Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-17 00:00:00

15.04.2025 року до Соборного районного суду міста Дніпра звернувся представник ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ТЕХНОФІНАНС» Дудка В.В. з позовом до [PERSON] , зазначивши третіми особами: ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ТОП1» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНБУСТ», у якому просив стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ТЕХНОФІНАНС» заборгованість у розмірі 22206,00 гривень, яка складається з: 6000,00 гривень заборгованості по тілу кредиту; 90,00 гривень заборгованості по відсоткам; 6000,00 гривень заборгованості по пені; 6000,00 гривень заборгованості по штрафу; 4116,00 гривень заборгованості за послуги, та суму сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 гривень, витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 гривень. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 19.10.2024 року між ТОВ «Фінансова Компанія «ТОП1» та [PERSON] укладено договір позики № 3186013461-237206, відповідно до умов якого [PERSON] отримала грошові кошти в позику у сумі 6000 гривень, шляхом перерахування на рахунок, з використанням реквізитів електронного платіжного засобу у форматі [NUMBER] зі строком повернення до 02.11.2024 року. За умовами договору позики кредитор надає Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього Договору. Відповідно до п. 9.2 Договору Уклавши цей Договір позичальник підтверджує, що ознайомлений, повністю розуміє, зобов`язується і погоджується неухильно дотримуватись Правил, які регламентують порядок надання грошових коштів у позику фізичним особам, текст яких розміщено на сайті позикодавця. 03.02.2025 року між ТОВ «ФК «ТОП1» та ТОВ «ФК «ФІНБУСТ» було укладено договір факторингу №2025-02-2ФБ, відповідно до якого останній отримав право вимоги за кредитним договором № 3186013461-237206 від 19.10.2024 року. 04.02.2025 року ТОВ «ФК «ТЕХНОФІНАНС» на підставі договору факторингу № 04-02-2025ТФ набуло права вимоги за договором позики № 3186013461-237206 від 19.102024 року, який було укладено між [PERSON] та ТОВ «ФК «ТОП1» на суму заборгованості 22206,10 гривень, яка складається із: заборгованості за тілом у розмірі 6000,00 гривень; заборгованість за відсотками у розмірі 90,00 гривень; заборгованості за пенею у розмірі 6000,00 гривень; заборгованості за штрафом у розмірі 6000,00 гривень; заборгованості за послугами у розмірі 4116,00 гривень. Після придбання права вимоги ТОВ «ФК «ТЕХНОФІНАНС» додаткових нарахувань не здійснювало. 16.04.2025 року ухвалою судді Соборного районного суду міста Дніпра Федоріщева С.С. справу передано на розгляд до Новобузького районного суду Миколаївської області за правилами територіальної юрисдикції (підсудності), визначеними ч.1 ст.27 ЦПК України. 16.05.2025 року дана справа надійшла до канцелярії Новобузького районного суду Миколаївської області. В силу вимог ст.14 ЦПК України\~автоматизованою системою документообігу суду 16.05.2025 року визначено головуючу по цій справі суддю Вжещ С.І. Ухвалою судді від 26.05.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 18.06.2025 року. 06.06.2025 року від представника відповідача [PERSON] , адвоката Зачепіло З.Я. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання просила відмовити повністю у задоволенні позовних вимог; заявлені представником позивача вимоги про відшкодування витрат, понесених на професійну (правову) допомогу у розмірі 5000 гривень зменшити, та залишити витрати, пов`язані з розглядом справи у розмірі судового збору 2422,40 гривень за позивачем, посилаючись на те, що із сумою заборгованості у розмірі 22206,10 гривень відповідач не погоджується, вважає її необґрунтованою, не підтвердженою належними та допустимими доказами та такою, що не підлягає задоволенню. Відповідач не ставила свого підпису на документах, що стосуються оформлення/переоформлення чи зміни умов договору позики, де кредитором було б ТОВ «ФК «ТЕХНОФІНАНС». Зазначає, що договір позики особисто відповідачем не укладався, будь-які кредитні договори не підписувались, кредитні кошти не отримувались, таким чином, на ім`я відповідача було безпідставно нараховано заборгованість. Близько 02:00 години 19.10.2024 року невстановлена особа, діючи в період воєнного стану, з банківської карти відповідача, відкритої в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», рахунку [NUMBER] , таємно викрала гроші, в сумі 6732 гривні, які належать відповідачу та відкрила кредит на ім`я [PERSON] , чим спричинила матеріальну та моральну шкоду. Відповідачка не розголошувала третім особам інформацію про номери карткових рахунків, пін-коди та іншу конфіденційну інформацію. Картка не губилась, доступу до неї треті особи не мали. 21.10.2024 року після виявлення шахрайських дій відповідачка подала заяву про вчинення кримінального правопорушення, на підставі якої ВП №2 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області було відкрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12024152040001338 від 22.10.2024 року. Отже, шляхом перевипуску сім-картки відповідача мобільного зв`язку, шахраї отримали доступ до картрахунків зазначеної картки та несанкціоновано заволоділи грошовими коштами. Відповідачу не відомо ким було оформлено даний кредитний договір та остання до цього жодного відношення не має. Особисто відповідачем не надавалися ніякі контактні дані та електронні адреси. Позивач не надав жодних доказів того, що відповідач дійсно надавав такі дані. Крім того, відсутність належних доказів надання відповідачем контактних даних та електронної адреси ставить під сумнів правомірність використання відповідачем будь-яких контактних даних, які могли отримати з інших джерел. Враховуючи вимоги законодавства щодо захисту персональних даних, позивач зобов`язаний отримати згоду відповідача на обробку його персональних даних, що включає контактні дані та електронну адресу, доказів щодо цього позивач не надав та свою особисту згоду на це відповідачем не було надано. Таким чином, дії позивача щодо використання контактних даних без згоди відповідача є незаконними та порушують права. Після аналізу договору виявлено іншу дату його укладення, ніж та, що зазначена в позовній заяві, а отже, фактичне укладення договору 19.10.2025 року є просто нікчемним. В договорі позики зазначаються наступні реквізити платності перерахування на рахунок позичальника, з використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника у форматі [NUMBER] . Ідентифікація власника платіжної картки за наданими реквізитами неможлива. Однак, аналіз цих реквізитів однозначно свідчить про те, що відповідач не є власником вказаної картки, та кошти не були зараховані на його рахунок, а потрапили безпосередньо до шахрая. При цьому, позивачем не надано жодних пояснень щодо нарахування суми у розмірі 22206,10 гривень. Вимоги позивача щодо сплати даної суми є недоведеними та абсолютно безпідставними, оскільки не підтверджені жодним належним доказом. На підтвердження цих обставин позивач надав суду розрахунок заборгованості за вказаним договором. Однак, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Крім того, наданий розрахунок містить лише відомості щодо загального розміру несплаченого кредиту та відсотків. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є превинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Посилання позивача на наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором як на підставу задоволення позовних вимог є необгрунтованими, оскільки сам розрахунок, умови кредитування, тощо, є внутрішніми документами банку та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити обставини видачі кредиту та його розміру, а також розмір заборгованості по кредиту та правильність його визначення. Надані позивачем кредитний договір, договір факторингу, реєстр боржників, розрахунок заборгованості, вважає неналежними доказами, оскільки дані докази доводять перехід прав від первісного кредитора до позивача, однак жодним чином не підтверджують наявність прав вимоги в кредиторів. Разом з тим, реєстр права вимоги не є документами, які підтверджують факти передачі кредитних коштів, і не можуть бути доказами в справі на підтвердження доводів позивача про існування будь-яких кредитних зобов`язань перед позивачем. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження сплати новим кредитором грошових коштів первісному кредитору в передачу права грошової вимоги, та зарахування їх на рахунок останнього. Щодо стягнення витрат на правову допомогу, представник відповідача зазначає, що сума коштів у розмірі 5000,00 гривень є завищеною, неспівмірною із складністю справи та підлягає зменшенню. 17.06.2025 року від представника позивача ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ТЕХНОФІНАНС» Кшуташвілі В.О. на електронну адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій остання просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що відзив по позов є необґрунтованим, безпідставним, не підтвердженим жодним доказом та не може бути взятий до уваги. Посилання відповідача на відкрите кримінальне провадження № 12024152040001338 від 22.10.2024 року за ч.4 ст.185 КК України є є безпідставним та не має жодного відношення до заявленого позивачем позову. [PERSON] було подано позовну заяву до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ТЕХНОФІНАНС» стосовно визнання цього ж договору позики № 3186013461-237206 недійсним, де [PERSON] , як позивач посилалася на інші обставини та докази, та 16.04.2025 рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі № 932/13099/24 в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним відмовлено в повному обсязі. У зазначеному позові [PERSON] також посилалась на не підписання договору та під час винесення рішення судом було встановлено те, що саме відповідачка уклала договір позики. Договір став укладеним після введення позивачкою у відповідне поле на сайті позикодавця всіх особистих даних (у тому числі паспортних даних, які також зазначені у позовній заяві та співпадають з вказаними в договорі позики) та введення отриманого позивачкою на її телефон одноразового ідентифікатора у вигляді смс-повідомлення у якості акцепту договору, на 14 та 16 сторінці Договору в пункті «Реквізити сторін» зазначено, що договір підписано електронним підписом при використанні «СМС коду: QT4PjO». Отже, посилання позивачки на те, що договір позики нею не підписувався, при його укладанні вона не була присутня та не надавала згоди на його укладення, є необгрунтованими та такими, що не знаходять свого підтвердження. Зазначений договір укладений у формі електронного документу з відповідним електронним підписом позичальника, що не суперечить вимогам ЦК України та іншого законодавства. Факт перерахування коштів позивачу підтверджується довідкою про перерахування 19.10.2024 року грошових коштів в розмірі 5400 гривень на номер картки, який зазначено в договорі позики. Посилання представника відповідача, що [PERSON] не відомо ким було оформлено даний кредитний договір та що відношення до цього вона не має, не підтверджено жодним доказом. Нарахування заборгованості здійснено згідно умов договору. ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ТЕХНОФІНАНС» після отримання права вимоги додаткових нарахувань позивач не здійснював. Посилання представника відповідача на зауваження Великої Палати Верховного Суду стосовно захисту пересічних споживачів, щодо звичайного рівня освіти та правової обізнаності, в силу яких особа не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування, є безпідставними. Відповідно до п.2.10.1 Договору , позичальник має право протягом 14 календарних днів з дня укладення Договору відмовитися від нього без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів, але відповідачка цього не зробила та на контакт не виходила. Також, відповідачка неодноразово отримувала інформацію щодо свого кредиту від минулого кредитора, проте, ігнорувала всі дії щодо виниклої заборгованості та продовжувала наполягати безпідставно на тому, що нібито не вона отримувала кредитні кошти та не вона підписувала договір. Таким чином, відповідачка намагається усіма способами ввести суд в оману. Відсутні правові підстави вважати, що відповідачка не отримала інформацію в повному обсязі щодо своїх прав і обов`язків та істотних умов договору. Отже, відповідачка мала право скористатися положеннями ч.6 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» і відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту, що також зазначено в розділі 7 Договору. 10.07.2025 року від представника позивача ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ТЕХНОФІНАНС» Дутка В.В. на адресу суду надійшло клопотання про долучення письмових доказів. Ухвалою суду від 26.08.2025 року клопотання представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ТЕХНОФІНАНС», Дутки В.В. про доручення доказів, задоволено. Залучено до справи копію рішення Соборного районного суду м. Дніпра від 16.04.2025 року по справі № 932/13099/24 за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ТЕХНОФІНАНС» про визнання договору позики недійсним. Представник позивача в судове засідання не з`явився, направив до суду письмову заяву про можливість розгляду справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] та її представник Зачепило З.Я. в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, надали суду заяву, в якій просили справу слухати без їх участі, позовні вимоги не визнали, посилаючись на обставини, зазначені у відзиві на позовну заяву. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України\~учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. В зв`язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України\~не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до наступного. Судом належними доказами встановлено, що 19.10.2024 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ТОП1» та [PERSON] було укладено Договір позики «ТОП Вибір» № 3186013461-237206, відповідно до умов якого остання отримала у кредит грошові кошти у сумі 6000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності перерахування на рахунок позичальника, з використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника у форматі [NUMBER] , а позичальник зобов`язується повернути позику, сплатити проценти та комісії за користування позикою, визначені Договором (п.2.1 Договору) Відповідно до п.2.2 Договору Строк кредитування (строк Позики) за цим Договором складає 15 календарних днів, позика має бути повернута у термін до 02.11.2024 року включно. У разі невнесення (або недовнесення) суми грошового зобовязання до зазначеної дати невнесена (недовнесена) сума грошового зобов`язання вважається простроченою заборгованістю, та до позичальника застосовується відповідальність за порушення умов цього Договору, визначена розділом 5 Договору. Строк кредитування може бути продовжено виключно за обопільним волевиявленням сторін, погодженням суттєвих умов, шляхом укладення додаткової угоди до цього Договору, яка підписується у порядку, вказаному у п.1.2 Договору. Зміна строку кредитування в односторонньому порядку не допускається. Відповідно до п. 2.3 Договору Позичальник сплачує наступні комісії, пов`язані з укладенням та обслуговуванням цього Договору та видачею позики: п.2.3.1 одноразова комісія за видачу позики у розмірі 10% від суми позики, яка підлягає погашенню в момент (день) надання позики шляхом її утримання позикодавцем із суми позики та стягується за оформлення цього договору; п.2.3.2 комісія за використання позики складає 0,7 % від залишку суми позики, розмір якої є базовим та нараховується щоденно, починаючи із одинадцятого дня користування позикою, за супроводження договору позичальника, надання йому цілодобової підтримки з приводу виконання умов договору, обслуговування особистого кабінету та забезпечення безперебійного доступу до нього позичальника, обслуговування заборгованості позичальника (за наявності). День погашення позики включається у розрахунок для нарахування комісії за використання. Згідно п.2.4 Договору Вартість вказаних у п.2.3 Договору комісій є фіксованими та протягом дії цього Договору зміні не підлягають. Комісії підлягають сплаті у строки, визначені графіком платежів. Відповідно до п. 2.5 Договору За користування позикою позичальник сплачує проценти за користування коштами за фіксованою процентною ставкою на наступних умовах: протягом строку кредитування, встановленого пунктом 2.2 Договору, розмір процентів за користування коштами складає 0,30 % від суми позики, що за календарний рік становить 109,5% річних. Проценти за цим договором нараховуються одноразово в день видачі позики, нарахування здійснюється в межах строку кредитування, визначеного згідно пункту 2.2 цього договору, без урахування перших десяти днів користування, уключаючи день видачі позики, тобто розпочинається з одинадцятого дня користування позикою. Дата повернення позики включається до розрахунку процентів за користування позикою. Згідно п.2.6 Договору орієнтовна загальна вартість позики складається із розміру суми позики, тобто суми коштів, яка надана позичальнику згідно п.2.1 цього Договору та загальних витрат за договором, тобто витрати позичальника, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням суми позики, включаючи проценти за користування, комісії та додаткові та/або супутні послуги, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням суми позики, які сплачуються позичальником згідно умов цього Договору та становить 6900 гривень. Відповідно до п.2.8 Договору позика надається на споживчі цілі. Сума позики може бути використана позичальником для будь-якої мети, що не заборонена цим Договором або чинним законодавством України. Згідно копії платіжного доручення № 105565 від 19.10.2024 року на картку 4441114427853336 19.10.2024 року зараховано 5400 гривень, отримувач [PERSON] (а.с.114). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 3186013461-237206 від 19.10.2024 року станом на 03.02.2025 заборгованість відповідача становить 22206,10 гривень, яка складається із: заборгованості за тілом у розмірі 6000,00 гривень; заборгованість за відсотками у розмірі 90,00 гривень; заборгованості за пенею у розмірі 6000,00 гривень; заборгованості за штрафом у розмірі 6000,00 гривень; заборгованості за послугами у розмірі 4116,00 гривень (а.с.28). 03.02.2025 року між ТОВ «ФК «ТОП1» та ТОВ «ФК «ФІНБУСТ» було укладено договір факторингу №2025-02-2ФБ, відповідно до якого останній отримав право вимоги за кредитним договором № 3186013461-237206 від 19.10.2024 року (а.с. 25). Відповідно до договору факторингу № 04-02-2025ТФ від 04.02.2025 року витягу з акту приймання-передачі письмового реєстру боржників від 04.02.2025 року до договору факторингу № 04-02-2025ТФ від 04.02.2025 року, ТОВ «ФК «ТЕХНОФІНАНС» набуло права вимоги за договором позики № 3186013461-237206 від 19.102024 року, який було укладено між [PERSON] та ТОВ «ФК «ТОП1» на суму заборгованості 22206,10 гривень, яка складається із: заборгованості за тілом у розмірі 6000,00 гривень; заборгованість за відсотками у розмірі 90,00 гривень; заборгованості за пенею у розмірі 6000,00 гривень; заборгованості за штрафом у розмірі 6000,00 гривень; заборгованості за послугами у розмірі 4116,00 гривень. Після придбання права вимоги ТОВ «ФК «ТЕХНОФІНАНС» додаткових нарахувань не здійснювало (а.с.19-24). Відповідачем не надано власного розрахунку заборгованості на спростування доводів і розрахунку позивача або об`єктивних доказів про погашення заборгованості та її відсутності. Посилання відповідача на те, що нараховані проценти є несправедливими, не є слушними, оскільки перед укладанням кредитного договору відповідач був ознайомлений з його умовами та розміром процентної ставки, та його умови не оспорював. Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Частина п`ята вказаної статті Закону передбачає, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Відповідачкою було пред`явлено вимоги про визнання зазначеного кредитного договору недійсними. Згідно рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.04.2025 року у цивільній справі № 932/13099/24 в задоволенні позових вимог [PERSON] до ТОВ «Фінансова Компанія «ТЕХНОФІНАНС» про визнання кредитного договору недійсним, відмовлено в повному обсязі. Дане рішення набрало законної сили 19.05.2025 року. У відповідності до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Частиною першою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (частина третя статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (статті 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно статті 256 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Отже, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису. Згідно зі ст.ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно з ч.2 ст.517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено. Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Встановлено, що прийняті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором позивач виконав своєчасно і повністю, надававши кредиті кошти в повному обсязі. Враховуючи доведення позивачем отримання відповідачем кредиту та порушення останньою грошових зобов`язань, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі, вказаному у розрахунку позивача, яка відповідачем не спростована, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині суми кредиту 6000,00 грн. та відсотків за користування кредитом 90,00 грн. Щодо стягнення з відповідача заборгованості за послуги в розмірі 4116,00 гривень суд приходить до наступного. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором № 3186013461-237206 від 19.10.2024 року станом на 03.02.2025 заборгованість за послуги складає 4716,00 гривень, яка утворилась за період з 29.10.2024 року по 03.02.2025 року. Відповідно до п.2.2 Договору Строк кредитування (строк Позики) за цим Договором складає 15 календарних днів, позика має бути повернута у термін до 02.11.2024 року включно. У разі невнесення (або недовнесення) суми грошового зобов`язання до зазначеної дати невнесена (недовнесена) сума грошового зобов`язання вважається простроченою заборгованістю, та до позичальника застосовується відповідальність за порушення умов цього Договору, визначена розділом 5 Договору. Строк кредитування може бути продовжено виключно за обопільним волевиявленням сторін, погодженням суттєвих умов, шляхом укладення додаткової угоди до цього Договору, яка підписується у порядку, вказаному у п.1.2 Договору. Зміна строку кредитування в односторонньому порядку не допускається. Таким чином, строк кредитування сплив 02.11.2024 року. Тому, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови пролонгації по кредиту. Зазначені правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. До того ж, позивачем не надано доказів звернення позичальника за продовженням строку користування позикою у будь-який спосіб, чи то визначений Договором, чи законом. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, враховуючи наведене, підстави для нарахування та сплати заборгованості за послуги за період з 19.10.2024 року по 03.02.2025 року відсутні. Розрахувати відсотки за надані послуги необхідно в межах строку дії договору, тобто за 15 днів, починаючи з 19.10.2024 року по 02.11.2024 року. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 3186013461-237206 від 19.10.2024 року станом на 03.02.2025, заборгованість за послуги банк почав нараховувати з 29.10.2024 року та повинен був припинити нарахування 02.11.2024 року, тобто в межах строку дії договору, а тому стягненню з відповідача підлягає 210 гривень за послуги (42 грн. х 5 днів (період з 29.10.2024 по 02.11.2024 року). Щодо стягнення з відповідача неустойки (пені та штрафу) в сумі 12000,00 грн., судом встановлено наступне. Відповідно пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Відтак з матеріалів справи вбачається, що заборгованість по пені в розмірі 6000,00 гривень та заборгованість за штрафом в розмірі 6000,00 гривень нарахована в період з 03.11.2024 року по 03.02.2025 року, а тому така не підлягає до стягнення з урахуванням пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України. З урахуванням наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, та, враховуючи факт невиконання [PERSON] умов договору кредиту, суд приходить до висновку, що позов ТОВ ФК «ТЕХНОФІНАНС» про стягнення заборгованості слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 6300 гривень, яка складається із: заборгованості по тілу кредиту у розмірі 6000 гривень; заборгованості по відсоткам у розмірі 90 гривень; заборгованості за послуги у розмірі 210 гривень. При розподілі витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 133, ч.ч.1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 1 та ч. 2\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 4, 5 статті 137 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). У рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим (п.268). Як вбачається з матеріалів справи, адвокатом Кшуташвілі В.О. надавалась правова (професійна правнича) допомога позивачу у даній справі, що підтверджується договором № 03/01 про надання правової допомоги від 03.01.2024 року, актом приймання-передачі наданих послуг від 17.06.2025 року на суму 5000 гривень. В силу ч. 2 ст.141 ЦПК України\~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи із викладеного, оскільки суд задовольнив позовні вимоги позивача на 28,37%, тому він має право на відшкодування з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 28,37%, а саме у сумі 1418,50 гривень. Згідно вимог ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 687,23 гривні (28,37%).

Outcome: partial