Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Екжитлоком» звернулося до суду із позовом про стягнення з [PERSON] суми заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 29 721, 38 грн., судовий збір у розмірі 3 028, 00 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 3 028, 00 грн. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги вказує, що [PERSON] (Відповідач) була до жовтня 2024 року власницею квартири за адресою [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу від 09.04.2008, номер правочину 2820711, зареєстрований приватним нотаріусом Колісник І.Г., номер в реєстрі 547 та споживала послуги, що надавались Позивачем. Між Позивачем та Відповідачем встановилися зобов`язальні правовідносини з приводу надання житлово-комунальних послуг. Відповідач оплату за надані комунальні послуги не вносить, але фактично ними користується, внаслідок чого за період з 01 березня 2021 року по 07 жовтня 2024 року виникла заборгованість в сумі 29 169,41 грн (Двадцять дев`ять тисяч сто шістдесят дев`ять грн, 41 коп.). Це свідчить про неналежне виконання Відповідачем зобов`язань, а тому порушує право Позивача на одержання плати за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території в установлений законодавством строк. За таких обставин, позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2025 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач та Відповідач у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Копію ухвали про відкриття провадження та судову повістку про виклик до суду у справі було направлено на останню відому адресу відповідачів. Отже, відповідачі були належним чином повідомлені про розгляд справи та можливість подання у встановлений строк відзиву на позов, однак, у встановлений в ухвалі строк відповідачі відзив на позовну заяву до суду не подав. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу на підставі доказів, наявних у матеріалах справі, та за погодженням сторін, третіх осіб й згідно поданих ними заяв. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне. Судом встановлено, що [PERSON] (Відповідач) була до жовтня 2024 року власницею квартири за адресою [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу від 09.04.2008, номер правочину 2820711, зареєстрований приватним нотаріусом Колісник І.Г., номер в реєстрі 547 та споживала послуги, що надавались Позивачем. Між Позивачем та Відповідачем встановилися зобов`язальні правовідносини з приводу надання житлово-комунальних послуг. Відповідач оплату за надані комунальні послуги не вносить, але фактично ними користується, внаслідок чого за період з 01 березня 2021 року по 07 жовтня 2024 року виникла заборгованість в сумі 29 169,41 грн (Двадцять дев`ять тисяч сто шістдесят дев`ять грн, 41 коп.). Це свідчить про неналежне виконання Відповідачем зобов`язань, а тому порушує право Позивача на одержання плати за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території в установлений законодавством строк. Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКЖИТЛОКОМ» є балансоутримувачем будинку та прибудинкової території по [ADDRESS] та є надавачем комунальних послуг, зокрема вивезення твердих та великогабаритних побутових відходів, забезпечення електричною енергією для потреби будівлі (для роботи ліфтів, циркулярних насосів ХВП, ГВП, опалення, вентиляція, автоматика та інше обладнання, яке потребує споживання електричної енергії), окрім того, це освітлення місць загального користування (коридори, балкони, сходи, горища, підвали). А також у своєму штаті ТОВ «ЕКЖИТЛОКОМ» утримує працівників для обслуговування зазначеного будинку. Складові експлуатаційних витрат з утримання будинку та прибудинкової території змінюються у зв`язку зі зміною тарифів:- на послуги з вивезення твердих та великогабаритних побутових відходів з урахування операцій поводження з побутовими відходами (збирання, перевезення, утилізація, захоронення) надавач послуг - ТОВ «Фірма «Володар-Роз» (Розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 18.03.2019 № 447, розпорядження Київської міської військової адміністрації від 31.08.2022 № 637); на електричну енергію - останні зміни у 2023 році постачальник ТОВ «Київські енергетичні послуги» (Постанова Кабінету Міністрів України від 30.05.2023 р. № 544); підвищення мінімальної заробітної плати на утримання штатного персоналу ТОВ «ЕКЖИТЛОКОМ» (у 2021, 2022, 2023, 2024 роках). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше ніж до 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. За період від дати виникнення заборгованості по дату звернення до суду від Відповідача до ТОВ «ЕКЖИТЛОКОМ» не надходило звернень щодо неповного, невчасного, неякісного надання комунальних послуг. Споживач, яким є Відповідач [PERSON] , а саме, є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , котрому надавались послуги з користування прибудинкової території та квартирної оплати, але Відповідач відмовляється сплачувати її в повному обсязі, у зв`язку з чим у останнього утворилась заборгованість за надані послуги. Позивачем направлялась письмова вимога про досудове врегулювання спору, проте заборгованість не була погашена. Позивачем проведено розрахунок втрат від простроченого виконання зобов`язань. Так, сума нарахувань у вигляді три процентів річних становить 118,23 грн (Сто вісімнадцять грн, 23 коп.) та сума інфляційних нарахувань - 433,74 грн (Чотириста тридцять три грн, 74 коп.). З загальна сума нарахувань за простроченими зобов`язаннями становить 551,97 грн (П`ятсот п`ятдесят одна грн, 97 коп.), а з урахуванням основної суми заборгованості - 29 721,38 грн (Двадцять дев`ять тисяч сімсот двадцять одна грн, 38 коп.). Станом на 10 жовтня 2024 року заборгованість [PERSON] перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» за сплату наданих їй житлово-комунальних послуг складає 29 721, 38 грн., з яких: - основний борг у розмірі 29 169, 41 грн.; - 3% річних - 118, 23 грн.; - інфляційне нарахування - 433, 74 грн. Щодо позовних вимог, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Виконавець - суб?єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. За ч. 1 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Ст. 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою. У платіжному документі мають бути передбачені графи для зазначення поточних та попередніх показань засобів обліку споживання комунальних послуг, різниці цих показань або затверджених норм, ціни/тарифу на даний вид комунальних послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зміст положення частини четвертої статті 319 ЦК України про те, що власність зобов`язує, яке має більш загальний характер, фактично розкривається через закріплений у наступній частині цієї статті принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Статтею 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, до спірних правовідносини законодавством України, встановлено обов`язок співвласника брати участь в утриманні спільного майна багатоквартирного будинку, рішення загальних зборів ОСББ про створення ремонтного фонду є обов`язковим до виконання всіма співвласниками. Обґрунтованих доказів тому, що вказані послуги відповідачем отримано не було, претензій чи скарг з приводу повноти, обсягу та якості наданих послуг, тарифів від нього на адресу позивача, а також на адресу суду не надходило. Судом враховано, що за умовами ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 12 ЦПК України, встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і у ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов, суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами за допомогою належних, достовірних, достатніх та допустимих доказів. Сторони самостійно визначають обсяг, зміст та достатність доказів, що надають до суду. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі "Ващенко проти України" (Заява N 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, суд позбавлений повноваження на вихід за межі принципу диспозитивної і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вищевикладене, позивачем належними та допустимими доказами доведено обставини, викладені у позовній заяві, котрі відповідачем в ході розгляду справи не спростовано. Виходячи із принципу диспозитивної цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, а також, враховуючи норми ст. 81 ЦПК України, якою встановлено обов`язок кожної сторони довести ті, обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість по оплаті за спожиті житлові послуг у розмірі 29 721, 38 грн. Щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). Оскільки позовні вимоги задоволені у повному обсязі, суд відповідно до ст.88 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 141 ЦПК України й судові витрати (судовий збір) у сумі 2 422, 40 грн. стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного, а також з урахуванням ст. 319, 322, 509, 525, 526 ЦК України, та

Outcome: approved