Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-16 00:00:00

Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~«ДІДЖИ ФІНАНС»\~звернулися до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] про\~стягнення заборгованості\~за кредитним\~договором.\~Просять суд\~стягнути з\~відповідача на\~їх користь\~заборгованість за\~договором №\~200521282\~від 04.05.2016\~у загальному\~розмірі 79391,24\~грн.,\~яка складається\~з суми\~заборгованості -\~51434,34\~грн.,\~суми інфляційних\~втрат \~23705,60\~грн.,\~суми 3\~%\~річних \~4633,26\~грн.\~та стягнути\~судові витрати. Також позивач ставить питання про поновлення строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом. В обгрунтування позовних вимог зазначили, що 04 травня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський», та гр. [PERSON] укладено угоду № 200521282 щодо кредитування. Відповідно до умов Кредитного договору (на умовах повернення, платності, строковості) Банк надав Позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 17705,58 грн., з встановленим строком користування з 04.05.2016 по 04.05.2018, а Відповідач зобов`язалася повернути отримані кошти у встановлений в Кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 20 липня 2020 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020р., укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15.06.2020р., що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021р. у справі № 910/11298/16 відповідно до якої Позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», в тому числі і за Кредитним договором. Відповідно до Додатку № 1 до договору №7_БМ про відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 20.07.2020, загальна заборгованість [PERSON] за договором №200521282 від 04.05.2016 складає 51434,34 грн, в тому числі: заборгованості по тілу кредиту 17705,58 грн, заборгованості за відсотками - 33728,76 грн. Також, позивачем надано розрахунок, за яким заборгованість відповідача за період з 27.12.2021 по 27.12.2023 становить 79391,24 грн., з яких: 51434,34 грн\~основна сума заборгованості; 23323,64 грн\~сума інфляційних втрат; 4633,26 грн. 3 % річних. 13.12.2024 відповідачем подано відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити у задоволенні позову повністю. Вважає, що позивач пропустив строк позовної давності звернення до суду, а зазначені ним підстави для поновлення строку позовної даності є необґрунтованим та безпідставними. В судове засідання представник позивача не з`явився, скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог приходить до наступного. За змістом ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Встановлено, що 04 травня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський», та [PERSON] укладено угоду № 200521282 щодо кредитування. Відповідно до умов Кредитного договору (на умовах повернення, платності, строковості) Банк надав Позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 17705,58 грн., з встановленим строком користування з 04.05.2016 по 04.05.2018, а Відповідач зобов`язалася повернути отримані кошти у встановлений в Кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 04.05.2016 [PERSON] підписані: анкета №2750988, в якій зазначено загальну інформацію про кредит, контактну інформацію, адресу реєстрації клієнта; адресу фактичного місця проживання або перебування; додаткову контакту інформацію (третя особа), інформацію про місце роботи; дані про доходи та витрати, майно). 20 липня 2020 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020р., укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15.06.2020р., що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021р. у справі № 910/11298/16 відповідно до якої Позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», в тому числі і за Кредитним договором. Відповідно до Додатку № 1 до договору №7_БМ про відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 20.07.2020, загальна заборгованість [PERSON] за договором №200521282 від 04.05.2016 складає 51434,34 грн, в тому числі: заборгованості по тілу кредиту 17705,58 грн, заборгованості за відсотками - 33728,76 грн. 19 грудня 2022 року ТОВ «Діджи Фінанс» направило відповідачу претензію із пропозицією самостійно сплатити заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 51434,34 грн. Також, позивачем надано розрахунок, за яким заборгованість відповідача за період з 27.12.2021 по 27.12.2023 становить 79391,24 грн., з яких: 51434,34 грн основна сума заборгованості; 23323,64 грн сума інфляційних втрат; 4633,26 грн. 3 % річних. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 Цивільного кодексу України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. За змістом ст.ст.\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1\~ст. 638 ЦК України\~визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі\~ст. 1054 ЦК, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до\~ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 530 ЦК України\~передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до\~ст. 536 ЦК України\~за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Згідно з ч. 1\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з\~ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За ст.ст.\~512,514 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно з ч. 2\~ст. 517 ЦК України\~боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено. Відповідно до ч. 1\~ст. 1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч. 1\~ст. 1078 ЦК України\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Частиною 3\~ст. 12 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У п. 3 ч. 2\~ст. 129 Конституції України\~закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до\~статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Відповідно до ч. 2\~ст. 9 цього Закону\~первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Таким чином, з наведених норм законодавства убачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені вказаним вище Законом. Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого\~Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц. При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Позивачем на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подано до суду виписку по картковому рахунку відповідача за період з 23.05.2016 по 27.07.2020, відповідно до якої сума заборгованості за кредитом за основною сумою становить 17 705,58 грн та по відсотках 33728,76 грн. Доказів щодо належного виконання умов договору від 04.05.2016 №200521282 відповідачем суду не надано, наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитом не спростовано. В той же час, суд зауважує, що позивачем не враховано неможливість нарахування відсотків, передбачених договором, після закінчення строку дії договору. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2\~ст. 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. До таких висновків дійшла Велика палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Оскільки позивачем не наданий детальний розрахунок нарахування відсотків за користування кредитними коштами саме в межах строку дії кредитного договору, виписка по кредиту із визначеною суму відсотків ( 33728,76 грн) охоплює період, який перевищує строк дії договору, суд позбавлений можливості перевірити правильність такого розрахунку та ухвалити законне й обґрунтоване рішення у цій частині. Таким чином, ТОВ «Діджи Фінанс» доведено належними та допустимими доказами розмір заборгованості [PERSON] тільки по тілу кредиту у сумі 17705,58 грн. Ухвалою суду від 13.06.2025 Позивача було зобовязано надати суду належним чином завірені копії детального розрахунку суми заявлених вимог до стягнення з відповідача [PERSON] , в тому числі відомостей про сплату ( часткову сплату кредиту, відсотків за його користування) за період з 04.05.2016 по 04.05.2018 року, відповідно до умов укладеного між ПАТ " Банк Михайлівський " та позичальником [PERSON] кредитного договору від 04 травня 2016 року. На виконання ухвали суду Позивачем надано пояснення, в яких представник позивача посилається на те, що вимогами чинного законодавства України та умовами договору факторингу не передбачена передача програмного забезпечення, що здійснює нарахування заборгованості по сплаті тіла кредиту, нарахуванню відсотків та пені, а також його детального розрахунку з формулою її формування, тому позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс заявлені у розмірі розрахованому банком. Водночас, на думку суду, зазначені позивачем обставини не звільняють їх від обов`язку довести належними доказами визначений розмір відсотків у сумі 33728,76 грн за період з 23.05.2016 по 27.07.2020. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача інфляційних витрат на суму 23323,64 за період з 27.12.2020 по 27.12.2023 та 3 % річних у розмірі 4633,26 грн суд зазначає наступне. Статтею 625 ЦК України\~визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем заявлено вказані вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних витрат за період з 27.12.2020 по 27.12.2023. При цьому, позивачем не враховано пункт 18\~Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до\~Указу Президенту України № 64/2002 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який триває по теперішній час. Отже, наслідки невиконання цивільно-правових зобов`язань за договорами позики змінились. Зокрема, боржники на період воєнного стану за такими договорами звільняються від оплати штрафу, пені, трьох відсотків річних, інфляційних втрат та іншої відповідальності. Проте до введення у країні військового стану 24.02.2022 року, навіть, за період карантину COVID19, боржники не звільнялися від відповідальності, передбаченої с. 625\~ЦК України, зокрема щодо сплати інфляційних втрат та 3% річних. Отже, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача трьох відсотків річних та інфляційних втрат від простроченої суми заборгованості можуть бути стягнені виключно за період з 27.12.2020 року по 23.02.2022 року від суми основної заборгованості\~17705,58 грн. Інфляційні втрати позивача за вказаний період становлять 2284,02 грн. та 3 % річних 617,02 грн.. Таким чином, загальна сума заборгованості, що підлягає до стягнення з відповідача становить: 17705,58 (сума боргу)+2284,02 (інфляційне збільшення)+617,02 грн. (3 % річних). На підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають дол часткового задоволення. Щодо поновлення строків позовної давності. Так, позивач, як правонаступник ПАТ «Банк Михайлівський» звернувся до суду 29.12.2023. Обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку позовної давності, Позивач зазначає, що наявність тривалого судового спору щодо приналежності права вимоги кредитору, а саме спору у справі № 910/11298/16 господарського суду міста Києва за позовом ПАТ «Банк Михайлівський» (ухвалою Господарського суду від 03 вересня 2020 року замінено на правонаступника\~ТОВ «Діджи Фінанс») до ТОВ «ФК «Плеяда», ТОВ «ФК «Фагор», за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Національного банку України про застосування наслідків нікчемності договору факторингу від 19 травня 2016 року № 1905 укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ФК «Плеяда», визнання недійсним договору факторингу від 20 травня 2016 року № 1, укладеного між ТОВ «ФК «Плеяда» та ТОВ «ФК «Фагор», що в свою чергу унеможливлювало у межах встановленого строку звернутися з позовом до суду. Крім того, підставами для поновлення строку позовної давності позивач зазначає введення урядом України карантину, у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). При цьому, суд зауважує, що передача прав вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачем, новому кредитору не перериває строки позовної давності. Згідно з ч.4\~ст.263 ЦПК\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові ВП ВС від 13.02.2019 по справі № 826/13768/16 (11-609апп18) визначено, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Разом з тим,\~Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»\~(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)»\~введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга\~статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусно їхвороби ( COVID-19)строки, визначені статтями 257,258,362,559,681,728,786,1293 цього\~Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Крім цього, до об`єктивних причин звернення до суду із захистом своїх прав та інтересів, позивачем виокремлюється також введення воєнного стану на території країни. Суд зауважує, що введення в Україні режиму воєнного стану 24 лютого 2022 року на підставі\~Указу Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні»\~та подальше продовження режиму воєнного стану є об`єктивною та поважною причиною пропуску процесуальних строків, встановлених законом та судом. Окрім того, відповідно до\~розділу «Прикінцеві положення» ЦК України\~доповнено пунктом 19, за змістом якого, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями\~257-259,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк його дії. З огляду на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, беручи до уваги введення в Україні режиму воєнного стану 24 лютого 2022 року на підставі\~Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022«Про введення воєнного станув Україні»\~та подальше продовження режиму воєнного стану, позивачем не пропущено строк позовної давності. При цьому суд також враховує що відповідач не надала суду доказів повної чи часткової сплати заборгованості та не спростувала наданий позивачем розрахунок. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у даній справі, суд зазначає. Згідно з частиною 1 \~статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з Відповідача на користь Позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 557,32 грн. (20606,62 грн/79391,24 грн.х 2147,20 грн.). На підставі викладеного та

Outcome: partial