Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-15 00:00:00

31 жовтня 2024 року адвокат Михайленко\~Н.М.,\~яка є\~представником позивача\~ [PERSON] ,\~звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до Чорноморської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, садівничого товариства «Бодрість» (далі СТ «Бодрість»). Свої вимоги представник позивача обґрунтовувала тим, що відповідно до протоколу загальних зборів СТ «Бодрість» № 32 від 09 січня 1988 року [PERSON] прийнятий в члени СТ «Бодрість». На підставі рішення Рівненської сільської ради Очаківського району Миколаївської області [PERSON] передано у власність земельну ділянку за № [NUMBER] , площею 0,06 га, за цільовим призначенням для ведення садівництва, що розташована в СТ «Бодрість» в межах території Чорноморської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області. 04 лютого 1993 року [PERSON] сплатив до каси Рівненської сільської ради кошти за виготовлення Державного акту на право приватної власності на зазначену земельну ділянку. 15 жовтня 1993 року в Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю зареєстровано Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку за № [NUMBER] , площею 0,06 га, за цільовим призначенням для ведення садівництва, що розташована в СТ «Бодрість» в межах території Чорноморської (раніше Рівненської) сільської ради Миколаївського (раніше Очаківського) району Миколаївської області, на ім`я [PERSON] . Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан. Враховуючи складну військову ситуацію постійні обстріли, що є загальновідомою інформацією, складні побутові умови (довготривалі відключення електричної енергії, відсутність централізованого водопостачання, інтернет зв`язку), позивач з сім`єю були вимушені евакуюватися за межі Миколаївської області, де перебували до травня 2024 року. Повернувшись до м. Очакова позивачем було встановлено, що він втратив під час переїзду Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку. 08 серпня 2024 року позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області з заявою щодо надання йому копії Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку за №218, площею 0,06 га, з цільовим призначенням для ведення садівництва, що розташована в СТ «Бодрість» в межах території Чорноморської (раніше Рівненської) сільської ради Миколаївського (раніше Очаківського) району Миколаївської області. Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області в своїй відповіді від 22 серпня 2024 року повідомило про те, що державний акт про право приватної власності на землю від 15 жовтня 1993 року, загальною площею 0,06 га № [NUMBER] на території Чорноморської (раніше Рівненської) сільської ради СТ «Бодрість» у відділі відсутній, але в книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю Рівненської сільської ради, наявний запис про те, що [PERSON] було видано Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку за № [NUMBER] , площею 0,06 га, з цільовим призначенням для ведення садівництва, що розташована в СТ «Бодрість» в межах території Чорноморської (раніше Рівненської) сільської ради Миколаївського (раніше Очаківського) району Миколаївської області. З цією відповіддю позивач звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського районного нотаріального округу Остащенко Н.О. з заявою щодо реєстрації за ним права власності на спірну земельну ділянку, однак нотаріусом позивачу було відмовлено у реєстрації за ним права власності на нерухоме майно, враховуючи те, що відсутній правовстановлюючий документ на земельну ділянку. Посилаючись на викладене, представник позивача просила визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку № [NUMBER] площею 0,06 га за цільовим призначенням для ведення садівництва, що розташована в СТ «Бодрість» в межах території Чорноморської (раніше Рівненської) сільської ради Миколаївського (раніше Очаківського) району Миколаївської області. Судові витрати представник просила віднести на рахунок позивача. Ухвалою від 04 листопада 2024 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 05 грудня 2024 року було витребувано у відділі № 3 управління реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області інформацію, щодо наявності та реєстрації в Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю виданого та зареєстрованого Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку за № [NUMBER] площею 0,06 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, яка розташована в СТ «Бодрість» в межах території Чорноморської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області на ім`я [PERSON] 06 серпня 2025 року до суду з відділу № 3 управління реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області надійшла витребувана інформація. Ухвалою від 11 серпня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Учасники справи, будучі належним чином повідомленими про дату, час та місце її розгляду, в судове засідання не з`явилися. Представник позивача адвокат Михайленко Н.М надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, в якій крім того, представник позивача зазначила, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача Чорноморської сільської ради\~об`єднаної територіальної\~громади Миколаївського\~району Миколаївської\~області надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без участі представника, а також в ній представник зазначила, що проти задоволення позову сільська рада не заперечує. Відповідач СТ «Бодрість» про причини неявки до суду свого представника не повідомив. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України розгляд справи здійснено без фіксування судового процесу. Дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З листа відділу № 3 управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадстру у Миколаївській області 3882/354 від 22 серпня 2024 року вбачається, що на [PERSON] згідно Книги реєстрації державних актів на право приватної власності на землю на території Рівненської сільради, яка велася до 2013 року, наявний запис від 15 жовтня 1993 року на земельну ділянку за № [NUMBER] , площею 0,06 га, для колективного садівництва, що розташована в СТ «Бодрість» в межах території Чорноморської (раніше Рівненської) сільської ради Миколаївського (раніше Очаківського) району Миколаївської області. Однак другий примірник державного акту на право приватної власності на землю у відділі відсутній (а.с 10). [PERSON] , як члену СТ «Бодрість», прийнятому протоколом № 32 від 09 січня 1988 року в члени товариства, який має садову ділянку 600 кв.м, було видано членську книжку садовода (а.с. 11, 16). Як вбачається\~з квитанцій\~до прибуткових\~касових ордерів\~СТ «Бодрість»\~від 24\~січня 1992\~року,\~29\~грудня 1992\~року,\~24\~травня 2003\~року,\~16\~травня 2004\~року,\~14\~квітня 2007\~року,\~21\~травня 2012\~року \~ [PERSON] \~сплачувались товариству\~членські внески (а.с. 13, 15). Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 524 Рівненської сільської ради від 04 лютого 1993 року від [PERSON] було прийнято 2200 руб. за виготовлення акту на землю (а.с. 17). Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON] є членом СТ «Бодрість» і йому була надана земельна ділянка, площею 0,06 га для садівництва, розташована у вказаному товаристві за № [NUMBER] . Відповідно до роз`яснення приватного нотаріуса Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Остащенко Н.О. від 11 жовтня 2024 року № 341/01-16 [PERSON] у реєстрації права власності на земельну ділянку відмовлено, через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу та запропоновано звернутися до суду для вирішення питання щодо визнання права власності на земельну ділянку (а.с. 21). Відповідно до ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства; усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав; власність зобов`язує; власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі; держава не втручається у здійснення власником права власності; діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом; особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом. Згідно зі ст.\~325\~ЦК України суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи; фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати; склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими; законом може бути встановлено обмеження розміру земельної ділянки, яка може бути у власності фізичної та юридичної особи. Статтею 373\~ЦК України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави; право власності на землю гарантується Конституцією України; право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону; право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об`єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд; власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення; власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб. Суб`єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади; права та обов`язки суб`єктів права власності на землю (земельну ділянку) встановлюються законом (ст. 374 ЦК України). Відповідно до ст.\~386\~ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Положення ч. 1 ст. 15 та ст.ст. 391, 392\~ЦК України вказують, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, в тому числі власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що зазначена ділянка належить позивачу [PERSON] , але своє право він не може підтвердити в повній мірі в зв`язку з втратою правовстановлюючого документу на неї. При ухваленні рішення щодо визнання права власності на спірну земельну ділянку, суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 77-81 ЦПК України про їх належність, допустимість, достовірність та достатність. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. При цьому, згідно зі статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування покладається на сторони в рівній мірі. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, [PERSON] не може захистити своє майнове право, тому відповідно до ст.\~16\~ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на земельну ділянку в судовому порядку. Судові витрати суд відносить на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved