Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-18 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін та учасників справи. Позивач ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» в особі представника - адвоката Бачинського О.М. звернувся в Стрийський міськрайонний суд Львівської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики № 6629257 від 31.03.2020 в розмірі 14 338,44 грн та судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог представник позивача покликався на те, що 31.03.2020 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики № 6629257, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 3500,00 грн та зобов`язалася повернути позику та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, з кінцевим терміном погашення не пізніше 30.04.2020, розмір процентів акційних у день становить 0,80%, розмір процентів на прострочену Позику у день, становить 2,70%. Договір укладено в електронній формі на умовах Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті https://mycredit.ua, підписана електронним цифровим підписом ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та акцептована відповідачем шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором). У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язання відповідачем станом на 25.06.2025 заборгованість за договором позики перед позивачем становить 14338,44 грн, до якої входить: залишок заборгованості за тілом - 3 500,00 грн; залишок заборгованості по процентам за користування - 8 198,00 грн; 3% річних - 637,78 грн. (період нарахування 01.05.2020 - 23.02.2022); інфляційне збільшення - 2 002,66 грн. (період нарахування 01.05.2020 - 23.02.2022). Відповідач [PERSON] у запропонований судом строк відзив на позовну заяву ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» до неї про стягнення заборгованості за договором позики не подала. Ухвала судді про прийняття вищевказаної позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 23.07.2025 двічі скеровувалась відповідачу [PERSON] за її зареєстрованим місцем проживання, однак як вбачається із довідок Укрпошти така поверталась на адресу суду 15.08.2025 та 01.09.2025 через відсутність адресата за вказаною адресою, що згідно з п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України є належним врученням судового рішення. Крім того, Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст. 174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило. Заяви (клопотання) учасників справи. Будь-яких інших заяв та/чи клопотань від учасників справи, зокрема клопотань про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін або про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, не надходило. Процесуальні дії у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.07.2025 головуючим суддею у справі визначено суддю Валовін Ю.В. /а.с. 37/ На виконання вимог ч. 6, 8 ст. 187 ЦПК України, суддею вжито заходів для отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності - відповідача [PERSON] , в результаті чого на запит суду із Єдиного державного демографічного реєстру надійшла відповідь про зареєстроване місце проживання відповідача /а.с. 38/. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23.07.2025 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальності «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 274 ЦПК України /а.с. 39/. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних, які необхідні для встановлення фактичних обставин справи, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 31.03.2020 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики № 6629257, який підписаний позичальником [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором [NUMBER] /зворотня сторона а.с. 8/. Однак, як вбачається з довідки про ідентифікацію [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , з якою укладено договір позики № 6629257 від 31.03.2020, була ідентифікована ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» шляхом підписання акцепт договору аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора [NUMBER], який був відправлений позичальнику 31.03.2020 о 15:19 на електронну пошту [INFO] /зворотня сторона а.с. 10/. Відповідно до п. 1 договору позики № 6629257 від 31.03.2020 позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на узгоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Згідно з п. 2 вказаного договору: сума позики - 3500,00 грн, строк позики - 30 днів, дата повернення позики - 30.04.2020, базова процентна ставка/день (фіксована) - 1,60%, вартість позики за весь строк, на який видано позику, становить 840,00 грн, загальна вартість позики та процентів становить - 4340,00 грн. В позовній заяві представник позивача зазначає, що первісний кредитор надав докази перерахування коштів від ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес», котра являється підрядником в частині технічного перерахування коштів у безготівковій формі, та діє на підставі Витягу з реєстру платіжної інфраструктури з інформацією про ліцензію на надання фінансових платіжних послуг від 27.04.2023 №21/764-рк, відповідно до умов Договору № 23-01-18/5 від 23.01.2018 року, укладеного між Компанією та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» - Документ за вих. № КД-000033649/ТНПП від 12.06.2025 (докази перерахування коштів додаються) /зворотня сторона а.с. 2 - а.с. 3/. Так, на підтвердження факту перерахування первісним кредитором ТОВ «ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» грошових коштів [PERSON] у сумі 3500,00 грн позивачем долучено довідку від 12.06.2025, відповідно до якої ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» підтверджує прийняття до виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою АРІ-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (код за ЄДРПОУ 39861924) відповідно до умов договору про переказ коштів № 23-01-18/5 від 23.01.2018 року, укладеного між Компанією та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та завершення наступної платіжної операції: 1) Дата 31.03.2020 року; 2) Номер платежу e276decc-500f-4е 10-8396-58430c8490b6; 3) Сума 3500,00 грн.; 4) Отримувач [PERSON] - ЕПЗ номер [NUMBER] /а.с. 9/. Проте, суд звертає увагу, що позивачем не долучено ні платіжної інструкції, яка згідно з вище зазначеною довідкою була прийнята до опрацювання, ні договору про переказ коштів № 23-01-18/5 від 23.01.2018 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», ні Витяг з реєстру платіжної інфраструктури з інформацією про ліцензію на надання фінансових платіжних послуг від 27.04.2023 №21/764-рк, на які посилається представник позивача у позовній заяві та які б підтверджували право ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» надавати послуги з приймання платежів та переказу грошових коштів від імені ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». 01.04.2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Сіроко Фінанс» уклали договір факторингу № 016-010421 який, своєю чергою, відступив право вимоги на користь позивача ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» на підставі договору факторингу № 20231130/1 від 30.11.2023 року. Так, згідно договору факторингу № 20231130/1 від 30.11.2023 року, позивач ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» набув статусу кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Сіроко Фінанс», включно і до відповідача [PERSON] (порядковий номер 12 згідно з реєстром прав вимоги № 20231130/1) /а.с. 11-27/. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. За змістом статей 626, 628ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Відповідно до ч. 3, 6 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно із ст. 12 Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону). Згідно з ч. 12 ст. 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У постанові Верховного Суду від 30 червня 2023 року в справі №274/7221/19 (провадження №61-1513св23) зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з цим Законом підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Водночас, відповідно до пунктів 4,8, 5.5,5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254), передбачено, що у первинних документах, на підставі яких здійснюються записи в бухгалтерському обліку, мають зазначатися номери кореспондуючих рахунків за дебетом і кредитом, сума операції в грошовому виразі, дата виконання, підпис відповідального виконавця, підпис контролера (якщо операція підлягає додатковому контролю), підпис уповноваженої особи (якщо підставою для здійснення операції було відповідне розпорядження). Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій, призначаються для видачі або відсилання клієнту. Згідно з пунктами 61, 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 (яке є чинним на час вирішення справи судом апеляційної інстанції), форма клієнтських рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Клієнтські рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер клієнтського рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код Єдиного ідентифікатора Національного банку України (далі - ID НБУ) банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; сума вхідного залишку за рахунком; код ID НБУ банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); сума оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Відповідно до п. 6 Розділу 1 Постанови НБУ 29.07.2022 № 163 «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг», документом що підтверджує розпорядження ініціатора надавачу платіжних послуг щодо виконання платіжної операції є платіжна інструкція. Пунктами 11 та 12 визначено, що надавач платіжних послуг у своїх внутрішніх документах з питань здійснення безготівкових розрахунків визначає порядок зберігання платіжної інструкції, оформленої в електронній або паперовій формі, на підставі якої ініційовано платіжну операцію, та зберігає її протягом строку, установленого законодавством України. Надавач платіжних послуг приймає до виконання надану ініціатором платіжну інструкцію за умови, що платіжна інструкція оформлена належним чином та немає законних підстав для відмови в її прийнятті. Оцінка доказів та висновки суду за результатами розгляду справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19). У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. В силу положень ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Слід зазначити, що звертаючись до суду, представник позивача у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтувував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, клопотання про їх витребування не подавав. У своїй заяві представник позивача просив розглянути справу за його відсутності. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23.07.2025 розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, клопотань про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін або про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, від сторони позивача не надходило. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа 755/18920/18, провадження 61-17205ск19. Як вже було наведено вище, встановлені судом фактичні обставини підтверджують наявність розбіжності у електронному підписі, яким відповідач [PERSON] підписала договір позики № 6629257 від 31.03.2020, а саме у реквізитах позичальника вказано, що зазначений договір був підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором [NUMBER], в той час як з долученої позивачем довідки про ідентифікацію вбачається, що під час укладення договору відповідачу було скеровано одноразовий ідентифікатор [NUMBER]. Таким чином, достовірні докази того, що договір позики № 6629257 від 31.03.2020 був підписаний саме відповідачем [PERSON] - відсутні. Також, позивачем не надано первинних платіжних документів або виписок з рахунку відповідача, які б підтверджували факт перерахування первісним кредитором коштів відповідачу [PERSON] . Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, однак позивачем не надано достатніх доказів, які у своїй сукупності дають змогу встановити факт перерахування первісним кредитором ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» на картковий рахунок [PERSON] позики у сумі 3500,00 грн. Таким чином суд, дослідивши докази в справі, якими обґрунтовуються заявлені позовні вимоги, оцінивши їх належність, достовірність та достатність, дійшов висновку, що в матеріалах справи відсутні достовірні докази підписання відповідачем [PERSON] договору позики № 6629257 від 31.03.2020, за яким позивач просить стягнути заборгованість в розмірі 14 338,44 грн, а також відсутні достатні докази, які б підтверджували факт перерахування коштів первісним кредитором на картковий рахунок [PERSON] за вказаним договором позики. Таким чином, у зв`язку з недоведеністю заявлених вимог у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальності «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики № 6629257 від 31.03.2020 в розмірі 14 338,44 грн. слід відмовити. Розподіл судових витрат між сторонами. Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1с т. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у позові відмовлено, судові витрати залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed