Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-10 00:00:00

у грудні 2024 року позивач [PERSON] звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору -Орган опіки та піклування Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації. Позов обґрунтований тим, що він є братом неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . У 2015 році їх батьки - [PERSON] та [PERSON] розійшлись, після чого їх з братом виховувала матір. [INFO] після хвороби мати померла. Після смерті матері позивач переїхав проживати в квартиру до брата [PERSON] , де він проживав з матір`ю, та фактичноповністю взяв піклування над братом. Зокрема, оплачує навчання [PERSON] у школі «Оптіма» у розмірі 2 800,00 грн щомісячно, курси з підготовки до НМТ з української мови та історії - 4 500,00 грн щомісячно, приблизно 6 000,00 грн видає щомісячно братові на кишенькові витрати. При цьому позивач несе інші видатки на утримання брата (харчування, одяг, лікування, дозвілля тощо). Натомість відповідач ще з 2015 року перестав цікавитись життям синів. Зокрема, не цікавився шкільними успіхами [PERSON] , не займався його вихованням, підготовкою до дорослого життя, не проявляв інтересу до його внутрішнього світу, не надавав йому доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяв засвоєнню [PERSON] загальновизнаних норм моралі, не створив умов для отримання [PERSON] освіти тощо. Всі ці батьківські обов`язки наразі виконує позивач. Відповідач лише двічі після смерті матері своїх синів, у листопаді та грудні 2023 року, допомагав фінансово [PERSON] . З січня 2024 року він знову перестав телефонувати синові та перестав йому матеріально допомагати. На початку серпня 2024 року стало відомо, що відповідач виїхав до Румунії у липні 2024 року, де працевлаштувався на роботу, проте матеріально [PERSON] не допомагає, зазначаючи, що йому самому не вистачає грошей. Позивач вказує, що вони з братом дружні з дитинства, у них є багато спільного (захоплення, друзі). Також, позивач вважає, що він морально і матеріально спроможний піклуватись про свого брата. Відтак, просить позбавити їх батька батьківських прав щодо його брата [PERSON] , [INFO] , встановити піклування над неповнолітнім [PERSON] , призначивши піклувальником [PERSON] позивача та стягнути з відповідача на користь піклувальника аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу розподілено на суддю Котенко Р. В. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 28 січня 2025 року у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. 09.04.2025 через підсистему «Електронний суд» від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. У вказаному клопотанні відповідач також зазначив, що він ознайомлений з позовом та додатками до нього, він погоджується з обставинами, викладеними у позові та не заперечує проти позову. 10.06.2025 на електронну пошту суду та 11.06.2025 через канцелярію суду надійшов висновок Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] та висновок про можливість [PERSON] виконувати обов`язки піклувальника над неповнолітнім братом [PERSON] 11.06.2025 від представника третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника. 12.06.2025 від позивача до суду надійшла заява про проведення підготовчого засідання за його відсутності та за відсутності його представника, просив закрити підготовче провадження, призначити розгляд справи по суті. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 12 червня 2025 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання з`явився позивач та його представник. Відповідач та представник третьої особи у судове засідання не з`явились, про про день, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином. З урахуванням раніше поданих відповідачем та представником третьої особи заяв про розгляд справи за їх відсутності, суд вважає можливим провести розгляд справи без участі відповідача та представника третьої особи. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Зазначив, що в нього є молодший брат - [PERSON] , [INFO] . Їх батьки розлучились у 2015 році, після чого їх батько - [PERSON] , самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, а саме не займався їх вихованням, не цікавився їх життям, навчанням тощо, не проводив з ними дозвілля, не готував до дорослого життя, а також не утримував матеріально. Позивач навіть не пам`ятає, щоб батько їм телефонував. [INFO] померла їх мати. З 2015 року вони вперше зустрілись з батьком на поминках матері. [PERSON] навіть не впізнав батька. Тоді батько дав [PERSON] 5 000,00 грн. Після цього він ще раз дав трохи грошей і більше допомоги від нього не було. [PERSON] фактично залишився без піклування дорослих, тож виконання батьківських обов`язків взяв на себе позивач. Наразі вони з [PERSON] проживають в орендованій квартирі, яку оплачує позивач. Позивач також оплачує навчання [PERSON] , його додаткові курси для підготовки до вступу у вищий навчальний заклад, несе витрати на харчування, одяг, лікування, дозвілля [PERSON] , дає йому кишенькові кошти. Вважає, що батько має бути позбавлений батьківських прав щодо [PERSON] , оскільки він не виконує свої батьківських обов`язків вже багато років. Крім того, відсутність батька у житті [PERSON] викликає багато труднощів. Зокрема, батько ледве погодився оформити спадщину, що належала [PERSON] після смерті матері, та соціальну допомогу по втраті годувальника. Влітку 2024 року, коли у [PERSON] заболів зуб, у стоматологічній клініці відмовлялись надати допомогу без згоди законного представника. Саме тоді, розшукуючи батька, аби отримати медичну допомогу у стоматології, вони з братом дізнались, що батько виїхав до Румунії. Вони зідзвонились з батьком, і під час розмови батько повідомив, що не планує повертатись в Україну, та що у нього немає змоги матеріально допомагати [PERSON] . Після цього вони з братом вирішили, що його необхідно позбавити батьківських прав та встановити над [PERSON] піклування для його подальшого нормального життя та розвитку. Позивач зазначив, що він може бути піклувальником брата, оскільки він є найближчою йому особою, інших близьких осіб, хто міг би виконувати цю функцію немає, він працює, має стабільний високий дохід, отримує вищу освіту за рахунок державних коштів у Київському національному університеті будівництва і архітектури, ніколи не порушував закон та до кримінальної відповідальності не притягався, має гарне здоров`я. Крім того, вважає, що з батька мають бути стягнуті аліменти на утримання брата. Представник позивача адвокат Приймак С. М. підтримала позов, просила його задовольнити у повному обсязі. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , [INFO] , повідомила, що вона є матір`ю відповідача та бабою позивача та [PERSON] . Свідок зазначила, що не дивлячись на те, що її син розлучився з невісткою - [PERSON] , у неї залишились добрі стосунки з онуками та їх матір`ю. Вказала, що у 2015 році її син раптово пішов з сім`ї і [PERSON] з семи років був позбавлений любові та захисту зі сторони батька. Дітьми займалась невістка, а вона допомагала їй. Зокрема, проводила час з онуками на вихідних, на канікулах возила їх в оздоровчі поїздки до моря. У неї й зараз дуже теплі, гарні відносини з онуками, вони традиційно збираються щомісяця на обід, тож вона обізнана про їх життя. Зазначила, що після розлучення сина й невістки у неї погіршились стосунки з сином, а останні щонайменше три роки взагалі не мала з ним спілкування. Про те, що відповідач проживає в Румунії дізналась від своїх онуків. Свідок підтвердила, що відповідач, після того як залишив сім`ю, зовсім не опікувався своїми дітьми, не цікавився їх життям, ніяким чином не виконував свої обов`язки як батько. Підтвердила, що аліменти на утримання дітей [PERSON] з відповідача не стягувала. Зазначила, що позивач гідно справляється з обов`язками піклувальника і фактично замінив [PERSON] батька. Ій відомо, що всі видатки, пов`язані з проживанням, навчанням, розвитком, дозвіллям [PERSON] , несе позивач. Брати багато часу проводять разом, у них багато спільного, тож [PERSON] гідний бути піклувальником свого молодшого брата [PERSON] . Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення позивача, його представника, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд встановив такі фактичні обставини та дійшов такого висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та [PERSON] є рідними братами. Їх батьками є [PERSON] та [PERSON] . Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 02 грудня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 04 листопада 2023 року Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). [INFO] померла матір позивача та його молодшого брата [PERSON] [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим повторно 02 липня 2024 Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). З пояснень позивача, показів свідка [PERSON] судом встановлено, що відповідач з 2015 року залишив сім`ю та самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо своїх синів [PERSON] та [PERSON] , не займався їх вихованням та утриманням. Також, судом встановлено, що у серпні 2024 року відповідач, без попередження своїх синів, виїхав з України та проживає у Румунії, де працевлаштувався, проте матеріальної допомоги неповнолітньому сину [PERSON] не надає. Вказані обставини не заперечувались відповідачем. З договору оренди житлового приміщення від 29 липня 2024 року та акту прийому-передачі житла та майна вбачається, що [PERSON] є орендарем квартири [ADDRESS] , у якій проживає разом зі своїм братом [PERSON] . Обставина щодо спільного проживання братів у вказаній квартирі також підтверджується Актом-довідкою № 707 від 17 вересня 2024 року. З характеристики [PERSON] , виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр освіти «Оптіма» 26 вересня 2024 року за № 02-21-1/4063, судом встановлено, що [PERSON] є здобувачем освіти у навчальному закладі вказаного товариства, зарекомендував себе дисциплінованим, працелюбним та відповідальним учнем. Навчальний заклад відвідує систематично, навчальну програму виконує у повному обсязі, кількість пропущених уроків відсутня. [PERSON] доброзичливий, розсудливий, прислухається до думки дорослих, з повагою ставиться до вчителів та однолітків. У вільний від уроків час багато читає, захоплюється куховарством, займається спортом. Оплата навчання [PERSON] у вищезазначеному навчальному закладі у розмірі 5 800,00 грн, 2 800,00 грн, підтверджується платіжними інструкціями АТ «Універсал Банк» від 03 вересня 2024 року, 04 жовтня 2024 року, платником за якими є [PERSON] . Також, доводи позивача про підготовку брата [PERSON] до вступу до вищого навчального закладу підтверджуються: договором публічної оферти, предметом якого є надання фізичною особою-підприємцем [PERSON] послуг з організації та проведення курсів онлайн; графіком платежів за договором про отримання освітніх послуг (курсів) у ФОП [PERSON] , а саме підготовка до НМТ з української мови та історії України; платіжними інструкціями АТ «Універсал Банк» від 10 вересня 2024 року у розмірі 3 000,00 грн, від 04 жовтня 2024 року у розмірі 4 500,00 грн про оплату [PERSON] послуг ФОП [PERSON] за навчання [PERSON] . При цьому суд не бере до уваги квитанції АТ «Універсал Банк» від 13 вересня 2024 року на суму 11 570,00 грн, та від 12 жовтня 2024 року на суму 6 000,00 грн, оскільки з них неможливо встановити отримувача коштів та конкретне призначення платежу. Відповідно до висновку Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] від 10 червня 2025 року № 100-7801, органом опіки та піклування було встановлено, що за місцем проживання дитини [PERSON] і його брата [PERSON] дотримуються санітарно-гігієнічні норми, наявні продукти харчування в достатній кількості. Між братами дружні та доброзичливі стосунки. З`ясувавши думку неповнолітнього [PERSON] щодо позбавлення його батька батьківських прав щодо нього, було встановлено, що [PERSON] не має бажання спілкуватись та бачитись з батьком, оскільки останній не бере участі у його вихованні та не цікавиться особистим життям. [PERSON] зазначив, що не бачився з батьком з 2015 року по 04 листопада 2023 року, коли був поминальний обід після смерті його матері. [PERSON] не заперечує проти позбавлення його батька батьківських прав щодо нього. [PERSON] зазначив, що наразі про нього піклується та готує до дорослого життя його старший брат [PERSON] . Також, 07 квітня 2025 року [PERSON] надав на електронну адресу Служби письмові пояснення, підписані електронним цифровим підписом, відповідно до яких він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] . При цьому психологом Голосіївського районного в місті Києві центру соціальних служб після спілкування з дитиною встановлено, що в останнього відсутній емоційний зв`язок з батьком, неповнолітня дитина сприймає батька як відсторонену, ворожу та непослідовну фігуру. Натомість з братом [PERSON] у [PERSON] сформовані довірливі, теплі стосунки, які характеризуються ненав`язливим керівництвом, повагою до самостійності та стабільністю у вихованні. [PERSON] виконує батьківську функцію та забезпечує необхідний рівень емоційної підтримки, що особливо важливо в умовах втрати матері та фактичної відсутності батька.Отже, органом опіки та піклування встановлений факт свідомого ухилення від виконання батьківських обов`язків [PERSON] по відношенню до сина [PERSON] , внаслідок чого зроблений висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо його неповнолітнього сина [PERSON] . Частиною третьою статті 51 Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. При цьому, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, а також і санкція за протиправну винну поведінку батьків. Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 червня 2021 року у справі № 758/9706/18 (провадження № 61-17898св20). Відповідно до положень статті 121 Сімейного кодексу України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини (стаття 133 Сімейного кодексу України). Як уже зазначалося раніше, зі свідоцтва про про народження дитини встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно із частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до положень статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно із статтею 165 Сімейного кодексу України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно із правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17 (провадження № 61-2175св20), ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Отже, під час вирішення спору, суд ставить на перше місце якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, що потрібні для ухвалення рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є винятковим заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 724/743/15-ц (провадження № 61-16157св18) сформульовано висновки про те, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Верховний Суд зазначив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, проте першочергово мають враховуватися якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, потрібними для ухвалення рішення, а також оцінку всіх доказів у справі, які підтверджують виконання чи нехтування батьком/матір`ю своїми батьківськими обов`язками. Позбавлення батьківських прав, здійснене згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права батька/матері є пропорційним меті позбавлення батьківських прав. Крім того, позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Також у постанові від 26 квітня 2022 року у справі № 520/8264/19 Верховний Суд виснував, що поведінка особи, яка свідомо змінює країну проживання, не бере участі у вихованні дитини, свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків у розумінні статті 164 СК України і може бути підставою для позбавлення цієї особи батьківських прав щодо дитини. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що батько дитини [PERSON] , разом не проживає з [PERSON] з раннього його віку, не займається його вихованням, матеріально не забезпечує. З огляду на те, що мати дитини померла, батьківські обов`язки наразі фактично виконує позивач, який є рідним братом [PERSON] . Крім того, відповідач свідомо відмовився від виконання батьківських обов`язків, оскільки взагалі не цікавиться життям сина, не здійснював жодних спроб для зустрічі та спілкування з ним, а після смерті матері дитини, коли його неповнолітньому синові потрібна була найбільша підтримка та батьківське піклування, свідомо виїхав за кордон України, змінивши країну свого проживання, навіть не повідомивши про це синів. Приписами статей 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно із частинами першою, другою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Отже, судом встановлено, що відповідач не створив належних умов для проживання та виховання дитини. Фактично дитина не отримує від батька жодної допомоги для морального та фізичного розвитку. Батько не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. З огляду на викладене, оцінивши надані докази, враховуючи вік дитини та її інтереси, суд дійшов висновку, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо свого сина [PERSON] , [INFO] , а тому є підстави для позбавлення його батьківських прав та задоволення позовних вимог в цій частині. При вирішенні цієї вимоги враховується, що такий крайній захід спрямований на захист інтересів дитини з метою забезпечення її належного виховання, розвитку, навчання, медичного та соціального нагляду. Тому позбавлення відповідача батьківських прав щодо неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , повністю відповідає інтересам дитини, і є справедливим, передбачуваним та невідворотним наслідком свідомого вибору відповідача. Згідно ч. 1, 2 ст. 20 Конвенції дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних якнайкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою. Держави-учасниці відповідно до своїх національних законів забезпечують зміну догляду за дитиною. Відповідно до ч. 4 ст. 167 СК України якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. В силу ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки (ст. 55 ЦК України). Піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена(ст. 59ЦК України). Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦК України суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Згідно із ст. 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавленого батьківського піклування» діти, позбавлені батьківського піклування, - діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами Національної поліції, пов`язаним з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов`язки, а також діти, розлучені із сім`єю, підкинуті діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовилися батьки, діти, батьки яких не виконують своїх батьківських обов`язків з причин, які неможливо з`ясувати у зв`язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, та безпритульні діти. Статус дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, - визначене відповідно до законодавства становище дитини, яке надає їй право на повне державне забезпечення і отримання передбачених законодавством пільг та яке підтверджується комплектом документів, що засвідчують обставини, через які дитина не має батьківського піклування. Оскільки в даному випадку наявні підстави для позбавлення батька неповнолітнього [PERSON] батьківських прав, а матір дитини померла, то дитина набуває статусу дитини, позбавленої батьківського піклування та потребує встановлення над нею піклування. Відповідно до ч. 1, 2 ст.244 СК України піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа, при призначенні якої органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Згідно з висновком Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації піклувальником над неповнолітнім [PERSON] , [INFO] , може бути його брат [PERSON] , [INFO] . Зокрема, органом опіки та піклування зазначено, що [PERSON] відповідає вимогам законодавства, встановленим для піклувальників, розуміє ступінь відповідальності перед братом та суспільством за його належне виховання, навчання та розвиток, він зможе забезпечити для виховання неповнолітнього брата належні умови життя та виховання. Надаючи оцінку можливості призначення позивача піклувальником неповнолітнього брата [PERSON] , судом було встановлено, що позивач є фізичною особою-підприємцем та отримує стабільний високий дохід. Вказані обставини встановлені на підставі: витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; витягу з реєстру платників єдиного податку; договору про надання послуг № АВС/318 від 25.07.2024, відповідно до якого [PERSON] надає замовнику послуги з розроблення програмного забезпечення, попередня загальна ціна договору - 30 000 доларів США, строк договору - до 31.12.2024 з можливістю його пролонгації; виписки про рух коштів по рахунку фізичної особи-підприємця [PERSON] . Відповідно до Витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» відомості про наявність незнятої чи непогашеної судимості щодо [PERSON] станом на 20 жовтня 2024 року відсутні. Згідно із висновком про стан здоров`я, виданим 01 листопада 2024 року ТОВ «Медстрахсервіс», [PERSON] є здоровою особою, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, може виконувати за станом здоров`я функції піклувальника. З огляду на вказане, суд дійшов висновку про необхідність встановлення над неповнолітнім [PERSON] , [INFO] , піклування, призначивши його піклувальником брата - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частин другої, третьої статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частиною третьою статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до роз`яснень пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом частин першої-третьої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідач є особою працездатного віку. Інших стягнень з відповідача на утримання інших непрацездатних осіб з матеріалів справи не встановлено, доказів протилежного суду не надано. Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину, передбачених статтею 188 СК України, не встановлено. Враховуючи відсутність інформації щодо майнового стану відповідача та враховуючи те, що особа, позбавлена батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття на користь піклувальника дитини, підлягають задоволенню. Такий розмір аліментів, на думку суду, є доцільним та обґрунтованим. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З урахуванням вказаної норми, аліменти підлягають стягненню з 18 грудня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. За змістом пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до статті 141 ЦПК України, ураховуючи повне задоволення позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача у розмірі 2 422,40 грн. Крім того, враховуючи звільнення позивача від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення з відповідача на його користь аліментів, відповідно до пункту 12 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», з відповідачів в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. З урахуванням положень статті 169 СК України суд роз`яснює відповідачу, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Outcome: approved