Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-15 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом, у якому просить визнати спільною сумісною власністю колишнього подружжя житловий будинок, розташований в [ADDRESS] , та виділити йому з вказаного житлового будинку в натурі 1/2 його частину, а саме приміщення 1-5, 1-6, сарай літню кухню Б-1, а [PERSON] решту приміщень, та визнати на них право власності за кожним із них. Позов обґрунтований тим, [PERSON] та [PERSON] під час перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти побудували житловий будинок, розташований в [ADDRESS] , право власності на який зареєстровано за [PERSON] . На даний час між ними склалися неприязні стосунку, які перешкоджають [PERSON] користуватися житловим будинком. [PERSON] своєї позиції щодо предмета спору у порядку, встановленому нормами Цивільного процесуального кодексу України, не повідомила. Судом з`ясовано, що [PERSON] та [PERSON] 22.01.1977\~р. зареєстрували шлюб, який рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 21.03.2019\~р. у справі №\~274/3624/18, яке набрало законної сили, розірвано, що підтверджується цим рішенням (а.\~с.\~13). [PERSON] видано свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок від 13.01.1987\~р., яким посвідчено, що жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований у [ADDRESS] , дійсно належить [PERSON] (а.\~с.\~14). Будинок складається з приміщень 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, 1-8, 1-9, погребу а, ганку а1, сараю літньої кухні Б-1, сараю Г-1, сараю Д-1, колодязю питного №\~1, що підтверджується планом будинку, журналом внутрішніх обмірів та розрахунків площ будинку, характеристикою будинку (а.\~с.\~17, 18, 19). Законодавством України, яке було чинним на момент виникнення спірних правовідносин, презюмувалося, що за загальним правилом будь-яке майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Так, відповідно до статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. У матеріалах справи відсутні будь-яких докази, які б вказували, що майно, яке стосується спору (житловий будинок), не є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , а тому Суд вважає, що це майно є їхньою спільною сумісною власністю. Враховуючи викладене, позов в частині вимоги про визнання спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] , підлягає задоволенню. Суд зазначає, що [PERSON] не заявлено позовної вимоги про поділ майна колишнього подружжя, а заявлена вимога про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності його та [PERSON] , тому Суд, вирішуючи спір, не застосовує норми законодавства України, які регулюють правовідносини поділу майна колишнього подружжя, а застосовує норми, які регулюють правовідносини виділу у натурі часки із майна, що є у спільній сумісній власності. Згідно з частиною першою статті 370 Цивільного кодексу України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. Частиною другою статті 370 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б вказували, що частки [PERSON] та [PERSON] у праві спільної сумісної власності на житловий будинок, розташований в [ADDRESS] , є різними, тому Суд виходить з того, що ці частки є рівними. Частиною третьою статті 370 Цивільного кодексу України встановлено, що виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Частиною другою статті 364 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Таким чином [PERSON] має право на виділ йому у натурі 1/2 частки із житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] . Однак з висновку експертів за результатами проведення судової комісійної будівельно-технічної експертизи від 21.01.2025\~р. №\~Т836/01-2005\~(далі Висновок експертів від 21.01.2025\~р.) вбачається, що такий виділ не є можливим, можливі наступні варіанти виділу [PERSON] часток у праві спільної сумісної власності на будинок: Варіант №\~1 38/100 , Варіант №\~2 49/100, Варіант №\~3 34/100 (а.\~с.\~71 100). [PERSON] просить виділити йому у натурі приміщення 1-5, 1-6, сарай літню кухню Б-1, такий виділ за Висновком експертів від 21.01.2025\~р. є можливим (Варіант №\~1), у такому разі розмір частки складатиме 38/100, при цьому це є єдиний варіант виділу, який не потребує проведення ремонтно-будівельних робіт (такі роботи передбачені у Варіанті № 2 та Варіанті №\~3). За таких обставини [PERSON] має право на одержання від [PERSON] грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки, яка йому не виділятиметься (12/100), але така компенсація може бути йому надана лише за його згодою. У заяві від 15.08.2025\~р. [PERSON] просить "різницю в долях стягнути з відповідачки на його користь" (а.\~с.\~116), що розцінюється Судом як його згода на одержання від [PERSON] грошової компенсації вартості його частки, яка йому не виділятиметься. Вартість такої частки становить 84\~495,00\~грн., що підтверджується Висновком експертів від 21.01.2025\~р. Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з ухваленням рішення про стягнення на його користь з [PERSON] грошової компенсації його частки, яка йому не виділятиметься, у розмірі 84\~495,00\~грн. На підставі статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з [PERSON] на користь [PERSON] у якості відшкодування судових витрат підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 17\~350,34\~грн. (сплачений судовий збір 3\~011,54\~грн., та витрати, пов`язані з проведенням експертизи 14\~338,80\~грн. (а.\~с.\~4, 5, 42 43, 70, 110).

Outcome: approved