Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області, в якому просить визнати за нею право приватної власності в порядку спадкування за законом на 1/8 частину житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , яку вона фактично прийняла, але юридично не оформила, та 5/24 частини житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , яку вона фактично прийняла після смерті свого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , але юридично не оформила, та яку позивач фактично прийняла після смерті матері але юридично не оформила, що в цілому є 1/3 частина. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] , який проживав по [ADDRESS] . На час його смерті з ним були зареєстровані його дружина та мати позивачки [PERSON] , позивачка, їх син та брат позивачки [PERSON] , та фактично проживала їх дочка, а сестра позивачки [PERSON] . [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , яка також була зареєстрована разом з чоловіком за вищевказаною адресою. На час її смерті з нею були зареєстровані, позивачка, її син та брат позивачки [PERSON] , та фактично проживала її донька та сестра позивачки [PERSON] . [INFO] помер брат позивачки [PERSON] , який на час смерті був зареєстрований по [ADDRESS] один. Одружений він не був та дітей не мав. Позивач зазначає, що її рідний брат [PERSON] на час смерті своїх батька та матері з ними в одному помешканні не був зареєстрованим, фактично не проживав після їх смерті до нотаріальних органів не звертався тому відповідно до ст. 1272 ЦК України вважається таким, що не прийняв спадщину. Після смерті матері відкрилася спадщина на її майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] . Заповіт ні мати, ні батько не складали. Позивач зазначає, що з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, вона звернулася до Краснокутської держнотконтори, де за її заявою була заведена спадкова справа № 115/2024 року. Проте, постановою нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок по [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. У позові зазначено, що батько позивачки 5 жовтня 1963 року отримав у подарунок від його матір`ю житловий будинок, який був непридатним для проживання, у зв`язку із чим він вирішив побудувати інший. Рішенням № 6 виконавчого комітету Краснокутської селищної Ради народних депутатів трудящих, Краснокутського району Харківської області від 13 квітня 1965 року «Про надання дозволу на перебудову жилого будинку громадянину [PERSON] » було прийнято рішення: 1.Дозволити громадянину [PERSON] перебудувати жилий будинок, що розташований на земельній ділянці по [ADDRESS] . Після побудови нового будинку, старий будинок підлягає зносу. 2.Зобов`язати громадянина [PERSON] перебудувати жилий будинок, розташований на земельній ділянці по [ADDRESS] . 14.04.1965 року батько батько позивачки отримав від Богодухівської архітектурної групи дозвіл на виконання робіт по індивідуальному житловому будівництву. Позивачка зазначає, що її батько отримав усі необхідні дозвільні документи на будівництво будинку, в тому числі план відводу земельної ділянки під індивідуальну житлову забудову в [ADDRESS] , проект забудови та інше. В 1968 році будинок був побудований, підведені всі життєво-необхідні комунікації згідно з планом забудови та типового проекту, батько вважав, що після побудови вищевказаного будинку, в реєстрації будинку немає необхідності, оскільки він був збудований за всіма на той час необхідними дозвільними документами, і до того ж на тій самій земельній ділянці з тією ж адресою, де був знесений старий житловий будинок. На замовлення батька позивачки 27 жовтня 1982 року Богодухівським бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на житловий будинок по [ADDRESS] . Також, станом на 28 серпня 2024 року виготовлений КП «Красокутське БТІ» технічний паспорт на житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] . Позивач вважає, що оскільки вона була зареєстрована із спадкодавцем на час відкриття спадщини та вважається такою що прийняла спадщину, тому і вирішила, що має право на успадкування майна в любий час після спливу шестимісячного строку, однак не передбачала, що відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок стане перешкодою в отриманні спадщини, тому просить суд пропущений строк вважати поважним та поновити їй строк для подачі заяви до суду. Таким чином, позивач не може скористатися своїм правом на отримання спадщини, отже, за захистом та визнанням своїх законних прав та інтересів звернулася до суду із даним позовом, яким просить визнати за нею право власності на 1/3 частку на спадкового майна. Позивач у відкрите судове засідання не з`явилася, про місце, дату і час розгляду справи повідомлялася належним чином, надала до суду заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не з`явилася, про дату про місце, дату і час розгляду справи повідомлялася належним чином, надала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Представник відповідача - Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду судом повідомлявся, матеріали справи містять клопотання від 22.04.2025 про розгляд цивільної справи, без участі представника відповідача за наявними у суді матеріалах, проти задоволення позову не заперечують, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що 22 серпня 1948 року [PERSON] та [PERSON] у виконавчому комітеті Степанівської сільської ради Краснокутського району Харківської області зареєстрували шлюб, що вбачається з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя №00047296736 від 03.10.2024/а.с.13/. Як вбачається з матеріалів справи, Рішенням № 6 виконавчого комітету Краснокутської селищної Ради народних депутатів трудящих, Краснокутського району Харківської області від 13 квітня 1965 року «Про надання дозволу на перебудову жилого будинку громадянину [PERSON] » було прийнято рішення: 1. Дозволити громадянину [PERSON] перебудувати жилий будинок, що розташований на земельній ділянці по [ADDRESS] . Після побудови нового будинку, старий будинок підлягає зносу. 3.Зобов`язати громадянина [PERSON] протягом двох місяців оформити технічну документацію на право перебудови жилого будинку через Богодухівську архітектурно технічну групу./а.с.34/. 14 квітня 1965 року [PERSON] було надано дозвіл на проведення робіт по індивідуальному житлобудівництву на земельній ділянці [ADDRESS] на підставі рішення № 6 виконавчого комітету Краснокутської селищної Ради народних депутатів трудящих, Краснокутського району Харківської області від 13 квітня 1965 року /а.с.33/. Крім того, 14.04.1965 року Технічним бюро Харківського обласного відділу по справам будівництва та архітектури було затверджено план відводу земельної ділянки під індивідуальну житлову забудову в [ADDRESS] по типовому проекту №994-ІІ забудовнику [PERSON] згідно з рішенням №6 виконавчого комітету Краснокутської селищної Ради народних депутатів трудящих, Краснокутського району Харківської області від 13 квітня 1965 року/а.с.35/. В подальшому 27.10.1982 Богодухівським бюро технічної інформації було виготовлено технічний паспорт на житловий будинок по [ADDRESS] , інвентаризаційна справа 207, № правової реєстрації №3-207/а.с.25-31/. За приписами ст. 112 ЦК УРСФСР 1963 року майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України (чинного на момент укладення шлюбу) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Отже, після зносу старого будинку, зведення батьками позивачки нового будинку [ADDRESS] , спірний будинок належав їм на праві спільної сумісної власності подружжя, та їхні частки були рівними, оскільки доказів зворотного матеріали справи не містять. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Краснокутським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківської області /а.с.8/. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з довідки виданої КП «Краснокутське бюро технічної інвентаризації» № 263 від 06.06.2025 адреса об`єкта нерухомого майна - житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований в [ADDRESS] . На зазначений об`єкт нерухомого майна, станом на 31.12.2012 право власності не зареєстроване. Крім того, 28 серпня 2024 року КП «Краснокутське бюро технічної інвентаризації» виготовило технічний паспорт на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] /а.с.20-24/. Як вбачається з копії довідки №998 від 28.08.2024 виданої виконавчим комітетом Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] до дня смерті [INFO] , разом із дружиною [PERSON] , 1923 року народження, сином [PERSON] , 1948 року народження, дочкою [PERSON] , 1959 року народження /а.с.15/. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Краснокутського районного управління юстиції Харківської області, [PERSON] померла [INFO] /а.с.9/. В матеріалах справи міститься копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Краснокутським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] /а.с.10/. Доказом того, що [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] є свідоцтво про народження позивачки серії [NUMBER] /а.с.11/. 23 липня 1995 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] , після реєстрації якого дружині присвоєно прізвище « [PERSON] », про що свідчить наявна в матеріалах справи копія свідоцтва про одруження серії [NUMBER] /а.с.12/. Судом встановлено, що право власності на спірний будинок [ADDRESS] спадкодавцем не було зареєстровано, правовстановлюючі документи відсутні. При вирішення спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України, ЦК України, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31.01.66 року Міністерством комунального господарства УРСР, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 р. №1952-ІV, Закону України «Про нотаріат», Наказом Мін`юст України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 № 296/5. У ч. 1 ст. 55 Конституції України зазначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень ст. ст. 2, 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 р. №1952-ІV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону організаційну систему державної реєстрації прав становлять суб`єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації. Статтею 31 цього Закону встановлено особливості державної реєстрації прав на об`єкти нерухомого майна, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності. Подається виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою. До 19 січня 1996 року згідно з Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31.01.66 року Міністерством комунального господарства УРСР, не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про нотаріат», Законом України «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Норми пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, за якими цей кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, необхідно розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. На час відкриття спадщини діяв ЦК УРСР в редакції 1963 року. Статтею 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року, який був чинним на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] , передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Згідно зі статтями 529, 548, 549 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. [PERSON] як вже втановленео вище судом є донькою померлого [PERSON] . З наданої Краснокутською державною нотаріальної конторою Харківської області інформаційної довідки зі спадкового реєстру щодо наявності/відсутності спадкової справи померлого [INFO] [PERSON] та відповіді в.о. завідувача Харківського обласного державного нотаріального архіву №1981/01-20 від 30.09.2024 вбачається, що згідно із записами в алфавітних книгах обліку спадкових справ Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області за 1998-2000 роки, заяви про прийняття спадщини, відмову від спадщини та про видачу свідоцтв про право на спадщину від спадкоємців померлого [INFO] [PERSON] до нотаріальної контори не надходило, спадкова справа не заводилася, свідоцтва про право на спадщину не видавалося /а.с.58,60/. Таким чином, судом встановлено, що позивач є спадкоємицею за законом після померлого [PERSON] , до складу спадкового майна входить 1/8 частину житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та як донька померлого, в силу ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, такою що прийняла спадщину , що підтверджується довідкою №998 від 28.08.2024 виданою виконавчим комітетом Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області. Стаття 27 Закону Укаїни «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелічує підстави для державної реєстрації прав, так, зокрема, Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: свідоцтва про право на спадщину; судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та ін. Таким чином, суд доходить висновку, що [PERSON] , перебуваючи з 1948 року у шлюбі з [PERSON] , та отримавши у 1982 році технічний паспорт на спірний будинок, володіли спірним житловим будинком на праві власності, що підтверджується Рішенням № 6 виконавчого комітету Краснокутської селищної Ради народних депутатів трудящих, Краснокутського району Харківської області від 13 квітня 1965 року «Про надання дозволу на перебудову жилого будинку громадянину [PERSON] » та дозволом дозвіл на проведення робіт по індивідуальному житлобудівництву на земельній ділянці [ADDRESS] на підставі рішення № 6 виконавчого комітету Краснокутської селищної Ради народних депутатів трудящих, Краснокутського району Харківської області від 13 квітня 1965 року, проте у період, коли було побудовано будинок існував інший порядок оформлення права власності, що не потребував його державної реєстрації, через що спадкодавцю не було видано правовстановлюючого документу в розумінні положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 р. №1952-ІV, що наразі унеможливлює нотаріальне оформлення спадщини. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі і на частину спірного житлового будинку. Позивач є спадкоємицею за законом, та, відповідно до положень ст.ст. 529, 548, 549 ЦК УРСР 1963 року, прийняла спадщину після [PERSON] . Інші спадкоємці за законом [PERSON] та [PERSON] спадщину фактично прийняли після померлого [PERSON] , але юридично її не оформили, оскільки померли, про що свідчать копії свідоцтв про смерть наявні в матеріалах справи /а.с.9,10/. Що стосується позовної вимоги позивача про спадкування 5/24 частини спірного житлового будинку [ADDRESS] після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , яку вона фактично прийняла після смерті свого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , але юридично не оформила, та яку позивач фактично прийняла після смерті матері, але юридично не оформила, суд зазначає наступне. Як вже встановлено судом, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/8 частину житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Як встановлено судом, на день смерті спадкодавця [PERSON] , його дружина та мати позичаки [PERSON] проживала разом зі спадкодавцем, та вважається такою, що в силу положень ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, спадщину прийняла, успадкувавши таким чином 1/8 частину спірного житлового будинку, проте, юридично спадщину не оформила, оскільки померла [INFO] (копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] ) /а.с.9/. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме: на 1/8 частину житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з копії довідки №999 від 28.08.2024, яка видана виконавчим комітетом Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області, [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] до дня смерті [INFO] , разом із сином [PERSON] , 1948 року народження, дочкою [PERSON] , 1959 року народження, та онуком [PERSON] , 1989 року народження/а.с.16/. В силу положень ст. 1216 ЦК України спадкування - це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. За приписами ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 та ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, та незалежно від часу прийняття спадщини вона належить йому з часу відкриття спадщини. Зі змісту ч. 3 ст. 1296 ЦК України вбачається, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. За приписами ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно із ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання, в якому фізична особа проживає. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Відтак, позивач [PERSON] як донька померлої, яка проживала на час смерті своєї матері [PERSON] разом з нею, у силу приписів ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, вона не заявила про відмову від неї. Системний аналіз положень ч. 5 ст. 1268 та ч. 3 ст. 1269 ЦК дає підстави вважати, що виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину або не здійснив державної реєстрації. Тобто, враховуючи, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері, незважаючи на неотримання нею на своє ім`я свідоцтва про право на спадщину на належну померлій частку будинку, право на цю спадщину виникло у позивача. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. За приписами ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі ст.ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. У ч. 1 ст. 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як встановлено судом, 28.08.2024 [PERSON] звернулася до Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області із заявою про прийняття спадщини, відтак, є таким, що прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] /а.с.57/. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.09.2024, винесеною державним нотаріусом Богодухівської державної нотаріальної контори Харківської області, виконуючою обов`язки державного нотаріуса Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області Руденко В.О., відмовлено [PERSON] у вчинення нотаріальної дії, а саме: у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] [PERSON] , у зв`язку з тим, що відсутні документи на спадкове майно/а.с.7/. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки позивач надала до суду достатньо доказів на їх підтвердження. Крім того, [PERSON] заявлено вимогу про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що, відповідно до ст. 127 ЦПК України, пропущений строк необхідно поновити, оскільки він пропущений з поважних причин. На підставі викладеного,

Outcome: approved