Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-15 00:00:00

І. Виклад позиції позивача. У жовтні 2020 року позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою до відповідача про стягнення грошових коштів за прострочення виконання грошового зобов`язання, у якій просила: стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у загальній сумі 83 426,24 грн за порушення виконання боржником грошового зобов`язання, які складаються із 5% процентів від суми позики у розмірі 13 125 грн, 3% річних 24 767, 99 грн та інфляційних витрат у розмірі 45 533, 25 грн; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, які складаються із суми судового збору та витрат на правову допомогу. В обґрунтування позову вказала, що на підставі договору позики, посвідченого 22.06.2016 приватним нотаріусом Херсонського МНО Солоцьким Д.О., [PERSON] позичила у [PERSON] грошові кошти у сумі 262\~500,00 грн., що на момент укладення за курсом комерційних банків еквівалентно 10\~500, 00 дол. США, у строк до 31.07.2016 року. За користування позикою [PERSON] щомісячно станом на останній день місяця нараховує плату (проценти) в розмірі 5% від загальної суми залишку заборгованості позичальника відповідно до суми позики. Чоловік відповідачки [PERSON] надав свою згоду на укладення вищевказаного договору. У зв`язку з невиконання [PERSON] своїх зобов`язань, [PERSON] отримала виконавчий напис за №1333, вчинений 06.09.2016 приватним виконавцем Херсонського МНО Солоцьким Д.О., про стягнення боргу у сумі 262\~500,00 грн., що на момент укладення за курсом комерційних банків еквівалентно 10\~500,00 дол. США за вказаним договором позики, а також і витрат, пов`язаних з його вчиненням у сумі 1700,00 грн., в якому зазначено, що заборгованість стягується за період з 22.06.216 по 05.08.2016. Між тим, до суми заборгованості не зараховано передбачені договором проценти за користування позикою щомісячно з 22.06.2016 по 31.07.2016, що складає 13 125,00 грн. Крім того, в порядку ст.. 625 ЦК України з відповідачки слід стягнути 24\~767,99 грн 3% річних та 45\~533,25 грн інфляційних втрат. У зв`язку з викладеними обставинами позивач звернулась до суду з даним позовом. ІІ. Виклад позиції відповідача. 07.03.2025 представниця [PERSON] адвокат Пацалова Т.В. подала відзив, у якому заперечила проти задоволення позову. Вказала, що позивачка пропустила строк позовної давності до вимог про стягнення процентів у розмірі 5%, адже про порушення свого права у цій частині дізналася 31.07.2016, а до суду з цим позовом звернулася 23.10.2020 року. Також, індекс інфляцій і 3% річних може бути стягнуто лише в межах 3-річного строку позовної давності. При цьому нарахування цієї відповідальності можливе лише на суму 262\~500,00 грн. У зв`язку з чим 3% річних становить 23\~625,00 грн, а інфляційні збитки 43\~365,00 грн, а всього 66\~990,00 грн. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 28.10.2020 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення виявлених недоліків. 12.11.2020 року від позивача на адресу суду надійшла заява на усунення недоліків позову, яку відповідно до Журналу реєстрації вхідної кореспонденції передано Головуючому 13.11.2020 року. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17.11.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. Судове засідання призначено на 10.12.2020. У зв`язку з неявкою відповідача розгляд справи відкладено на 27.01.2021. За клопотанням представника відповідача Пацалової Т.В. розгляд справи відкладено на 04.03.2021. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 04.03.2021 провадження у справі зупинено до набрання законної сили рішенням у справі №766/21654/17. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 09.12.2021 провадження у справі відновлено та призначено судове засідання на 10.01.2022 року. За клопотанням представника відповідача Пацалової Т.В. розгляд справи відкладено на 08.02.2022 року. У зв`язку із перебуванням Головуючого на лікарняному розгляд справи не відбувся, судове засідання призначено на 21.02.2022 року. 08.02.2022 представниця [PERSON] адвокат Пацалова Т.В. подала заяву про застосування строків позовної давності, яку відповідно до Журналу реєстрації вхідної кореспонденції передано головуючому 14.02.2022 року. 08.02.2022 року від представника позивача [PERSON] адвоката Петренко К.Д. надійшло заява про розгляд справи без участі сторони позивача, яку відповідно до Журналу реєстрації вхідної кореспонденції передано Головуючому 14.02.2022 року. У час призначений для розгляду справи судове засідання не відбулося, у зв`язку із перебуванням Головуючого у судовому засідання з розгляду іншої цивільної справи. Наступна дата призначення судового засідання визначена не була у зв`язку із повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України та прийняттям 24.02.2022 року Указу Президента України №65/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Розпорядженням голови Верховного Суду від 06.03.2022 №1/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ підсудних Херсонському міському суду Херсонської області. Рішенням Вищої ради правосуддя від 30.05.2023 №566/0/15-23 «Про відновлення роботи Херсонського міського суду Херсонської області, зміну територіальної підсудності судових справ окремих судів Херсонської області, відтермінування початку відновлення роботи Білозерського районного суду Херсонської області», зокрема вирішено відновити з 1 червня 2023 року роботу Херсонського міського суду Херсонської області, територіальну підсудність судових справ якого змінено розпорядженнями Голови Верховного Суду від 06.03.2022 №1/0/9-22 (зі змінами, внесеними розпорядженням Голови Верховного Суду від 26.09.2022 №52), від 10.01.2023 №2. Датою початку процесуальної діяльності, зокрема, Херсонського міського суду Херсонської області визначено 12.06.2023. Після відновлення роботи суду та проведення інвентаризації наявності справ у Херсонському міському суду Херсонської області, розгляд справи призначено на 15.01.2025. За клопотанням представника відповідача Пацалової Т.В. розгляд справи відкладено на 11.03.2025 року. 07.03.2025 представниця [PERSON] адвокат Пацалова Т.В. подала відзив на позовну заяву. 11.03.2025 року від представника позивача [PERSON] адвоката Петренко К.Д. надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача. Позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити не заперечувала проти вирішення справи при заочному її розгляді. У зв`язку із перебування Головуючого у судовому засідання з розгляду іншої цивільної справи, розгляд справи не відбувся, судове засідання призначено на 15.05.2025 року. У зв`язку із оголошенням особливого режиму роботи Херсонського міського суду Херсонської області 15.05.2025 року судове засідання не відбулося. Розгляд справи призначено на 10.06.2025 року. У зв`язку із оголошенням повітряної тривоги у м. Херсон та Херсонській області судове засідання не відбулося. Розгляд справи призначено на 13.08.2025 року. У зв`язку із неявкою у судове засідання учасників справи розгляд справи відкладено на 16.09.2025 року У судове засідання у час призначений для розгляду справи сторони не з`явилися, представники позивача та відповідача подали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Таким чином, враховуючи згоду учасників справи про розгляд справи у їх відсутності, за наявних відомостей в матеріалах справи про належне повідомлення учасників справи про день, час та місце судового розгляду справи, суд постановив розглянути справу за відсутності учасників справи, крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову тощо) не застосовувались. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. 22.09.2012 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, внаслідок чого остання змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 22.09.2012. 22.06.2016 між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Солоцьким Д.О., зареєстровано у реєстрі за №917. За умовами договору [PERSON] позичила у [PERSON] гроші у сумі 262 500,00 грн., що на момент укладення договору за курсом комерційних банків еквівалентно 10\~500, 00 доларів США. [PERSON] зобов`язалася повернути позику в строк до 31.07.2016 року. За користування позикою позикодавець щомісячно станом на останній день місяця нараховує плату (проценти) в розмірі 5% щомісячно від загальної суми залишку заборгованості позичальника відповідно до суми позики. (п. 1) У разі, коли позичальник не повертає позичені гроші до зазначеного строку, позикодавець вправі пред`явити цей договір до стягнення в порядку і в строки, передбачені чинним законодавством України. (п. 4.) За порушення строків повернення позики згідно гл. 51ЦКУ крім суми боргу, позичальник, який прострочив повернення позики, на вимогу позикодавця зобов`язаний сплатити 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом (п. п. 4.3) Згідно заяви [PERSON] до компетентних органів, останній на підставі ст. 60, 65 Сімейного кодексу України надав згоду його дружині [PERSON] на укладення договору позики у сумі 262 500,00 грн., що на момент укладення цього договору за курсом комерційних банків еквівалентно 10 500 доларів США строком до 31.07.2016 із [PERSON] . При цьому, стверджував, що такий правочин відповідає інтересам їх сім`ї, та погоджується з тим, щоб умови договору позики (у тому числі і сума договору) визначалися його дружиною самостійно. Підтвердив, що не позбавлений дієздатності, не перебуває під опікою та піклуванням, не страждає на захворювання, що перешкоджають розумінню та усвідомленню суті та значення змісту згоди, а також стверджував про відсутність будь-якого стороннього впливу на його волевиявлення при підписанні згоди, про що свідчить його особистий підпис на згоді. Справжність підпису [PERSON] на заяві засвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Солоцьким Д.О., зареєстрованому реєстрі за №916. 06.09.2016 приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Солоцьким Д.О. вчинено виконавчий напис, за яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] несплачену грошову суму згідно Договору позики, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Солоцьким Д.О. 22 червня 2016 року за р. №917 у розмірі 262 500,00 грн., що на момент укладення договору позики за курсом комерційних банків еквівалентно 10500 доларів США, а також витрати [PERSON] , пов`язані з вчиненням виконавчого напису у розмірі 1 700,00 грн. Заборгованість стягується за період з 22.06.2016 по 05.08.2016. Вказаний виконавчий напис зареєстрований у реєстрі за №1333. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 02.06.2021, залишеним без змін постановою Херсонського апеляційного суду від 16.11.2021 у справі №766/21654/17 відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , ТОВ «Профі-центр «Інтеграл», приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Солоцький Д.О. про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису, вчиненого 06.09.2016 за реєстровим №1333 приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Солоцьким Д.О. про стягнення за договором позики від 22.06.2016 року з [PERSON] на користь [PERSON] боргу у сумі 262 500,00 грн., а також витрат [PERSON] , пов`язаних з вчиненням виконавчого напису у розмірі 1 700,00 грн. V. Оцінка Суду. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). При вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відповідно до статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Метою вчинення виконавчого напису є надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. У відповідності до ч. 2, ч. 3 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. У статті 509 ЦК України зазначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. За статтями 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України). Отже, позичальник отримує «чужі» грошові кошти в борг, який зобов`язується повернути в майбутньому. Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору (позики) обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту (позики), в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. У постанові від 04.02.2020 у справі №912/1120/16 розв`язано виняткову правову проблему щодо меж застосування заходів відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України. Так, відсотки, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною 2 статті 625 ЦК України, - це спеціальний вид відповідальності на відміну від відсотків, які є звичайною платою за користування грошима, у тому числі за договором позики. Роз`яснено, що поведінка боржника не може бути одночасно правомірною і неправомірною. Не можуть застосовуватися одночасно регулятивна норма частини 1 статті 1048 ЦК України про відсотки за договором позики та охоронна норма частини 2 статті 625 ЦК України про стягнення інфляційних збитків і 3 % річних. Тому до прострочення з боржника стягуються відсотки від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини 1 статті 1048 ЦК України як плата за кредит, а за період після такого прострочення річні відсотки відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання та поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Сторони у цій справі не оспорюють, що у строк до 31.07.2016 [PERSON] не виконала своє боргове зобов`язання перед [PERSON] за договором позики від 22.06.2016, у зв`язку з чим у відповідачки виник обов`язок сплатити обумовлені договором проценти у розмірі 5% від суми позики за період з 22.06.2016 по 31.07.2016, а також обов`язок сплатити передбачені ст.. 625 ЦК України інфляційні втрати та 3% річних. Поряд з цим, [PERSON] заявила про застосування до позовних вимог наслідків спливу строків позовної давності. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За правилами ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін. Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин, який діяв і на час звернення [PERSON] до суду з позовом (жовтень 2020 року). Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 5 ЦК України, акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено пунктом 12, набрав чинності 02.04.2020 року. Оскільки збільшення обсягу відповідальності особи за правилами ч. 2 ст. 5 ЦК України не допускається та застосовується в силу прямої дії аналогічної норми ст. 58 Конституції України, до позовних вимог [PERSON] , які виникли до 02.04.2017 року підлягають застосуванню строки позовної давності. У зв`язку з наведеним, у задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] 5% процентів від суми позики за період з 22.06.2016 по 31.07.2016 у розмірі 13\~125,00 грн належить відмовити. В той же час, в межах заявлених позовних вимог з суми позики у 262\~500,00 грн за період з 23.10.2017 по 21.10.2020 з [PERSON] на користь [PERSON] на підставі ст. 625 ЦК України належить стягнути 23 607,61 грн. в рахунок відшкодування 3% річних та 51 383,30 грн. інфляційних втрат, а всього 74 990,91 грн., а тому позовні вимоги суд задовольняє частково. V. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. VI. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зокрема, згідно Квитанції№5916521 від 23.10.2020 року позивачем сплачено 840,40 грн. та Квитанції № 5975457 від 12.11.2020 року позивачем сплачено 0,40 грн. судового збору, а разом: 840,80 грн.. Оскільки позов задоволено частково (89,89%) стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 755,80 грн. в рахунок відшкодування судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial