Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-11 00:00:00

24 березня 2020 року на адресу Франківського районного суду м. Львова надійшла указана позовна заява, підписана заступником військового прокурора Львівського гарнізону Бучком Р.В. та подана в інтересах держави, в особі Міністерства оборони України, предметом позовних вимог у якій є: -\~\~\~\~визнання незаконним і скасування рішення державного реєстратора Тузяка П.Т. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 28453240 від 25.02.2016 щодо реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] у частині реєстрації права власності на нежитлові приміщення 1, 1а, 1б, 1в у цокольному поверсі будинку [ADDRESS] , загальною площею 30,3 кв.м. за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ; -\~\~\~\~визнання незаконним та скасування запису про право власності від 19.02.2016 за реєстраційним номером 13447010 у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації права власності на нежитлові приміщення 1, 1а, 1б, 1в у цокольному поверсі будинку [ADDRESS] загальною площею 30,3 кв.м. за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ; -\~\~\~\~визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень 1, 1а, 1б, 1в у цокольному поверсі будинку [ADDRESS] загальною площею 30,3 кв.м., укладеного 23.12.2017 №1172, зареєстрованого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Візняк О.О.; -\~\~\~\~визнання незаконним і скасування рішення державного реєстратора Візняк О.О. індексний номер 38935058 від 23.12.2017 щодо реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 29,9 кв.м. за [PERSON] ; -\~\~\~\~визнання незаконним і скасування запису про право власності від 23.12.2017 за реєстраційним номером 24129089 у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 29,9 кв.м. за [PERSON] ; -\~\~\~\~визнання недійсним і скасування наказу Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради від 14.12.2018 №681 «Про затвердження висновку міжвідомчої комісії при виконкомі щодо технічної можливості проведення переобладнання нежитлових приміщень на [ADDRESS] під житлову квартиру»; -\~\~\~\~витребування у [PERSON] на користь держави в особі Міністерства оборони України нежитлових приміщень літ. 1-4 у цокольному поверсі житлового будинку по [ADDRESS] . Стислий виклад позиції учасників справи. Позиція прокурора У справі, яка розглядається, позовна заява подана прокурором у зв`язку з незаконним, на його думку, заволодінням нежитловими військовими приміщеннями, шляхом їх включення до складу квартири [PERSON] та членів його сім`ї, проведення державної реєстрації права власності, без будь-яких правовстановлюючих документів, наступного поділу та подальшого відчуження недобросовісному набувачу [PERSON] , який попередньо самовільно вселився у зазначені спірні приміщення, внаслідок чого виселявся у судовому порядку у справі №\~465/2866/16-ц, в ході розгляду якої, будучи обізнаним із правами Міністерства оборони України на спірне нерухоме майно, усвідомлено набув право власності на нього. Тож предмет позову обумовлюється оспоренням низки реєстраційних дій та правочину з відчуження спірного майна, внаслідок чого право власності на спірне майно набув [PERSON] , який у подальшому нежитлове приміщення переобладнав під житлову квартиру. Внаслідок таких дій право власності на нерухоме майно зареєстроване одночасно за двома особами як нібито на два різні об`єкти, що порушує права власності Міністерства оборони України на нежитлове військове майно. Зокрема, прокурор зазначив про те, що права Міністерства оборони України щодо указаних об`єктів нерухомого майна порушено ще у 2015 році. Для захисту указаних прав у 2016 році прокурором ініційовано негаторний позов про виселення [PERSON] , який самовільно без будь-яких на то законних підстав вселився у зазначене нежитлове приміщення, після його звільнення законним орендарем - Фірмою «ДІФ». Зазначено, що указані нежитлові приміщення у цокольному поверсі житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] перебували на праві оперативного управління та на балансі квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова (КЕВ м. Львова), після їх отримання від будинкоуправління [ADDRESS] відповідно до акта прийому передачі основних засобів від 12.03.2012. Приміщення до 31.12.2014 перебували у законному користуванні Фірми «ДІФ», а після закінчення строку користування прийняті відповідною комісією КЕВ м. Львова, із складанням акта приймання-передачі нерухомого військового майна. Приміщення зареєстровано у відповідному Реєстрі об`єктів державної власності, з наданням підтверджуючого документа від 04.12.2015, Витяг із якого, разом із технічним паспортом став підставою для реєстрації права власності на нежитлові приміщення літ. 1 4 за Міністерством оборони України 22.02.2015. При цьому, у жовтні 2015 року працівниками КЕВ м. Львова, при виконанні функцій щодо охорони військового майна, встановлено, що з невідомих підстав у зазначеному приміщенні проживає [PERSON] . У 2016 році [PERSON] видано офіційне повідомлення про необхідність звільнення приміщення. Однак, у зв`язку із тим, що [PERSON] приміщення не звільнив, чим порушував права Міністерства оборони України, прокурором у 2016 році ініційовано процес про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом його виселення. Зазначив про те, що в ході судового розгляду первинна позиція [PERSON] полягала у наявності домовленості, досягнутої із власником однієї із квартир цього будинку (квартири [ADDRESS] ) на користування спірним майном. Однак, у подальшому [PERSON] в ході судового розгляду заявив про те, що він є власником спірного майна на підставі договору купівлі-продажу від 23.12.2017, укладеного із співвласниками тієї ж квартири [ADDRESS] . Надалі встановлено, що співвласниками квартири [ADDRESS] приватизовано її ще у 2001 році, та лише в частині приміщень на п`ятому поверсі, загальною площею 30,10 кв.м. Однак, 25.02.2016 без будь-яких правовстановлюючих документів, без будь-яких дійсних правочинів та рішень з боку Міністерства оборони України спірне майно (зазначене як нежитлові приміщення 1, 1а, 1б, 1в у цокольному поверсі будинку [ADDRESS] ), зареєстровано за [PERSON] та членами його сім`ї. Надані для державної реєстрації документи, окрім Свідоцтва про право спільної сумісної власності на квартиру загальною площею 30,10 кв.м, вважає недостовірними, а довідки, крім цього, такими, що видані неналежним суб`єктом та не можуть створювати жодних правових наслідків. Усвідомленість [PERSON] ще із 2016 рік про те, що це приміщення належить державі в особі Міністерства оборони України виводить його з числа добросовісних набувачів. Також вважає відсутніми підстави для застосування строків позовної давності. При цьому станом на час розгляду справи в суді спірне майно залишається одночасно зареєстрованим як за Міністерством оборони України, так і за [PERSON] . Щодо способу захисту, вважав, що не буде помилкою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, однак вказав, що суд має самостійно визначити, яку вимогу по суті, а не за формою, поставив позивач, і застосувати належні норми права. Прокурор вважав застосовними до спірних правовідносин та просив врахувати висновки Великої Палати Верховного Суду відповідно до яких: - якщо позивач прагне набути або відновити втрачене володіння нерухомим майном, яке посвідчується державною реєстрацією права власності (принцип реєстраційного підтвердження володіння, то застосовуються загальні способи захисту прав, визначені ЦК України. Допоки особа є власником нерухомого майна, тобто за нею зареєстровано право власності на це майно, вона не може бути обмежена в праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування й розпорядження цим майном (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц) (том 4, а.с. 40-39, 141-148); - якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (п. 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №\~488/5027/14-ц) (том 4, а.с. 48-39, 149-160); - захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (п. 84, 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 справі № 183/1617/16) (том 4, а.с. 60-74, 161-176); - визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном; відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння; особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника, включаючи право володіння. Також Велика Палата Верховного Суду зазначила, що не вбачається порушення справедливого балансу в разі витребування майна від недобросовісного набувача без будь-якої компенсації. Протилежний підхід стимулював би неправомірне та свавільне заволодіння чужим майном і фактично передбачав би винагороду за порушення законодавства і прав інших осіб. Крім того, недобросовісне заволодіння чужим майном не відповідає критерію мирного володіння майном. Натомість таке заволодіння є порушенням мирного володіння інших осіб (Постанова Великої\~Палати Верховного\~Суду від\~23.11.2021\~у справі\~№ 359/3373/16-ц,\~у якій з метою чіткішого і яснішого викладення правової позиції уточнено висновок, висловлений у постанові від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц) (том 4, а.с. 75-100, 177-202); - визнання недійсним і скасування рішення органу місцевого самоврядування є належним самостійним способом захисту порушеного права державної власності. Особа, законний інтерес якої порушено, може скористатися способом захисту прямо передбаченим нормою матеріального права (ст. 393 ЦК України) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 923/466/17, при цьому, відступлено від раніше сформованого висновку про те, що скасування рішення органу місцевого самоврядування не може бути належним способом захисту порушеного права) (том 4, а.с. 38-39); - неможливим є одночасне подання віндикаційного та негаторного позову, й у випадках, коли такі вимоги заявлені одночасно, суд має самостійно визначити, яку вимогу по суті, а не за формою, поставив позивач, і застосувати належні норми права. Зазначений підхід відповідає принципу «jura novit curia» («суд знає закони»), згідно з яким неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм (п. 101 постанови Великої\~Палати Верховного\~Суду від\~11.09.2019\~у справі\~№ 487/10132/14-ц;\~п. 144 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц) (том 4, а.с. 101-118, 203-220). Представник Міністерства оборони України в ході судового розгляду підтримав позицію прокурора. Позиція відповідача [PERSON] . Відповідач [PERSON] , будучи представленим адвокатами Лемик Р.Я. та Гур`євим\~О.В. із вимогами позовної заяви не погодився у повному обсязі, просив у позові відмовити у зв`язку із безпідставністю. Крім цього, окремо просив застосувати строк позовної давності. Звернено увагу на виготовлення 23.11.2015 [PERSON] технічного паспорта (інвентаризаційна справа №23а) на квартиру [ADDRESS] та приміщення в цокольному поверсі 1, 1а, 1б, 1в, загальною площею 30,3 м2. Правомірність володіння спірними приміщеннями [PERSON] , на думку його представника, підтверджується довідками №507 від 03.07.2015 та №\~696 від 18.09.2015. Крім цього, про правомірність реєстрації права власності на спірні приміщення за [PERSON] та членами його сім`ї, вказує приватизація ними у 2001 році державного житлового фонду відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» з урахуванням його тлумачення рішенням Конституційного Суду України від 02.03.2004 у справі №\~4-рп/2004 щодо допустимості приватизації квартири з наступним приєднанням допоміжних приміщень (підвалу). За доводами представника відповідача, у 2015 році спірне майно правомірно вилучено із власності Міністерства оборони України. Указане, на думку представника відповідача, адвоката Лемик Р.Я., підтверджується: 1) наявністю ухвали Львівської міської ради від 29.12.2005, яка розглянувши листи командувача військ [INFO] від 07.11.2005 №303/23/1/102/344, Міністерства оборони України від 08.10.2005 №220/3743, враховуючи Постанову Кабінету Міністрів України від 29.08.2002 №1282 «Про затвердження порядку вилучення і передачі військового майна з державної у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів», протокол засідання комісії з питань використання цілісних майнових комплексів, іншого нерухомого військового майна та земель оборони, які вивільняються в ході реформування Збройних Сил України від 23.11.2005 №10,

Outcome: partial