року набрав чинності Закон України від 14 травня 2025 року № 4434-IX "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності". Цим Законом виключено з ЦК України п. 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення", а отже поновлено перебіг позовної давності. Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а з 30 січня 2024 року до 04 вересня 2025 року. Наведене свідчить, що позовна давність до вимог про стягнення заборгованості з [PERSON] не спливла. 26 грудня 2021 року на підставі договору факторигу № 2610 ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" відступило ТОВ "Фінансова компанія управління активами" право вимоги до позичальника [PERSON] за договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку повернення позики) від 12 квітня 2021 року № 1938854 (а. с. 22-33). У подальшому ТОВ "Фінансова компанія управління активами" відступило зазначене право вимоги ТОВ "Фінпром Маркет"за договором факторингу від 03 квітня 2023 року № 030423-ФК (а. с. 37-53). З огляду на викладене суд вважає, що позов слід задовольнити, стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ "Фінпром Маркет"заборгованість за договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку повернення позики) від 12 квітня 2021 року № 1938854 у сумі 18219,00 грн, у тому числі заборгованість за позикою у сумі 6000,00 грн, проценти за користування нею у сумі 12219,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Тобто ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. До інших видів правничої допомоги законодавець відніс види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. п. 2, 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Захист клієнта, представництво його інтересів та інші види правничої допомоги адвокат здійснює на підставі договору про надання правничої допомоги (п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Згідно зі ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21). Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18). У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У постанові Верховного Суду від 03 листопада 2023 року у справі № 914/2355/21 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved