Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-10 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (далі - ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА») звернулося до суду з зазначеним позовом, вказуючи, що 14.02.2024 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] укладено договір № 473386-КС-004 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Законом України «Про електронну комерцію». ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» 14.02.2024 направлено [PERSON] , пропозицію (оферту) укласти договір № 473386-КС-004 про надання кредиту, яку остання прийняла. Зі своєї сторони ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» направлено [PERSON] , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-3313, на номер телефону [NUMBER] (що зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), який боржником було введено/відправлено. Таким чином, 14.02.2024 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] було укладено договір № 473386-КС-004 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором. Відповідно до п. 1 договору кредиту, ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит. Згідно з умовами договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою. Пунктом 2 кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів. Пунктом 3 кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов договору. ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» свої зобов`язання за договором кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 10 000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] (який позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті), що підтверджується довідкою про видачу коштів (або платіжним дорученням). Боржниця свої зобов`язання за кредитним договором № 473386-КС-004 про надання кредиту належним чином не виконала, а лише часткового сплатила кошти у розмірі 2 170,00 грн. Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідачка вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту. Зважаючи на ті обставини, що боржниця, належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, у неї станом на 08.02.2025 утворилась заборгованість в розмірі 40 080,44 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 10 000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах - 29 021,09 грн; суми прострочених платежів за комісією - 1 059,35 грн. Враховуючи викладене вище, просить стягнути з [PERSON] , вказану суму заборгованості за кредитним договором та понесені ними судові витрати в розмірі 2 422,40 грн. Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 25.03.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, сторонам роз`яснені їх процесуальні права та обов`язки та витребувано у АТ КБ «УНІВЕРСАЛ БАНК» письмовий доказ у вигляді відповідного рішення структурного підрозділу або посадової особи банку, чи у вигляді іншого письмового доказу, який би підтверджував або спростовував факт випуски банківської картки № [NUMBER] (та відкриття під неї відповідного банківського рахунку) на ім`я [PERSON] ; письмовий доказ у вигляді виписок про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № [NUMBER] за період з 14.02.2024 (дата видачі кредиту) по 31.07.2024 (дата закінчення терміну кредитування). 17.06.2025 та 24.07.2025 через підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшли додаткові пояснення по справі (а.с.113-151, а.с.165-176). Ухвалами Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 12.06.2025 та 22.07.2025, було задоволено клопотання представника відповідачки та витребувано від ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» електронні оригінали (інформацію в електронній (цифровій) формі) укладення в електронному вигляді договору про надання кредиту № 473386-КС-004 від 14.02.2024 та завірену копію і оригінал платіжного документу про перерахування на банківський рахунок відповідачки [PERSON] (номер рахунку, назва банківської установи) коштів за договором про надання кредиту № 473386-КС-004 від 14.02.2024. В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, в прохальній частині позову просив розгляд справи здійснювати без участі представника позивача, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.8 зворот). 11.09.2025 представник відповідачки [PERSON] надав до суду пояснення в порядку ст.43 ЦПК України та просив судове засідання про проводити без його участі та без участі відповідачки (а.с.203-204). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню по наступним підставам. Так, судом встановлено, що підтверджується письмовими матеріалами справи, що 14.02.2024 відповідачка та ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» уклали договір № 473386-КС-004 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма), шляхом підписання пропозиції (оферти) укласти договір, прийняття (акцепт) пропозиції укласти договір та самого договору електронними підписами. Відповідно до умов договору, товариство зобов`язалось надати клієнту грошові кошти в розмірі 10 000,00 грн на засадах строковості, поворотності та платності, а позичальник зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту. Строк на який надається кредит - 24 тижні, стандартна процентна ставка за кредитом - 2,00000000, фіксована; знижена процентна ставка - в день 1,15288411, фіксована; комісія за надання кредиту - 1 500,00 грн; строк дії договору до 31.07.2024; орієнтовна загальна вартість наданого кредиту - 26 040,00 грн; орієнтовна реальна річна процентна ставка - 9 249,88% (а.с.17-19, 20-22, 23-25). Відповідачка електронним підписом підписала паспорт споживчого кредиту та графік платежів (а.с.14-16). Факт перерахування коштів 14.02.2024 о 13.26 год. на суму 10 000,00 грн на платіжну картку № [NUMBER] (емітент платіжної картки MONOBANK), підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Платежі Онлайн» від 07.02.2025, яке як технологічний оператор платіжних послуг провело транзакцію через платіжний сервіс «Platon» (а.с.29) та інформацією про рух коштів по картці емітованої в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» (а.с.97-111). Позивачем надані до суду Правила надання споживчих кредитів ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» (а.с.30-34) Розмір заборгованості відповідачки [PERSON] перед позивачем підтверджується розрахунком заборгованості за договором № 473386-КС-004 від 14.02.2024 станом на 08.02.2025, відповідно до якого її заборгованість становить 40 080,44 грн, що складається з: заборгованість за кредитом - 10 000,00 грн; заборгованість по відсотках - 29 021,09 грн; заборгованість по комісії - 1 059,35 грн (а.с.10-12) та довідкою про стан заборгованості станом на 11.02.2025 (а.с.13). На виконання ухвали Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 25.03.2025, АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» надало інформацію про те, що на ім`я [PERSON] в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» емітовано карту № [NUMBER] (а.с.96). Факт користування відповідачкою кредитними коштами підтверджується інформацією про рух коштів по картці емітованої в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» за період 14.02.2024-31.07.2024, з якої вбачається, що остання здійснювала переказ коштів з картки, поповнювала її, здійснювала розрахунок карткою за товари та послуги, поповнювала картковий рахунок, тощо (а.с.97-111). Згідно копії платіжної інструкції № 2497 від 14.02.2025, позивачем сплачено судовий збір в сумі 2 422,40 грн (а.с.1). Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.615 ЦК України, у разі порушення зобов`язання однією стороною, друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму згідно ст.625 цього Кодексу. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Зазначена правова позиція міститься і в постанові Верховного суду України від 22 березня 2017 року (справа № 6-2320цс16). Згідно ч.1 ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір між сторонами був укладений в електронній формі, а тому на нього поширюються вимоги Закону України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Згідно п.п.5,7 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.12 ЦПК України, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, судом встановлено, що відповідачка [PERSON] , відповідно до укладеного в електронній формі між нею та ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» договору №473386-КС-004 про надання кредиту, отримала кредит у розмірі 10 000,00 грн строком на 24 тижні, та зобов`язалася повернути його та сплачувати проценти та комісії на умовах та в строки визначені договором. Однак, свої зобов`язання за договором не виконала, не внесла платежі у строки і розмірах, встановлених договором, чим істотно порушила його умови, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість, яка станом на 08.02.2025 становить 40 080,44 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 10 000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах - 29 021,09 грн; суми прострочених платежів за комісією - 1 059,35 грн. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Ураховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що визначений позивачем розмір процентів є непропорційно великою сумою компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості кредиту), що не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 132/1006/19. З огляду на очевидну не співмірність заявлених до стягнення процентів за користування кредитом у сумі 29 021,09 грн, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, обмежити розмір процентів за користування кредитом до 15 000,00 грн. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачки простроченої заборгованості за комісією суд зазначає наступне. Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно з п.11 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Пунктами 9, 11 ч.1 ст.1 Закону визначено, що споживач - фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит. Споживчий кредит - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно з п.22 ч.1 ст.1 Закону «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. З цього випливає, що споживчий кредит - грошові кошти, що надаються споживачу, тобто фізичній особі, на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю. За положеннями ч.5 ст.11, ч.ч.1, 2, 5, 7 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Отже, несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо сплати комісійної винагороди за обслуговування кредиту. Крім того, відповідно до ст.55 Закону «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством, нормативно-правовими актами Національного банку та угодами (договорами) між клієнтом і банком. Відповідно до п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими постановою правління НБУ від 10.05.2007 №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Згідно із ч.ч.1, 2, 4 та 5 ст.18 Закону, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах зі споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Зазначений висновок міститься в постанові Верховного Суду від 7 лютого 2018 року в справі №175/1543/16-ц, яка, відповідно до ч.4 ст.264 ЦПК України, має враховуватися судом. Виходячи з цього суд приходить до висновку про необґрунтованість стягнення з відповідачки заборгованості за комісією. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» слід задовольнити частково та стягнути з відповідачки заборгованість в розмірі 25 000,00 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 10 000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах - 15 000,00 грн, що буде відповідати засадам справедливості, добросовісності та розумності. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 2 422,40 грн також підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача. На підставі ст.ст. 207, 526, 626, 628, 633, 638, 639, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: partial