Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-15 00:00:00

1. Короткий зміст позовних вимог: Позивач посилається на те, що 29.07.2021 року, що [PERSON] та Акціонерне Товариство «ОТП БАНК» уклали кредитний договір № 2037046015, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит в сумі 53427,0 грн на споживчі потреби з фіксованою ставкою 40% за користування кредитом. Вказує, що на виконання своїх зобов`язань за Кредитним договором, Банком було видано кредит Відповідачу, що підтверджується випискою по рахунку. У свою чергу позичальник не виконав умови кредитного договору щодо його повернення у повному обсязі, внаслідок чого виникла заборгованість. Станом на 21.06.2024 р. її загальний розмір становить 101001,53 грн., у тому числі по тілу кредиту 51659,33 грн., по відсоткам 49342,20 грн. 21 червня 2024 року між АТ «ОТП БАНК» і ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» було укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Це право підтверджується договором факторингу, актом приймання - передачі реєстру боржників,. платіжним дорученням на підтвердження оплати ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» на рахунок АТ «ОТП БАНК» згідно до умов договору факторингу, а також Додатком 1 до договору факторингу. 2. Процесуальні питання, пов`язанні з розглядом справи. 05.05.2025 року до Заводського районного суду міста Кам`янське Дніпропетровської області надійшла позовна заява ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 05.05.2025 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддям справу передано в провадження судді Кузнецовій А. С. 09.05.2025 р. ухвалою Заводького районного суду м. Кам`янського відкрито провадження у справі. Розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 15.05.2025 р. від представника позивача Плачинда К. О. через систему «Електронний суд» надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача. 29.05.2025 р. від представника відповідача адвоката Зачепіло З. Я. надійшов відзив на позов. 06.06.2025 р. від позивача надійшла відповідь на відзив. 24.06.2025 р. від представника відповідача адвоката Зачепіло З. Я. надійшли заперечення на відповідь. 19.08.2025 р. від представника відповідача адвоката Зачепіло З. Я. надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача та її представника. 3. Позиція позивача Позивач ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» у своїй позовній заяві просить стягнути з [PERSON] 101001,53 грн. заборгованості за кредитним договором № 2037046015 від 29.07.2021 р., укладеним відповідачкою з Акціонерним товариством «ОТП БАНК». Сума кредиту за цим договором складає 53427,0 грн. У зв`язку з неналежним виконанням позичальницею своїх зобов`язань за кредитним договором у неї станом на 21.06.2024 р. виникла заборгованість в сумі 101001,53 грн., у тому числі по тілу кредиту 51659,33 грн. і по відсоткам 49342,20 грн. 21 червня 2024 року між АТ «ОТП БАНК» і ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» було укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Позивач вважає, що відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше по встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Свої право на дострокове повернення кредиту позивач обгрунтовує посиланням на статтю 1050 ЦКУ, яка наголошує, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Заперечуючи проти доводів відповідача щодо порушеня позивчаем досудового порядку врегулювання спору шляхом направлення повідомлення (вимоги) про дострокове погашення кредиту, позивач посилається на Постанову від 27 березня 2019 року у справі М 521/21255/13-ц, в якій Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що при порушивши права або законні інтереси кредитора боржник зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи на звернення до суду з відповідним позовом. Враховуючи приписи статей 526, 527 та 530 ЦК України, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання відповідних спорів Невиконання кредитором обов`язку з направлення такого повідомлення (вимоги) не означає відсутність порушення його прав, а тому він може вимагати у суді виконанні боржником обов`язку з дострокового повернення кредиту. У позовній заяві позивач повідомляє, що заходи досудового врегулювання спору не вживалися і зазначає, що у 2016 році, надаючи висновок щодо відповідності законопроекту про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя), Конституційний Суд України у пункті 3.2.1. Висновку зазначив, що закріплення у Конституції України положення щодо можливості визначення в законі обов`язкового досудового порядку врегулювання спору є додатковим засобом правового захисту особи, який не позбавляє її можливості надалі звернутися до суду. Також позивач просить стягнути з відповідача судовий збір і витрати на правову допомогу, яку він визначає в сумі 9200 гри. Пояснює, що 03,07.2024 року між ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФТНАНС» та адвокатам Литвиненко О. І. було укладено договір про надання юридичних послуг № 03-07/24. За умовами зазначеного договору, в порядку та на умовах, визначених цим договором, Виконавець надає Замовнику послуги із захисту прав та інтересів Замовника під час розгляду судом будь-якої інстанції справи, в якій Замовник є учасником. Вартість послуг Адвоката встановлюється з розрахунку 2000,0 грн. за годину затраченого Адвокатом часу. 15.07.2024 року між ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАПС» та адвокатом Литвиненко О.І. підписано Акт приймання-передачі наданих послуг, який містить детальний опис робіт та час, що витрачений ним на надання юридичних послуг. Вказує, що документи, які ним надані на підтвердження витрат на правову допомогу, відповідають позиції Верховного Суду, що викладена у постанові від 28.09.2023 р. у справі № 686/31892/19. Просить здійснювати судовий розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 4. Позиція відповідача Відповідач не заперечує проти того, що ним дійсно укладався з АТ «ОТП БАНК» кредитний договір і факт отримання ним грошових коштів від Банку. Однак, вважає, що позовна заява ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» не підлягає задоволенню, виходячи з такого. Ні першим, ні новим кредитором не застосовувались заходи досудового врегулювання спору. Тим самим, вважає відповідач, порушено порядок дострокового стягнення заборгованості, визначений ч.4 ст. 16 ЗУ «Про споживче кредитування», яка передбачає, що якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. На обгрунтування такої позиції відповідач посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 638/13683/15-ц, в якій зазначено, що якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги значеної норми права, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання оживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором. Наданий позивачем розрахунок заборгованості не надає можливості встановити, яка заборгованість є простроченою, а яка поточною, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Також вважає, що позивачем не наведено доказів факту надання кредитоотримувачу кредитних коштів та їх суми. Вказує, що Кредитним договором передбачено, що заборгованість за кредитом має бути погашена в повному обсязі до 29.07.2026 року. Тому значна частина боргу є такою, строк сплати якої ще настав. Посилається на те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором складений самим позивачем і не містить жодного підтвердження реальності господарської операції. По ньому не можна вирахувати, коли заборгованість була переведена в прострочену, який був порядок нарахування відсотків, в якому розмірі вони були нараховані, коли вони були враховані тощо. Розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Також відповідач зазначає, що Розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 року у справі № 6-16 цс15. Відповідач вказує, що пункт 51 Розділу З Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках, затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 75 від 04 липня 2018 року встановлює, що первинні документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізит: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище; власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи, який/яка склав/склала документ, 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення), одиницю її виміру; 5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність оформлення; 6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Пунктом 52 Розділу З Положення передбачено, що первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку. На підставі цих міркувань відповідачка робить висновок про те, що Розрахунки заборгованості, на які посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належними доказами існування боргу. Вважає вимоги про стягнення витрат на правову допомогу завищеними При цьому зазначає, що як вбачається із сайту «Судова влада України» позивач неодноразово брав участь у судових процесах у подібних правовідносинах, а саме стягнення заборгованості за кредитним договором. Предмет спору у цій справі не є складним, містить лише один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними. Тому для підготовки правової позиції у справі та написання позовної заяви представником не витрачено багато часу. 5. Обставини, встановлені судом 29.07.2021 року [PERSON] та Акціонерне Товариство «ОТП БАНК» уклали кредитний договір № 2037046015, за умовами якого Банк падав позичальнику кредит в сумі 53427,0 грн. на споживчі потреби з фіксованою ставкою 40% річних за користування кредитом (а.с.5-6). Відповідача під особистий підпис було ознайомлено з графіком платежів та розрахунком загальної вартості кредиту (а.с.8) На виконання своїх зобов`язань за Кредитним договором, Банком було видано кредит Відповідачу у вказаній у кредитному договорі сумі, що підтверджується заявою про видачу готівки від 12.07.2021 року (а.с. 12). У свою чергу позичальник не виконав умови кредитного договору щодо його повернення у повному обсязі, внаслідок чого виникла заборгованість. Станом на 21.06.2024 року її загальний розмір становить 101001,53 грн., у тому числі по тілу кредиту 51659,33 грн. і по відсоткам 49342,20 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.27). 21 червня 2024 року між АТ «ОТП БАНК» і ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» було укладено договір факторингу №21/06/24, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача (а.с.13-18). Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №21/06/24 від 21.06.2024 року, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло право вимоги до [PERSON] в сумі 101001,53 грн, у тому числі по тілу кредиту 51659,33 грн. і по відсоткам 49342,20 грн (а.с.19-20) Позивач обгрунтовує свої право на дострокове повернення кредиту посиланням на статтю 1050 Цивільного кодексу, згідно з частиною другою якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідач заперечує проти правомірності дострокової вимоги повернення кредиту і вказує, що згідно Графіку платежів останнім терміном повернення кредиту є 29.07.2026 року. Також відповідач\~вважає,\~що у\~позові слід\~відмовити і\~з тієї\~причини,\~що єдиним\~документом,\~якій стосується\~визначення заборгованості,\~є Розрахунок.\~Але цей\~документ не\~є первинним\~документом бухгалтерського\~обліку в\~розумінні Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках, затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 75 від 04 липня 2018 року. Крім того, відповідач вважає, що вимоги позивача не підтверджуються жодним документом, копії яких додані до позовної заяви, оскільки ці копії на завірені належним чином Не погоджується він також із сумою, визначеною позивачем як плата за надання правової допомоги. Судом встановлено, що згідно пункту 3.11 Кредитного договору від 29.07.2021 р. № 2037046015 Банк має право відступити повністю чи частково свої права вимоги за Кредитним договором Новому кредитору. Банк зобов`язаний повідомити Позичальника про відступлення права вимоги за Кредитним договором протягом 10 робочих днів з дати такого відступлення. Пункт 4.3 Кредитного договору встановлює, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до виконання Сторонами взятих на себе зобов`язань по Кредитному договору у повному обсягу. Разом з тим, у Графіку платежів кінцевим строком погашення кредиту зазначається 29.07.2026 р. (а.с. 8). В матеріалах справи мається Виписка по особовому рахунку [PERSON] за період з 29.07.2021 р. по 21.06.2024 р. (а.с. 23-26). Згідно з пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках № 75, Виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Тобто, є первинним документом бухгалтерського обліку. 6. Правова площина розв`язання спору та висновки суду щодо заявлених вимог Виходячи із змісту статті 10 Цивільного процесуального кодексу України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права і на цієї основі надає оцінку доказам, наведеним сторонами на обгрунтування своїх вимог або заперечень, дотримуючись також принципу диспозитивності цивільного судочинства. Суд вважає встановленими таки обставини. 29.07.2021 р. між [PERSON] та Акціонерним Товариством «ОТП БАНК» укладено кредитний договір № 2037046015, за умовами якого Банк надав позичальниці кредит в сумі 53427,0 грн на споживчі потреби з фіксованою ставкою 40% річних за користування кредитом. На виконання своїх зобов`язань за Кредитним договором, Банком було видано кредит Відповідачу у вказаній у кредитному договорі сумі, що підтверджується випискою по рахунку, а також заявою про видачу готівки (а.с. 12). У свою чергу позичальник не виконала умови кредитного договору щодо його повернення у повному обсягу, внаслідок чого виникла заборгованість. Станом па 21.06.2024 р. її загальний розмір становить 101001,53 грн., у тому числі по тілу кредиту 51659,33 грн. і по відсоткам 49342,20 грн. 21 червня 2024 року між АТ «ОТП БАНК» і ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» було укладено договір факторингу, на підсгаві якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. 05.05.2025 р. ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» звернулось до Заводського районного суду з позовом про дострокове повернення кредиту в указаній сумі. Відповідачка позовні вимоги не визнає і просить в їх задоволенні відмовити. Розв`язуючи цей спір, суд виходить з того, що договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором. Разом з тим, кредитні правовідносини щодо споживчого кредиту, тобто видачі споживачеві коштів на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, то ці правовідносини регламентуються спеціальним законом, а саме - Законом України «Про споживче кредитування». Пункт 13 частини 1 статті 12 Закону «Про споживче кредитування» встановлює, що умовою кредитного договору повинне бути встановлення в ньому порядку дострокового повернення кредиту Частина 4 статті 16 Закону «Про споживче кредитування» передбачає, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. У цій правовій нормі порядок дострокового повернення кредиту регламентується таким чином. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів. У наданій позивачем копії кредитного договору № 2037046015 від 29.07.2021 р. пунктом 3.6.1 передбачається, що за порушення (невиконання або неналежне виконання) боргових зобов`язань в обумовлені кредитним договором строки Позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 150 гривень за кожний випадок порушення (невиконання або неналежного виконання) боргових зобов`язань. Більш ніяких наслідків, пов`язаних із прострочкою платежів, даний кредитний договір не передбачає. Не містить цей договір й зобов`язання кредитора направляти повідомлення про дострокове повернення кредиту у разі порушення позичальником строків сплати чергових платежів. Тому позивач вважає, що невиконання вимоги про направлення повідомлення про дострокове повернення кредиту не є перешкодою для звернення з позовом до суду. В якості обгрунтування такої позиції посилається на постанову ВП ВС від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц, в якій Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що невиконання кредитором обов`язку з направлення такого повідомлення (вимоги) не означає відсутність порушення його прав, а тому він може вимагати у суді виконанні боржником обов`язку з дострокового повернення кредиту. Однак, такий висновок суперечить змісту і сенсу частини 4 статті 16 Закону «Про споживче кредитування». Тому у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 638/13683/15-ц від 26 травня 2020 року зроблено такий висновок: «25. «Наведений висновок (у постанові ВП ВС від 27 березня 2019 року у справі N 521/21255/13-ц щодо права вимагати у суді виконанні боржником обов`язку з дострокового повернення кредиту у разі без виконання кредитором обов`язку з направлення такого повідомлення) не враховує спеціальний порядок заявленя кредитодавцем вимоги про дострокове повернення коштів у разі неналежного виконання позичальником умов договору про надання споживчого кредиту. Тому Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від зазначеного висновку, конкретизувавши його так: суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, в якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту». Таким чином, у разі, якщо кредитний договір передбачає право кредитора вимагати дострокового повернення кредиту у разі невиконання позичальником строків платежу, то направлення боржнику повідомлення про таке рішення кредитора є обов`язковим. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що кредитним договором № 2037046015 від 29.07.2021 р. не передбачено право кредитора вимагати дострокового повернення кредиту. Тому це є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог як заявлених передчасно. Такий висновок витікає з пункту 20 постанови ВП ВС у справі № 638/13683/15-ц від 26 травня 2020 року: «20. Наведені приписи дають підстави виснувати, що частина десята статті 11 зазначеного Закону у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року (зараз частина 4 статті 16 Закону «Про споживче кредитування»), встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту». Остаточний висновок ВП ВС з цього питання наводиться у пункті 21 постанови: «21. Велика Палата Верховного Суду вважає, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором». Щодо посилання відповідача на те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не може розглядатися як належний доказ, він не надає можливості встановити, яка заборгованість с простроченою, а яка поточною, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, то суд приходить до такого висновку, що суд не розглядає його як єдиний доказ фактичного утворення і існування заборгованості. На підтвердження такої заборгованості Позивачем надана Виписка по особовому рахунку [PERSON] за період з 29.07.2021 р. по 21.06.2024 р. (а.с. 23-26). Згідно з пунктом 62 Положення № 75, Виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Згідно до статті 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Вказана Виписка відповідає цим вимогам. Разом з тим, з цієї Виписки слідує, що з початку дії кредитного договору [PERSON] здійснювала періодичні платежі з погашення своїх зобов`язань за договором в період з 07.09.2021 р. по 28.02.2022 р. З урахуванням цих платежів позивачем зроблений розрахунок заборгованості [PERSON] (а.с.27), з якого витикає наявність заборгованості по кредиту. Стаття 12 ЦПК закріплює принцип змагальності сторін, який передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В силу принцпу диспозитивності цивільного судочинства (стаття 13 ЦПК) учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Стаття 81 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не є компетентним органом, який надає оцінку правильності здійснення бухгалтерських операцій, а тому не має процесуальних обов`язків самостійно виконувати розрахунок заборгованості за кредитними договорами. Сторона у справі, яка не погоджується з результатами розрахунку, наданого іншою стороною, вправі заявити клопотання про проведення відповідної експертиз. Однак, відповідачка таким правом не скористалась. Стосовно посилання відповідача на неналежність наданих позивачем доказів, суд констатує таке. Вимоги до оформлювання документів містяться у ДСТУ 4163-2003», затверджених наказом Держспоживстандарту від 7.04.2003 №55, Правилах організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 №1000/5, інструкції з діловодства в окремих органах державної влади (місцевого самоврядування) та інші нормативно-правові акти. Відповідно до п. 8 розд. 10 глави ІІ Правил № 1000/5 копія набуває юридичної сили лише в разі її засвідчення в установленому порядку. З цього\~питання у\~постанові Верховного\~Суд у\~складі колегії\~суддів Касаційного\~господарського суду\~від 26\~вересня 2022\~року у\~ справі\~№ 5026/886/2012\~сформульована така\~правова позиція: "Підставою для скасування оскаржених у справі судових рішень стало те, що суди попередніх інстанцій ухвалили рішення на підставі недопустимих доказів у справі. Подані Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Депт Фінанс» компанією додатки до заяви про заміну сторони її правонаступником - копії відповідних документів не відповідають вимогам щодо порядку засвідчення копій документів, оскільки не містять відповідних реквізитів: слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором". Такий висновок викладений також у постановах Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18 та від 21.07.2021 у справі №334/6972/17. Решту порушених сторонами питань суд залишає без їх ретельної правової оцінки, оскільки вони ніяким чином не впливають на суть цього судового рішення. В рішенні Європейського суду з прав людини від 10.05.2010 у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04) та багатьох інших рішеннях ЄСПЛ підкреслив необхідність належним чином мотивувати судові рішення з метою демонстрації сторонам, що їх мотиви були уважно почуті. Разом з тим, він вказує, що цей обов`язок не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Саме про такий підхід до оцінки доказів міститься у пункт 1 частини 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів серед іншого звертається увага на те, що у викладі підстав для прийняття рішення необхідно надати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, які здатні вплинути на вирішення спору, та звертається увага та те, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням викладеного,

Outcome: dismissed