Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-16 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 98\~247, 22 грн, а також витрат на правничу допомогу в розмірі 6\~000 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 17 вересня 2021 року між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та\~ [PERSON] \~укладено Кредитний договір № 22038000533427, відповідно до умов якого позичальник отримав кредитні кошти у формі кредитної лінії на споживчі потреби, на умовах нарахування фіксованих процентів за користування кредитними коштами, комісії. Відповідно до доводів сторони позивача при укладанні кредитного договору АТ «Банк Кредит Дніпро» виконав всі передбачені умови договору, а саме ознайомив відповідача з умовами Кредитного договору, а також надав в тимчасове користування кредитні кошти. Разом з цим, 28 березня 2024 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» укладено договір факторингу №28/03/24, відповідно до якого ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право нового кредитора до відповідача за Кредитним договором. На дату звернення ТОВ «Цикл Фінанс» до суду борг за Кредитним договором становить: 98 247,22 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 68 671,77 гривень, заборгованості по відсотках в розмірі 1,45 грн, заборгованості по комісії в розмірі 29 574,00 грн. Оскільки відповідач [PERSON] не здійснив жодних дій, спрямованих на своєчасне та повне погашення заборгованості, враховуючи неможливість позасудового врегулювання спору, з підстав, передбачених ст.ст.\~16,\~204,\~512,\~514,\~526,\~625,\~1048-1049,\~1054,\~1082 ЦК України, представник позивача адвокат Дорошенко М.А., діючи в інтересах позивача, просить задовольнити позов у вказаній сумі. Ухвалою Перечинського районного суду Закарпатської області від 09 січня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження в справі. У судове засідання представник позивача не з`явилася, однак у поданій позовній заяві просила розгляд справи проводити в її відсутності, в якій також зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзиву на позов не подав, про причини неявки суду не повідомив, а тому суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Копія позовної заяви із додатками скерована позивачем відповідачеві, перед зверненням до суду, що підтверджено належними та допустимими доказами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів у справі, які є належними, допустимими та достатніми у своїй сукупності, суд дійшов такого висновку. Так, суд установив, що 17 вересня 2021 року між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 22038000533427, відповідно до умов якого позичальник отримав кредитні кошти на споживчі потреби, шляхом встановлення ліміту кредитної лінії. Процентна ставка за користування Кредитом є фіксованою та нараховується на строкову заборгованість за Кредитом у розмірі: 0,001% річних; щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості узгоджені сторонами в залежності від Суми Кредиту. У разі не повернення Суми Кредиту в терміни, встановлені Договором, Клієнт зобов`язаний сплатити Банку проценти за порушення грошового зобов`язання в розмірі 56,00% процентів річних від простроченої заборгованості за Кредитом за кожен день прострочення, включаючи день погашення простроченої заборгованості. Відповідно до умов договору Клієнт зобов`язується повернути наданий Кредит, сплатити плату за Кредит (проценти та комісії), що передбачені цим Договором, а також виконати інші зобов`язання у порядку, встановленому цим Договором. Клієнт до моменту підписання договору ознайомився з паспортом кредиту, умовами (УДБО), надає згоду щодо такої письмової форми Договору. В розділі 3 сторонами узгоджено порядок погашення заборгованості за Договором. Платежі щодо погашення заборгованості за Кредитом, сплати процентів та Щомісячної комісії здійснюються у вигляді щомісячних ануїтетних (рівномірних) платежів (далі Обов`язковий платіж), що визначені в розділі 4 цього Кредитного договору. Погашення заборгованості за Договором здійснюється шляхом договірного списання Банком коштів з Рахунку. Для цього Клієнт зобов`язаний сформувати достатню суму коштів для сплати Обов`язкового платежу на рахунку не пізніше 18:00 години (за київським часом) дати платежу, що визначена в Графіку платежів. За змістом п. 5.7-5.8 Договору він набуває чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до повного виконання Сторонами зобов`язань за цим Договором. Зміни та доповнення до цього Договору вносяться Сторонами у письмовій формі шляхом укладання додаткових договорів до цього договору. Крім того, за даними виписки по особистому рахунку відповідача судом встановлено, що АТ «Банк Кредит Дніпро» видав Кредит боржнику, як це передбачено умовами Кредитного договору у сумі 74 400,00 грн. На підтвердження розміру заборгованості позивач надав виписки по особовому рахунку відповідача та розрахунок заборгованості станом на 27.03.2024. Згідно з розрахунком, засвідчена копія якого досліджена судом, що здійснений первісним кредитором станом на 27 березня 2024 року, тобто, напередодні відступлення права вимоги на користь позивача, відповідач [PERSON] має заборгованість перед банком в розмірі 68 671,77 грн (сума виданого кредиту та залишок простроченої заборгованості відповідно), 1,45 грн прострочені проценти, 29 574 грн (прострочена комісія), тобто, всього\~98 247,17 грн. Однак, наданими позивачем доказами не підтверджено обгрунтованості наявної заборгованості по комісії в розмірі 29 574 грн. Так, не є зрозумілим, виходячи з якого розрахунку здійснено вказані нарахування, зміст дослідженої виписки також не надає можливості суду підтвердити розрахунки відповідно до заявлених вимог. Також судом встановлено, що 28 березня 2024 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» укладено Договір факторингу №28/03/24, відповідно до якого ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право Нового кредитора до відповідача за Кредитним договором, з урахуванням п.6.2.2 Договору щодо моменту набуття права вимоги, Акта приймання-передачі Реєстру Боржників від 28 березня 2024 року згідно з вимогами п. 8.2 Договору факторингу, Акта приймання-передачі прав вимоги за Договором факторингу №28/03/24 від 28березня 2024 року. Вказані докази відповідають критеріям належності та допустимості. Згідно з витягом з реєстру боржників до Договору факторингу №28/03/24 зазначені дані про [PERSON] , номер договору, дата його укладення, а також складові заборгованості відповідно до умов договору від 17 вересня 2021 року у загальному розмірі 98 247,22 грн, що складається з: тіла кредиту\~68 671,77 грн, відсотків\~1,45 грн, комісії\~29 574,00 грн. Судом досліджено й платіжну інструкцію №6041 від 28 березня 2024 року про сплату ціни продажу згідно з Договором на користь клієнта. Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення печатками (за наявності) Сторін та діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань. (п.12.1 Договору факторингу). Відповідно до п. 6.2.2 Права Вимоги переходять до Фактора з моменту набрання чинності даним Договором та підписання Акту приймання-передачі прав вимоги (додаток №3), після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх заборгованості. Даний акт (додаток№3) від 28 березня 2024 року досліджений судом, міститься в додатках до позовної заяви, засвідчений підписами представників Сторін та печатками. Відступлення Прав Вимоги за цим Договоромздійснюється без згоди Боржників (п.6.2.3). Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходить з таких норм цивільного законодавства. За загальним правилом статей\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною 2\~статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд при розгляді справи застосовує правовий зміст норм, які регулюють загальні умови, строки виконання зобов`язань учасниками цивільних правовідносин, правові наслідки їх порушень, зокрема, у відносинах щодо позики, а саме, статей 207,\~509,\~525-527,\~599,\~610,\~611,\~625,\~1048-1050,\~1054,\~1056-1 ЦК України. Крім того, на дані правовідносини, поширюються положення про договір (ст.\~626-629,\~631 ЦК України). Зокрема, частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини 8\~статті 279 ЦПК України\~при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. За приписами частини 1\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частинами 1,3\~статті 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1\~статті 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~статті 76 цього Кодексу\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. Згідно з положеннями\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Враховуючи зміст наведених норм, можна вважати, що споживач послуг банку лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Оскільки такі умови договорів приєднання розробляються позивачем, як надавачем банківських послуг, відповідно, вони мають бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору та під час його виконання діють певні вимоги у визначеній редакції. У вказаній справі із врахуванням наданого тексту договору із підписами первісного кредитора та боржника, цієї умови в достатньому обсязі дотримано позивачем, відповідно, положення\~статті 634 ЦК України\~розповсюджуються на правовідносини, що склались між первісним кредитором та позичальником. За нормою частини 2\~статті 1050 ЦК України\~до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Так, частиною першою\~статті 1046 ЦК України\~визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Крім того, згідно з частиною 1\~статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Так, у разі укладення кредитного договору, проценти за користування кредитними коштами та міра відповідальності кредитора поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У цій справі позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості, а саме, прострочених тіла кредиту, а також щоденно нарахованої комісії. Проценти за користування кредитними коштами до стягнення не заявлені. Згідно зі статтею 1049 Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Так, позивач, пред`являючи вимоги про погашення Кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник у первісного кредитора), стягнути комісію за обслуговування кредиту. Враховуючи умови договору, наявний розрахунок, тіло отриманого кредиту підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, який набув права вимоги за кредитним договором. Разом з цим, відповідно до частини 4\~статті 42 Конституції України\~держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою\~статті 1 ЦК України\~цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у\~статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч.1\~ст.3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1\~ст. 3 ЦК України. Таким чином дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах 1,3\~статті 509 ЦК України\~вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У п. 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року N 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). Суд з цього приводу враховує також правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 01.02.2023 у справі №199/7014/20, пр. №61-17825св21. Так, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Законом № 1734-VIII\~(10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону № 1734-VIII. Щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає\~Закон № 1734-VIII. Так, обгрунтованості нарахованої комісії, як встановлено судом вище по тексту рішення, з наявних доказів неможливо встановити, за відсутності даних про розмір доступного кредитного ліміту, визначення розміру якого повністю залежить від рішення банку, обмежено лише розміром максимального кредитного ліміту. Крім того, перелік послуг за обслуговування кредиту, зокрема, з інформування про стан кредитної заборгованості, розмір та строки внесення обов`язкового платежу, підтвердження їх надання позичальнику за період користування кредитними коштами відповідачем, зокрема, у спосіб смс-інформування, відповідно до матеріалів справи не доведено. Відповідно, надані стороною позивача письмові докази, досліджені судом у їх сукупності та взаємозв`язку, не дозволяють зробити висновків про те, які саме послуги банку маються на увазі та зумовлюють нарахування комісії. Тому, суд приходить до висновку про те, що застосованими є нормативні приписи, відповідно до яких нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача (ч. 8\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). З урахуванням наведеного особа, яка включила ту чи іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується, зокрема в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову. Зазначене правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені», а й щодо умов, які хоч і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін». Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 10.03.2021 у справі № 607/11746/17, пр.№ 61-18730св20. Крім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06.11.2023 у справі №204/224/21, пр.№61-4202сво22 дійшов висновку про те, якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». У разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч. 3, 4\~ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення contra pro ferentem. Contra pro ferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Такий висновок висловлено Верховним Судом у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного в постанові від 18.04.2018 у справі №753/11000/14-ц, пр.№ 61-11сво17. З огляду на викладене, супутні послуги банку, наприклад, вартість користування платіжною карткою, смс-інформування, розрахунково-касове обслуговування мають надаватися клієнту банку безоплатно. Враховуючи наведене, у стягненні з позичальника на користь позикодавця заборгованості за договором від 17 вересня 2021 року у виді комісії у заявленому до стягнення розмірі необхідно відмовити. Так, за законом вказані послуги повинні надаватись безоплатно, відповідно, положення зазначеного кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію щоденно, в терміни та у розмірах, визначених договором, є нікчемними. Стосовно відступлення прав вимоги за кредитним договором, суд виходить з таких нормативних положень. Відповідно до частин 1, 3\~статті 512 ЦК України\~передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом. Відповідно до\~статті 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій\~статті 517 ЦК України\~передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Відповідно до\~статті 1082 ЦК України\~боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї ст. звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06 лютого 2019 у справі № 667/11010/14-ц (провадження № 61-10349св18). Відповідно, із врахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності, суд дійшов висновку, що ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право вимоги на ту суму заборгованості, на яку мав право первісний кредитор (АТ «Банк Кредит Дніпро»), тобто на суму заборгованості за кредитним договором №22038000533427 від 17 вересня 2021 року в розмірі 68 673, 22 грн (залишок простроченого кредиту та залишок прострочених відсотків відповідно). Таким чином, за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ТОВ «Цикл Фінанс» підлягають частковому задоволенню, а саме у спосіб, визначений позивачем, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 22038000533427 від 17 вересня 2021 року в розмірі 68 673, 22 грн, в іншій частині (щодо комісії), позовні вимоги задоволенню не підлягають. Щодо розподілу судових витрат суд виходить з такого. Згідно з частинами 1,2\~статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до частини 1\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, на користь позивача, як сторони по справі, чиї позовні вимоги задовольняються частково, із відповідача слід стягнути судові витрати у вигляді оплати судового збору у сумі 1211,20 гривень, тобто, пропорційно до розміру заборгованості, що підлягає стягненню. Щодо витрат на правничу допомогу слід зазначити таке. Згідно з частиною 3\~статті 133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати: на професійну правничу допомогу. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3\~ст. 2 ЦПК України). Судом встановлено, що в матеріалах справи міститься копія договору про надання правової допомоги позивачу №43453613 від 18 вересня 2024 року, додаткової угоди до Договору №43453613 від 18 грудня 2024 року (щодо представництва інтересів саме у даній справі адвокатом Дорошенко М.А.), детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, необхідних для надання правничої (правової) допомоги, акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 18 грудня 2024 року, платіжна інструкція № 7826 від 25 грудня 2024 року про оплату за юридичні послуги досліджені під час судового розгляду. Відповідно до частини 8\~статті 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. За приписами частин 4-6\~статті 137 ЦПК України\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Так, суд ураховує загальні засади цивільного процесуального законодавства та критерії відшкодування, їх доцільність та співрозмірність, відсутність належним чином висловлених заперечень з боку відповідача. Суд наголошує, що при розгляді справи учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша\~статті 182 ЦПК України). Так, стороною відповідача не подано заперечень проти розміру витрат на професійну (правничу) допомогу відповідно до приписів частини першої\~статті 182 ЦПК України. Отже, враховуючи наведене обґрунтування, наявні докази на підтвердження надання правової допомоги адвокатом Дорошенко М.А., із врахуванням наведеного стороною позивача розрахунку, детального опису робіт, результатів розгляду справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість судових витрат, понесених стороною позивача у загальній сумі 4 000 грн, з яких: правовий аналіз обставин, надання правових рекомендацій\~1 500 гривень, складання позовної заяви\~2 000 грн, формування додатків до позовної заяви\~500 гривень, ухвалюючи рішення про часткове стягнення витрат на правову допомогу. З огляду на вказані норми права, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4 000 гривень. В цьому контексті суд зауважує, що критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу. На підставі наведеного,

Outcome: partial