Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-16 00:00:00

\~ \~ \~ \~позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулося в суд з позовом до відповідача [PERSON] з вимогами стягнути заборгованість за кредитним договором № 933689 від 11 серпня 2023 року та судових витрат, посилаючись на\~те,\~що відповідач\~не виконує\~своїх договірних\~зобов`язань,\~в результаті\~чого,\~його заборгованість\~за вказаним\~договором \~складає 56706,96 грн. Представник позивача просить розглянути справу без його участі, позов підтримує повністю, щодо постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, однак подав відзив на позов, згідно якого не погоджується з вимогами позивача, вважє їх безпідставними та не\-обґрунтованими. Зокрема, посилається на Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15.03.2022 №2120-ІХ, яким внесено зміни до розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України та доповнено його пунктом 18. Вважає, що в період існування особливих правових наслідків - протягом дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, до позичальника застосовуються особливі наслідки звільнення від сплати неустойки (штрафу, пені) та інших платежів за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) кредитних зобов`язань. Також зазначає, що наявність самого договору, з реквізитами сторін, їх контактними даними може свідчити лише про укладання договору. Так, за умови укладання кредитного договору обов`язковою умовою виникнення грошових зобов`язань по ньому слугує факт надання таких коштів позичальнику, зокрема і у спосіб визначений самим договором. Згідно п. 2.1 Договору №933689 кредитні кошти надаються споживачу шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача [NUMBER] . Проте, до матеріалів позову не додано доказів про належність йому платіжної картки [NUMBER] та перерахування йому в сумі 9500 гривень, відсутній номер транзакції, не має даних, що вказана картка емітована в банку на його ім`я, рух по ній коштів за 11.08.2023, відсутні дані про зарахуванні коштів на неї. Виписки банківської установи за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач складений станом на 21.06.2024 не є первинним документам, який підтверджує отримання мною кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належними доказами існування боргу. Розрахунок містить дані станом на 21.06.2024, що є застарілими та не можуть свідчити про сплату (несплату) кредиту за період з 21.06.2024 і по даний час. Наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за Договором №933689 є неналежним та недостатнім доказом для задоволення позовних вимог, оскільки сам розрахунок, умови кредитування тощо, є внутрішніми документами позивача та не містять відомостей, що дозволили б перевірити, чи видавалися кредитні кошти, на який строк, правильність нарахування відсотків та ін. Розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який, відповідно, повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Тому вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт того, що він дійсно отримав грошові кошти у вигляді кредиту, а також наявність заборгованості по ньому. \~ \~ \~ \~Також, звертає увагу на те, що Договір №933689 підписано електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора. Разом з тим, будь-яких доказів надіслання документів електронним шляхом чи іншої переписки електронним шляхом між ним і ТОВ «Селфі Кредит» не надано. Зокрема, відсутні скановані паспорт, ідентифікаційний номер чи факсимільний підпис чи сканований, чи будь-який інший документ, який надсилався електронним шляхом та ідентифікував би його. Також, до матеріалів позову не додано будь-яких доказів того, яким чином позивачу відомий його номер телефону, номер банківської картки, чи отриманні ці данні законним шляхом. Разом тим позивач у відзиві зазначає, що позов підлягає частковому задоволенню, а також просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу. Суд дослідив та оцінив докази у справі та встановив, що заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступне. Відповідач вважає, що позивач всупереч п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, який доповнено Законом України від 15 березня 2022 року №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» нараховував відсотки за користування кредитом. Однак згідно зі згаданими вище змінами у ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З огляду на наведені вище норми законодавства, позичальник звільняється лише від сплати штрафних санкцій, зокрема неустойки (штрафу, пені) за прострочення сплати кредиту, однак не від передбачених кредитним договором відсотків за користування кредитом, а тому такі доводи відповідача є безпідставними. Доводи відповідача про те, що він не був належно ідентифікований і не отримував кредитних коштів є безпідставними виходячи з наступного: відповідно до ч.1 ст.12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту позикодавця) вказується особа, яка створила замовлення. Без здійснення входу на сайт позикодавця за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі N 404/502/18 (провадження N 61-8449 св 19), від 09 вересня 2020 року у справі N 732/670/19 (провадження N 61-7203 св 20), від 12 січня 2021 року у справі N 524/5556/19. Позивачем долучено до позову копію договору №933689 про надання споживчого кредиту, підписаного зі сторони відповідача електронним підписом одноразовим ідентифікатором; копію додатку №1 до договору №933689 про надання споживчого кредиту, підписаного зі сторони відповідача електронним підписом одноразовим ідентифікатором; копію довідки про ідентифікацію. Таким чином відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання вказаного вище договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) грошових коштів з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, позикодавцем було перераховано грошові кошти. Відповідно позикодавцю було надано відповідачем і номер телефону. Отже кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Щодо заперечень відповідача про те, що відсутні належні і допустимі докази перерахування йому коштів, слід зазначити наступне: у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 12.12.2024 у справі №298/825/15-ц (61-998св24) суд зазначив, що «Відсутність виписки за картковим рахунком відповідача або іншого первинного облікового документу не може бути підставою для відмови в позові через його недоведеність, оскільки сукупність інших доказів, що містяться в матеріалах справи, а також процесуальна позиція відповідача, з урахуванням стандарту доказування «balance of probabilities» («баланс ймовірностей»), за яким факт є доведеним, якщо після оцінки доказів внутрішнє переконання судді каже йому, що факт скоріше був, аніж не мав місце, свідчать про те, що заборгованість особи за кредитним договором має місце, у зв`язку із чим позов правомірно задоволений». Вказане узгоджується із постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (14-131цс19), де зазначено, що відсутність у справі, яка переглядається, оригіналів первинних бухгалтерських документів, не є підставою для висновку про невиконання умов договору банком та, як наслідок, неотримання позичальником грошових коштів за кредитним договором. ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, на підтвердження чого до позовної заяви долучено лист ТОВ «ПЕЙТЕК» про перерахування коштів позичальнику (а.с.21). Вказаний лист дозволяє ідентифікувати особу, яка отримала кредит за ідентифікатором, містить відомості про дату складання документа, дату переказу коштів, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст операції. Таким чином вказаний лист та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами, оскільки підтверджують факт перерахування позичальнику коштів за кредитом №933689 на визначений ним рахунок, підтверджують суму заборгованості. Крім цього слід врахувати, що відповідач, маючи доступ до свого рахунку, зазначеного в договорі, мав можливість в якості доказу надати суду довідку з банку про неналежність йому вищезгаданої картки, або виписку зі свого рахунку на підтвердження надходження чи не надходження коштів від кредитора на виконання умов укладеного договору, його розміру, а також на підтвердження виконання своїх зобов`язань за даним договором та внесення коштів на погашення заборгованості. Крім цього, відповідач не надав свого розрахунку заборгованості. Таким чином встановлено, що 11.08.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту №933689, відповідно до умов якого Товариство надало відповідачу грошові кошти, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором. Згідно умов кредитного договору кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування коштів за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані клієнтом Товариству з метою отримання кредиту. Станом на дату подання позову заборгованість відповідача перед позивачем становить: 56706,96 грн.: заборгованість за тілом кредиту 9108,93 грн.; заборгованість за процентами 47598,03 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача становить 56706,96 грн. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Згідно п.1.4. договору строк кредитування становить 360 днів. Відповідно до п.1.5.1 договору в межах строку кредитування застосовується стандартна процентна ставка 2,2 відсотки в день. Відсотки в сумі 47598,03 грн. нараховані в межах строку кредитування з врахуванням узгодженої сторонами процентної ставки. Отже,\~у порушення\~умов кредитного\~договору,\~а також\~ст.ст.\~509,\~526,\~1054\~ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Статтею ст.629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.ст.525,526,530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. 21.06.2024 року ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу №21062024 від 21.06.2024 р. Згідно вказаного договору, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», в тому числі і до відповідача за кредитним договором №933689 від 11.08.2023. Згідно ст.1077 ЦК України договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Отже позивач ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» має право вимоги до відповідача за кредитним договором №933689 від 11.08.2023. Враховуючи вказані вимоги закону та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Позивач також заявив вимоги про стягнення судових витрат: судового збору та 8\~000 грн. витрат на правову допомогу. В силу ст.ст.133,134 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, витрати проведенням експертизи. Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За змістом ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача. Представником позивача у позовній заяві вказано розмір судових витрат на правничу допомогу 8000 грн. на підставі Договору про надання правової (правничої) допомоги №0107 з АО «Апологет» від 01.07.2025 року, що підтверджується актом наданих послуг правової (правничої) допомоги та детальним описом наданих послуг. Однак, суд звертає увагу на відсутність обов`язку присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved