Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-15 00:00:00

15.07.2025 року [PERSON] , звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на утримання дитини аліменти в розмірі 5000 (п?ять тисяч) гривень щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Як на підставу своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 09.08.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Оскільки одруження із [PERSON] виявилося невдалим, а їх спільне життя погіршилося, вона звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. Так, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2019 року №308/5839/19 шлюб між ними розірвано. Рішення суду набуло законної сили 02.12.2020. Від цього шлюбу у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 05.02.2015 року. Після розірвання шлюбу їх донька залишилась проживати з Позивачкою. Разом з тим, її догляд, утримання та виховання повністю перейшло Позивачці. [PERSON] , [INFO] , у 2025 році закінчила 4-А клас навчання Ужгородського мистецького ліцею «Перспектива» Ужгородської міської ради. В силу свого віку та для повноцінного розвитку, як фізіологічного так і соціального, дитина потребує належного забезпечення враховуючи необхідність у здоровому харчуванні, одязі, приладді для розвитку, навчання, медичному забезпеченні тощо. Позивачка, як мати, усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, створення для неї належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров?я, духовного та розумового розвитку, змушена забезпечувати їй всі необхідні блага самостійно, але коштів на всі потреби не вистачає. Разом з тим, вважає, що відповідач [PERSON] також зобов?язаний нести витрати по утриманню доньки. Таке утримання повинно забезпечувати хоча б мінімальні її потреби, необхідні для повноцінного розвитку. Відповідач жодної матеріальної допомоги не надавав та не надає на утримання. Оскільки добровільно про сплату аліментів домовитись не є за можливе, вона змушена звернутись до суду з даним позовом. [PERSON] є молодий за віком та працездатний, інших осіб на утриманні немає. Відомостей про його постійне місце роботи чи майно немає. Враховуючи наведене, вважає, що стягнення з відповідача аліментів на утриманння доньки [PERSON] , у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 (п?ять тисяч) гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, є законною вимогою, що відповідатиме принципам розумності та справедливості. Сторони по справі в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду невідомо. Повідомлялись належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Фактичні обставини, встановлені судом: Судом встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2019 року №308/5839/19 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Рішення суду набуло законної сили 02.12.2020. Від цього шлюбу у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 05.02.2015 року. Після розірвання шлюбу їх донька залишилась проживати з Позивачкою. Разом з тим, її догляд, утримання та виховання повністю перейшло на Позивачку. [PERSON] , [INFO] , у 2025 році закінчила 4-А клас навчання Ужгородського мистецького ліцею «Перспектива» Ужгородської міської ради. В силу свого віку та для повноцінного розвитку, як фізіологічного так і соціального, дитина потребує належного забезпечення враховуючи необхідність у здоровому харчуванні, одязі, приладді для розвитку, навчання, медичному забезпеченні тощо. Вона, як мати, усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, створення для неї належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров?я, духовного та розумового розвитку, змушена забезпечувати їй всі необхідні блага самостійно, але коштів на всі потреби не вистачає. Разом з тим, вважає, що відповідач [PERSON] також зобов?язаний нести витрати по утриманню доньки. Таке утримання повинно забезпечувати хоча б мінімальні її потреби, необхідні для повноцінного розвитку. Відповідач жодної матеріальної допомоги не надавав та не надає на утримання. Оскільки добровільно про сплату аліментів домовитись не є за можливе, вона змушена звернутись до суду з даним позовом. [PERSON] є молодий за віком та працездатний, інших осіб на утриманні немає. Відомостей про його постійне місце роботи чи майно немає. Позиція суду та оцінка доводів учасників справи: Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. За змістом статей 12 та 81ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 8ЗУ «Про охорону дитинства»\~визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 180СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст.141СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до положень Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Як зазначено у ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Європейський суд з прав людини зауважив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу слід приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення від 0712.2006 року у справі «HUNT v. UKRAINE», №31111/04, § 54). Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків. Враховуючи наведені вище обставини,

Outcome: approved