Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-10 00:00:00

[PERSON] 06 червня 2025 року звернулася в суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дітей та на дружину, посилаючись на те, що між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від цього шлюбу мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] . Упродовж останніх шести місяців вони з відповідачем спільно не проживають та не підтримують шлюбно сімейних відносин. Діти, [PERSON] та [PERSON] проживають з позивачкою за адресою: [ADDRESS] , та перебувають на її утриманні. В даний час вона не може працювати, оскільки здійснює догляд за дитиною до трьох річного віку та перебуває у відпустці з 29.12.2023 року по 15.08.2026 року. Вони з відповідачем не досягли згоди щодо розміру аліментів на утримання дітей та порядку їх сплати. Щодо аліментів на її утримання у період здійснення нею догляду за дитиною до трьох річного віку, то відповідач категорично відмовляється надавати їй кошти на її утримання. Кошти на утримання дітей відповідач надає у недостатньому розмірі та не систематично, їй фінансово допомагають батьки. Відповідач проходить військову службу у Збройних Силах України та отримує щомісячне грошове забезпечення. Інших осіб, які б перебували на утриманні відповідача немає. Покликаючись на зазначені обставини позивачка просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на двох дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу пред`явлення позову і до досягнення старшою дитиною повноліття, а також стягувати щомісячно з відповідача на користь позивачки аліменти на її утримання до досягнення дочкою [PERSON] трьохрічного віку у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи з моменту подачі до суду позову. Ухвалою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11 червня 2025 року відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 19). Позивачка [PERSON] яка належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, представник позивачки адвокат Стецяк В.М. подала до суду заяву в якій просить справу розглянути без її участі та участі позивачки, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи шляхом отримання повістки про виклик до суду, у судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, клопотання про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі та відзиву на позовну заяву суду не надав. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавиться провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. За вказаних обставин, відповідно до вимог\~ст. 280 ЦПК України\~ухвалою суду від 11 вересня 2025 року прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Встановлено, що 14 лютого 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований Виконавчим комітетом Підгайчиківської сільської ради Самбірського району Львівської області, актовий запис № 4, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] (а.с. 9). Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 15 грудня 2017 року (а.с. 7), та дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 21 серпня 2023 року (а.с. 8). Із копій довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 24.04.2025 року, убачається, що діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані з позивачкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). Згідно довідки, виданої 13.04.2022 року військовою частиною [NUMBER] відомо, що [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] з 10.04.2022 року по теперішній час (а.с. 12) Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Із довідки №01-36/24 від 29.04.2025 року, виданої дирекцією Підгайчиківської гімназії Самбірськогог району Львівської області убачається, [PERSON] , 1994 року народження перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трирічного віку з 29 грудня 2023 року по 15 серпня 2026 року, наказ від 20.10.2023 року №01-05/125 (а.с. 10). Згідно довідки № 537 від 25 квітня 2025 року виданої Управлінням соціального захисту населення Самбірської РДА відомо, що [PERSON] отримує щомісячнук одноразову допомогу при народженні однієї дитини, яка складає: з жовтня 2024 року по березень 2025 року 5160 грн. (а.с. 11). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.ст. 181, 191 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька (матері) і (або) у твердій грошовій сумі; аліменти на дитину присуджуються (за загальним правилом) за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Згідно зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як зазначає ч. 1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 18 Конвенції про захист прав дитини передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, виходячи з принципу розумності, виваженості та справедливості розгляду справи, враховуючи те, що відповідач є батьком дітей, тобто, має обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а тому суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, а саме про стягнення з відповідача на користь позивачки аліменти на двох дітей у розмірі однієї третини заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу пред`явлення позову і до досягнення старшою дитиною повноліття. Розмір аліментів, при цьому, за жодних обставин не може бути меншим за неоподатковуваний мінімум доходів громадян та 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. За таких обставин, позов про стягнення аліментів на дітей підлягає задоволенню повністю. Відповідно до ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Враховуючи те, що позивачка не має змоги працювати і фінансово забезпечувати себе у зв`язку з відпусткою по догляду за дитиною до трьохрічного віку, то позов про стягнення аліментів на дружину підлягає задоволенню повністю. Зважаючи на положення ч. 6 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 2422 грн. 40 коп. ( по 1211 грн. 20 коп. за кожну позовну вимогу), оскільки позивачка, при зверненні до суду з даним позовом звільнена від сплати судового збору.

Outcome: approved