Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-15 00:00:00

Виклад позиції позивача. У жовтні 2023 року представник позивача за довіреністю адвокат Павленко С.В. діючи в інтересах позивача звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості, у якому просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором №36965/2021.Б від 31.03.2021 року на загальну суму 252 997,33 грн.; здійснити розподіл судових витрат. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 31.03.2021 між Акціонерним товариством «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №36965/2021.Б (далі - Кредитний договір), відповідно до якого банк зобов`язався надати [PERSON] кредит в сумі 255 003,24 грн. терміном до 10.03.2025 для здійснення повної/часткової оплати за Договором купівлі-продажу транспортного засобу укладеного між позичальником та [PERSON] , а також для оплати страхування від нещасних випадків в сумі 7403,24 грн. із процентною ставкою 12.99 %. Для забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між АТ «Кредобанк» та [PERSON] 01.04.2021 укладено Договір застави зареєстрований за номером 641. Для забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між АТ «Кредобанк» та [PERSON] 31.03.2021 укладено Договір поруки №36965/2021/2. На виконання умов вище зазначеного Кредитного договору Банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю, позичальник в свою чергу своїх зобов`язань тривалий час не виконує. Внаслідок невиконання умов кредитного договору у Позичальника перед позивачем станом на 17.07.2023 року виникла заборгованість у розмірі 252\~997,33 грн., з яких: 210\~877,65 грн. заборгованість за тілом кредиту. 42\~119,68 грн. заборгованість за відсотками. Оскільки позичальник продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, позивач змушений звернутись до суду з даним позовом. Позивач вважає, що у зв`язку із невиконанням своїх зобов`язань за Кредитним договором [PERSON] право Банку порушено та просить стягнути солідарно заборгованість за кредитом та судові витрати з відповідачів. Виклад позиції відповідача 15.07.2024 через підсистему Електронний суд представником [PERSON] адвокатом Довбня Дмитром Віталійовичем подано відзив на позовну заяву, за змістом якого представник заперечує проти задоволення позовних вимог та просить відмови у їх задоволенні. Свої заперечення представник відповідача Зубовського С.П. обґрунтовує тим, що відповідачі звільненні від відповідальності у зв`язку із бойовими діями як форс-мажорними обставинами. Крім того, зазначає, що Кредитний договір є нікчемним, оскільки укладений в період окупації міста Херсона, так як місце проживання відповідачів зареєстровано в місті Херсоні. Також, наголошує на тому, що позивач скористався своїм правом на стягнення заборгованості у позасудовий спосіб шляхом звернення до нотаріуса про отримання виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави та відкритим виконавчим провадженням на підставі виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Олександром Моргуном від 29.11.2023, що зареєстрований в реєстрі за №2629, а тому у разі ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості відбудеться подвійне стягнення за одне й те саме правопорушення, що є порушенням статті 61 Конституції України. Відповідач [PERSON] відзиву на позов не подала, були належним чином повідомлена про судовий розгляд справи. Про причини неявки у судове засідання суд не повідомляла. Клопотань про продовження строку на подання відзиву до суду не надходило. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 04.01.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. 15.07.2024 року представником [PERSON] адвокатом Довбня Дмитром Віталійовичем через підсистему «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву, за змістом якого представник заперечує проти задоволення позовних вимог та просить відмови у їх задоволенні. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 23.01.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 26.03.2025 року. Представник позивача у судове засідання не з`явився, 19.03.2025 року через підсистему «Електронний суд» подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. У судове засідання у час призначений для розгляду справи за суттю, відповідачі не з`явилися. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Про причини неприбуття у судове засідання суд не повідомили. У зв`язку з неявкою відповідачів розгляд справи відкладено на 22.05.2025 року. У зв`язку з неявкою відповідачів та відсутністю заяви від відповідачів та представника відповідача Зубовського С.П. про можливість розгляду справи без їх участі розгляд справи відкладено на 21.07.2025 року. Представник позивача у судове засідання не з`явився, 16.07.2025 року через підсистему «Електронний суд» подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. У зв`язку із перебуванням Головуючого у судовому засіданні з розгляду іншої цивільної справи розгляд справи не відбувся. Розгляд справи призначено на 16.09.2025 року. 10.09.2025 року від представника позивача через підсистему «Електронний суд» надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. 16.09.2025 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Довбня Д.В. через підсистему «Електронний суд» надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача та його представника. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилися. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, зокрема шляхом направлення судових повісток про виклик за відомим суду зареєстрованим у встановленому законом порядком місцем проживання, відомий суду номер телефонного зв`язку, опублікування оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України: https://court.gov.ua/unknown/sud2125. В час призначений для розгляду справи учасники справи не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Сторонами через свої представників подані заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких зазначено про підтримки своїх позицій викладених в заявах по суті справи. Таким чином, враховуючи згоду учасників справи про розгляд справи у їх відсутності, за наявних відомостей в матеріалах справи про належне повідомлення учасників справи про день, час та місце судового розгляду справи, суд постановив розглянути справу за відсутності учасників справи, крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову тощо) не застосовувались. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин.. 31.03.2021 між Акціонерним товариством «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №36965/2021.Б (далі - Кредитний договір), відповідно до якого банк зобов`язався надати [PERSON] кредит в сумі 255 003,24 грн. терміном до 10.03.2025 (пункт 2.1. Кредитного договору) для здійснення повної/часткової оплати за Договором купівлі-продажу транспортного засобу VOLKSWAGEN, модель JETTA, дата випуску 2015, №кузова [NUMBER] укладеного між позичальником та [PERSON] , а також для оплати полісу страхування від нещасних випадків в сумі 7403,24 грн. (п. 2.2. Кредитного договору) із процентною ставкою 12.99 % (п. 3.3. Кредитного договору). Відповідно до пункту 2.7 Кредитного договору підписанням цього договору Позичальник доручає Банку здійснити видачу кредиту шляхом зарахування кредитних коштів на відкритий у Банку транзитний рахунок № [NUMBER] з наступним переказом суми кредиту за такими реквізитами: в сумі 274 600,00 грн. на поточний рахунок [PERSON] № [NUMBER] в банку АТ «Кредобанк», МФО 325365, код ЄДРПОУ 2791710685; в сумі 7 403,24 грн. за страхування життя позичальника на поточний рахунок ПрАТ «ПЗУ Україна страхування життя» № [NUMBER] відкритий в АТ «Кредобанк», МФО 355365, код ЄДРПОУ 32456224. Згідно із пунктом 2.8. Кредитного договору датою видачі кредиту вважається день перерахування кредитних коштів повністю або частково з позичкового рахунку відповідно до умов цього Договору. Відповідно до Меморіального договору №17552501 від 01.04.2021 на транзитний рахунок № [NUMBER] відкритий у банку АТ «Кредобанк», [PERSON] отримав кредит в розмірі 247 600,00 грн. із призначенням платежу за Договором купівлі-продажу транспортного засобу VOLKSWAGEN, модель JETTA, дата випуску 2015, №кузова [NUMBER] , від 30.03.2021. Відповідно до Меморіального ордеру №17552450 від 01.04.2021 на банківський рахунок № [NUMBER] відкритий у банку АТ «Кредобанк», [PERSON] отримав кредит в розмірі 7 403,24 грн. із призначенням платежу «надання кредитних коштів із подальшим їх скеруванням на оплату їх страхових внесків згідно договорів страхування». Випискою по особовому рахунку № [NUMBER] з 31.03.2021 по 17.03.2021 підтверджується перерахування банком коштів в розмірі 247 600,00 грн. на рахунок № [NUMBER] , що належить [PERSON] (№ документа 1755250) з призначенням платежу «Договір купівлі-продажу транспортного засобу VOLKSWAGEN, модель JETTA, дата випуску 2015, №кузова [NUMBER] , від 30.03.2021» та перерахування коштів в розмірі 7 403,24 грн. на рахунок № [NUMBER] ) з призначенням платежу «страховий платіж», отримувач «ПЗУ життя». Для забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між АТ «Кредобанк» та [PERSON] 01.04.2021 укладено Договір застави за №641 (далі Договір застави). Відповідно до п. 1.2. Договору застави предметом застави є рухоме майно: автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель JETTA, модель JETTA, дата випуску 2015, № кузова [NUMBER] , об`єм двигуна 1798 куб. см, колір - чорний, ДНЗ [NUMBER] (далі Предмет застави). Заставна вартість Предмету застави визначається сторонами у сумі 309 600,00 грн. (пункти 1.3., 1.6. Договору застави), який залишається у володінні Заставодавця за адресою: [ADDRESS] . Договором застави АТ «Кредобанк» надано право звертати стягнення шляхом вчинення виконавчого напису відповідно до п. 5 Договору застави та чинним законодавством України. Відповідно до п. 3.1.4. Договору застави, у випадку невиконання Заставодавцем зобов`язань за кредитним договором Заставодержатель має право достроково звернути стягнення на Предмет застави, реалізувати його відповідно до п. 5 цього Договору, та за рахунок вирученої від реалізації Предмета застави суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи повернення суми кредиту, сплати процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, пов`язаних зі зверненням стягнення і реалізацією Предмета застави. Для забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між АТ «Кредобанк» та [PERSON] (далі Поручитель) 31.03.2021 укладено Договір поруки №36965/2021/2. Відповідно до пункту 1.1. цього Договору поруки, Поручитель зобов`язується відповідати перед Кредитором за виконання [PERSON] зобов`язань в повному обсязі (повернення кредиту, несплачених відсотків, комісій, штрафів, пені та інших видів неустойки) за Кредитним договором №36965/2021.Б від 31.03.2021. Відповідно до п. 2.6. Договору поруки, Поручитель та Боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором. Договором поруки визначено, що Поручитель ознайомлений з умовами Договору кредиту, ніяких заперечень, а також непорозумінь у його положенннях не має. 25.07.2023 представником позивача на адреси [PERSON] та [PERSON] , що зазначені в Кредитному договорі та Договорі поруки, направлено досудові вимоги про дострокове погашення кредитної заборгованості через неналежне виконання грошових зобов`язань за Кредитним договором [PERSON] . Відповідно до трекінгу відстеження поштового відправлення з офіційного сайту АТ «Укрпошта» досудові вимоги були повернуті позивачеві у зв`язку із відсутністю адресатів за вказаною адресою. Згідно розрахунку заборгованості по Кредитному договору станом на 17.07.2023 рік заборгованість [PERSON] перед АТ «Кредобанк» становить 252\~997,33 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 210 877,65 грн. та заборгованості за відсотками 42 119,68 грн., що також підтверджується випискою по особовому рахунку № [NUMBER] з 31.03.2021 по 17.03.2023. В матеріалах цивільної справи наявний виконавчий напис вчинений 29.11.2023 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Моргун Олександром Сергійовичем та зареєстрованим в реєстрі за №2629, яким запропоновано звернути стягнення на рухоме майно: транспортний засіб марки VOLKSWAGEN, модель JETTA, модель JETTA, дата випуску 2015, № кузова [NUMBER] , об`єм двигуна 1798 куб. см, колір - чорний, ДНЗ [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , який переданий [PERSON] в заставу АТ «Кредобанк» на підставі Договору застави, посвідченого Дергільовою О.Г., приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу 01.04.2021 за реєстровим №641, який укладено для забезпечення виконання зобов`язань по Кредитному договору №36965/2021.Б від 31.03.2021. Відповідно до зазначеного виконавчого напису заборгованість боржника за період з 30.06.2022 по 17.07.2023 включно складає 252 997,33 грн.: тіла кредиту 210 877,65 грн. та заборгованості за відсотками 42 119,68 грн. станом на 17.07.2023. На підставі зазначеного вище виконавчого напису постановою приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Баталіним Сергієм Сергійовичем від 18.12.2023 відкрито виконавче провадження №73628239. Станом на час розгляду справи відповідачами кредитна заборгованість перед Банком не погашена, оскільки відомості про зворотнє у суду відсутні. Джерела права й акти, їх застосування та оцінка суду. Розглянувши матеріали цивільної справи, повно та всебічно оцінивши докази надані учасниками справи, суд дійшов до наступних висновків. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). При вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Згідно зі статтею 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку та поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У розумінні ч.1 ст. 526, ч.1 ст. 530, с. 610 та ч.1 ст. 612 ЦК України, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо повернення кредиту і сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Згідно п. 3.12 кредитного договору позичальник зобов`язався повертати кредит з процентами, комісії та інші платежі щомісячними фіксованими платежами (ануїтентний платіж) протягом всього строку дії договору, тобто до 30.03.2025 року. Пунктом 4.7 кредитного договору визначено право кредитора вимагати дострокового погашення позичальником заборгованості за кредитом, нарахованих процентів за користування кредитом, неустойки тощо у випадках невиконання позичальником умов цього договору. Таке дострокове погашення повинно бути здійснено позичальником не пізніше 30 календарного дня від дня надіслання позичальнику відповідного повідомлення кредитора з вимогою дострокового погашення. Згідно із частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Частиною 1 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається та підтверджується розрахунком заборгованості по Кредитному договору, що станом на 17.07.2023 рік заборгованість [PERSON] перед АТ «Кредобанк» становить 252\~997,33 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 210 877,65 грн. та заборгованості за відсотками 42119,68 грн., що також підтверджується випискою по особовому рахунку № [NUMBER] з 31.03.2021 по 17.03.2023, а отже доведено належними та допустимими доказами, що позичальник [PERSON] належним чином не виконує умови кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість, що дає право позивачеві вимагати стягнення такої заборгованості в судовому порядку. Щодо твердження представника відповідача про нікчемність кредитного договору у зв`язку з укладанням правочину під час окупації міста Херсона, то таке твердження є безпідставним та спростовується датою укладання Кредитного договору, а саме 31.03.2021, тобто до початку збройної агресії російської федерації проти України та окупації міста Херсона, яка почалась 24.02.2022 та закінчилась 11.11.2022, що є загальновідомим фактом та не підлягає доведенню. Твердження представника відповідача, що такі форс-мажорні обставини як бойові дії звільняють відповідача від виконання зобов`язань є безпідставними та спростовуються наступним. Відповідно до частини 1 статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Пунктом 5.1. Кредитного договору передбачена відповідальність позичальника за несвоєчасне виконання зобов`язання, а саме: пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла на момент в період прострочення, розрахованої від суми кожного несвоєчасного виконання грошового зобов`язання позичальника, за кожен день прострочення від дати виникнення прострочення до дати, що передує даті погашення заборгованості, яка не може перевищувати 15% від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання. Як вбачається зі змісту позовних вимог Банк не вимагає стягнення з відповідачів пені як відповідальності за невиконання зобов`язань, а лише тіло кредиту та відсотки за користування ним. Твердження представника відповідача про подвійне стягнення боргу з відповідачів, у зв`язку із вчиненням виконавчого напису нотаріусом та відкриття виконавчого провадження для примусового його виконання, суд не приймає до уваги з огляду на наступне. Відповідно до правового висновки, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року в справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19): «зважаючи на доводи відповідачів щодо можливості подвійного стягнення боргу з огляду на звернення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса, Велика Палата Верховного Суду наголошує, що кредитор не може бути обмежений у виборі застосованого способу задоволення своїх вимог до боржника, в той час як контроль за недопустимістю подвійного стягнення заборгованості в межах своїх повноважень здійснює як державний (приватний) виконавець, так і суд в рамках судового контролю за виконанням судових рішень». Аналогічний правовий висновок застосовано у постанові Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 641/6811/17 (провадження № 61-17111св19), від 12 квітня 2023 року по справі № 522/16447/15 (провадження № 61-4962св21). Як зазначалось вище, відповідачами не надано належних та допустимих доказів погашення заборгованості, яка виникла на підставі Кредитного договору, ні в порядку добровільного виконання, ні в рамках виконавчого провадження №73628239. Отже, наявність виконавчого напису нотаріуса №2629 про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за Кредитним договором шляхом звернення стягнення на заставний транспортний засіб, яка ним не погашена, не свідчить про подвійне притягнення до відповідальності за одне й те саме правопорушення. За матеріалами цієї справи, надані позивачем докази, Суд визнає належними і допустимими, а також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідачів заборгованості. В свою чергу відповідачами не надано доказів, які б підтверджували належне виконання ними зобов`язань, або які б спростовували суму заборгованості перед позивачем та позовні вимоги взагалі. Аналіз досліджених судом доказів, наданих позивачем, які є належними, допустимими та достатніми, свідчить про обґрунтованість та доведеність позовних вимог на предмет існування заборгованості відповідачів перед позивачем. Отже, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а розрахунки доведеними позивачем, та приходить до висновку про задоволення позовних вимог про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за Кредитним договором № 36965/2021.Б від 31.03.2021 року станом на 17.07.2023 року в розмірі 252\~997,33 грн., з яких: 210\~877,65 грн. заборгованість за тілом кредиту; 42\~119,68 грн. заборгованість за відсотками. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. Розподіл судових витрат між сторонами. Частиною першою ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжного доручення №45584828 від 08 вересня 2023 року позивачем сплачено 3\~794,96 грн. судового збору. За обставин задоволення позовних вимог з [PERSON] та [PERSON] підлягає до пропорційного стягнення на користь позивача по 1\~897,48 грн. з кожного в рахунок відшкодування понесених витрат на оплату судового збору. Вирішуючи питання про стягнення з відповідачів витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 25\~299,73 грн., суд виходить з наступного. Частина перша статті 133\~ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу). Відповідно до частини першої статті 58\~ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України). Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України). Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України. За положеннями пункту 4 частини першої статті1, частин третьої та п`ятої статті27\~Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики. Відповідно до статті 19\~Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката. Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19). З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладено у додатковій постанові Верховного Суду від 19.05.2021 у справі № 754/14704/19-ц (провадження № 61-15221св20). Згідно положень частини першої шостої статті 137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподіл судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (надання послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141\~ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141\~ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20). Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.01.2023 у справі № 910/7032/17. Суд виходить з того, що ЄСПЛ (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява N 19336/04, § 268)) присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Застосовуючи критерій співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених як у частині четвертій статті 137\~ЦПК України так і у частинах третій - п`ятій статті 141 ЦПК України. Отже, здійснивши правовий аналіз норм статей 137,141 ЦПК України, суд дійшов висновку, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами,

Outcome: approved