Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Рахівської міської ради про визнання незаконним п. 52 рішення постійної комісії з питань регулювання земельних відносин та містобудування Рахівської міської ради від 14.05.2024 мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] тривалий час був власником житлового будинку разом із належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок розташований на неприватизованій земельній ділянці площею 0,0455 га, кадастровий номер 2123610100:16:004:0020, вид цільового призначення 02.01. Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Зареєстроване право власності на житловий будинок було з 26 квітня 2018 року, але рік завершення будівництва - 1991. Надалі у [PERSON] виник намір приватизувати земельну ділянку під належним йому будинком та господарськими спорудами. На підставі договору від 01.03.2023 між ФОП [PERSON] та [PERSON] , останньому було розроблено Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: [ADDRESS] . Кадастровий номер земельної 2123610100:16:004:0020, площею 0,0455 га та передачу її у власність. Не завершивши процедуру приватизації земельної ділянки [PERSON] продав вищевказаний житловий будинок [PERSON] 21.06.2023. Вказаний житловий будинок розташований на неприватизованій земельній ділянці площею 0,0455 га, кадастровий номер 2123610100:16:004:0020, вид цільового призначення 02.01. Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Після отримання у власність вищевказаного будинку [PERSON] замовив розробку технічної документації із землеустрою вже на своє ім`я. Звертає увагу той факт, що відповідно наданих до позову документів, а також обох технічних документацій, на спірній земельній ділянці не існувало ніякого іншого зареєстрованого житлового будинку, окрім належного позивачу. Після [PERSON] звернувся до Рахівської міської ради Закарпатської області із заявою, в якій просив затвердити Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: [ADDRESS] . Кадастровий номер земельної ділянки 2123610100:16:004:0020, площею 0,0455 га та передачу її у власність. Пунктом 52 рішення постійної комісії з питань регулювання земельних відносин та містобудування Рахівської міської ради, оформленим протоколом № 6 засідання постійної комісії Рахівської міської ради з питань регулювання земельних відносин та містобудування від 14 травня 2024 року у задоволенні вищевказаної заяви позивачу було відмовлено. Відмова мотивована тим, що до міської ради надійшла заява громадянина [PERSON] , у якій останній стверджує, що на земельній ділянці, на яку розроблена технічна документація, розташований належний йому будинок і він просить не передавати землю [PERSON] . Також зазначив, що він вирішує цей спір у судовому порядку. Позивач вважає таке рішення незаконним, оскільки відмовити у затвердженні такої документації із землеустрою відповідний орган виконавчої влади або органу місцевого самоврядування може виключно у зв`язку з її невідповідністю законодавству, затвердженій документації із землеустрою або містобудівній документації. Оскільки вищевказана технічна документація із землеустрою виготовлена за замовленням [PERSON] - землекористувача на момент її розроблення, відсутні підстави вважати, що така документація не відповідає частині першій статті 118 ЗК України або Закону України "Про землеустрій". Орієнтовна сума судових витрат, яку позивач поніс та планує понести в процесі розгляду справи 102000 гривень, що викладено окремим додатком до позовної заяви. Враховуючи наведене просив визнати незаконним п. 52 рішення постійної комісії з питань регулювання земельних відносин та містобудування Рахівської міської ради, оформлене протоколом № 6 засідання постійної комісії Рахівської міської ради з питань регулювання земельних відносин та містобудування від 14 травня 2024 року та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, в тому числі витрати на правову допомогу. Ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області від 10.07.2024 було відкрито провадження у справі, призначено її розгляд в загальному позовному провадженні з проведенням підготовчого засідання та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження для подання відзиву на позов. Рахівська міська рада 25.07.2024 направила відзив на позов, в якому зазначає, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, а факти, викладені в позовній заяві, не відповідають фактичним обставинам справи. Так, зокрема, 23 січня 2024 року Рахівською міською радою отримано заяву гр. [PERSON] , [ADDRESS] про те, що його будинок відчужено його братом [PERSON] , а саме обліковано земельну ділянку кадастровий номер: 2123610100:16:004:0020 площею 0,0455 га. Фактично у площу даної земельної ділянки входить його житловий будинок згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом та витягу з державного реєстру речових прав №361123807 від 08.01.2024 і за даним кадастровим номером значаться два різні житлові будинки - [ADDRESS] та [ADDRESS] . У зв`язку з виникненням прецеденту, а саме, що на одній земельній ділянці розташовані два житлові будинки та по факту існують два власники, щоб не порушувати права гарантовані Конституцією України на житло та на земельну ділянку для обслуговування житлових будинків комісією вирішено спочатку звернутися до суду та врегулювати спір між гр. [PERSON] та гр. [PERSON] . Рішень щодо відмови позивачу, як передбачає чинне законодавство Рахівською міською радою не приймалося. Тому об`єктивна відсутність правових наслідків у вигляді порушення прав та інтересів позивача свідчить про передчасність звернення до суду і відсутність юридичного спору, змістом якого є спір щодо прав чи обов`язків. Наведене виключає можливість розгляду справи судом, оскільки відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на «юридичні спори». Вважають, що суд не може встановлювати судовий контроль за проміжними рішеннями суб`єктів владних повноважень, що не узгоджується із завданням цивільного судочинства, яким є захист саме від порушень, а не загрози порушень (ймовірних порушень у майбутньому). Ураховуючи вищенаведене, рішення постійної комісії з питань регулювання земельних відносин та містобудування не є рішенням органу місцевого самоврядування в розумінні статей 152 та 158 Земельного кодексу, оскільки оформлене протоколом №6 від 14.05.2024. Рахівська міська рада (відповідач) при його рекомендації вирішення цього спору в судовому порядку діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, протокол постійної комісії з питань регулювання земельних відносин та містобудування не є рішенням органу місцевого самоврядування та не створює для сторін жодних правових наслідків з виникненням прав та обов`язків. Відділ, уповноважений готувати висновки щодо надання земельних ділянок в установленому законом порядку, отримавши документи від гр. [PERSON] та [PERSON] на одну і ту ж земельну ділянку діяв згідно із законодавством України та в межах і у спосіб передбачений законом. З огляду на викладене, просили відмовити у позові, а судові витрати, у тому числі витрати на правову допомогу, залишити за позивачем. Крім того, зазначали, що цей спір повинен \~ \~ \~ \~розглядатися Закарпатським окружним адміністративним судом, оскільки належить до публічно-правових спорів, на які поширюється компетенція адміністративних судів. Ухвалою Рахівського районного суду від 28.08.2024 було залучено до участі у справі в статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] . Позивач 06.11.2024 через систему "Електронний суд" подав до суду заяву про зміну предмета позову, де зазначив, що предметом позову комісії у цій справі є оскарження п. 52 рішення постійної з питань регулювання земельних відносин та містобудування Рахівської міської ради, оформлене протоколом № 6 засідання постійної комісії Рахівської міської ради з питань регулювання земельних відносин та містобудування від 14 травня 2024 року, яким [PERSON] було відмовлено у затвердженні Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 2123610100:16:004:0020, площею 0,0455 га та передачу її у власність. На виконання ухвали Рахівського районного суду Закарпатської області від 28.08.2024 відповідачем було надано до суду відповідну інформацію та документи, в тому числі рішення Рахівської міської ради Закарпатської області від 31.07.2024 № 834 Про відмову у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та передачу їх у власність громадянам, а також було повідомлено, що технічна документація надійшла за вх. № Г-1076-П 29.09.2023. У зв`язку з викладеним вище у Позивача виникла необхідність у зміні предмета позову, тому змінює предмет позову та просить визнати незаконним рішення Рахівської міської ради Закарпатської області від 31.07.2024 № 834 Про відмову у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та передачу їх у власність громадянам. Відповідач відзиву на заяву про змінені позовні вимоги не подав. Ухвалою суду від 13.05.2025 було закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду. Адвокат Кривошей О.Ю. 15.09.2025 надав заяву, в якій просить продовжувати розгляд справи без участі позивача та його представника. Позовні вимоги повністю підтримує та просить їх задовольнити, в тому числі стягнути витрати на правову допомогу. Просямо обов`язково врахувати, що звернення позивача до відповідача про затвердження технічної документації на спірну земельну ділянку та передачу її у власність відбулося 29.08.2023, а спірне рішення прийнято 31.07.2024 (через 11 місяців), що є грубим порушенням ч. 2 ст. 118 Земельного кодексу України. При цьому, оскаржуване рішення ґрунтується на нікчемності права власності третьої особи, оскільки відповідно до витребуваної судом спадкової справи № 286/2023, первинна реєстрація права власності третьої особи не містить посилання на правовстановлюючий документ. Представник Відповідача в судове засідання не з`явився, 14.10.2024 надав заяву про розгляд справи без участі їхнього представника. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, заслухавши пояснення позивача і його представника, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до такого висновку. Відповідно до положень частини 1 статті 3 ЦПК \~України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернути до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або \~оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних \~осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Частина друга \~статті 129 Конституції України\~ визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК України\~передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Статтею 12 ЗК України передбачено, що розпорядження землями територіальної громади віднесено до повноважень сільських, селищних, міських рад. Суд встановив, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 21.06.2023 [PERSON] продав, а [PERSON] купив житловий будинок разом з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно з п. 1 цього договору вказаний житловий будинок розташований на неприватизованій земельній ділянці площею 0,0455 га, кадастровий номер 2123610100:16:004:0020, вид цільового призначення 02.01. Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с. 13-16 т. 1). [PERSON] маючи на меті отримати у власність земельну ділянку для обслуговування цього будинку, замовив виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку з кадастровим номером 2123610100:16:004:0020, яка розташована за адресою [ADDRESS] та подав проєкт із землеустрою для затвердження на сесії Рахівської міської ради. Також встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 08.01.2024 зареєстрованого у реєстрі за №2-12 та витягу з державного реєстру речових прав №361123807 від 08.01.2024 (спадкова справа 286/2-2023, яка надана суду Рахівською державною нотаріальною конторою) громадянин [PERSON] є власником в цілій частині житлового будинку садибного типу, загальною площею 28,01, житлова площа 12,55 кв.м, що розташований за адресою [ADDRESS] . (а.с. 37-39 т.2) Згідно з інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 361114797 від 08.01.2024 право власності на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 2851661321060 - жтитловий будинок садибного типу загальною площею 28,01 кв.м, житловою площею 12,55 кв.м, що розташований за адресою [ADDRESS] , був зареєстрований за попереднім власником - [PERSON] в цілій частині на підставі рішення державного реєстратора Рахівської міської ради Петращука І.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 70820936 від 21.12.2023 (а.с. 22-23 т.2). Рахівська міська рада 31 липня 2024 року на п`ятдесят п`ятій сесії восьмого скликання вирішила відмовити у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка) яка розташована за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 2123610100:16:004:0020, у зв`язку з тим, що на цій земельній ділянці також розташований житловий будинок садибного типу іншої особи, який перейшов у спадщину громадянину [PERSON] , мешканцю [ADDRESS] . Отже, оскільки на земельній ділянці з кадастровим номером 2123610100:16:004:0020 розташовані два житлові будинки, тому рекомендовано [PERSON] та [PERSON] дійти згоди з приводу поділу цієї ділянки для визначення меж земельних ділянок для обслуговування існуючих будівель відповідно до пункту 6 статті 79-1 Земельного кодексу України (а.с. 170-171 т.1). Як вбачається із витягу з протоколу №6 засідання постійної комісії Рахівської міської ради з питань регулювання земельних відносин та містобудування, на засіданні вивчалося питання можливої передачі у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка), загальною площею 0,0455 га, яка розташована за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 2123610100:16:004:0020, де було встановлено, що на цій же ділянці, вглиб двору розташований інший житловий будинок [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] , який звернувся до комісії не передавати земельну ділянку [PERSON] , у зв`язку з тим, що будинок [PERSON] опиниться на ділянці іншого власника (а.с. 91 Т.1). Вирішуючи цей спір суд враховує джерела права, насамперед Конституцію України та Земельний кодекс України (далі ЗК України), в редакції, чинній на час виникнення правовідносин між сторонами. Стаття 14 Конституції України встановлює, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Статтею 12 ЗК України визначено повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, до яких належать, зокрема, розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу, інформування населення щодо вилучення (викупу) та інші. Відповідно до статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Статтею 118 ЗК України передбачено, що громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у місячний строк з дня отримання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) приймає рішення про її затвердження та передачу земельної ділянки у власність або вмотивоване рішення про відмову. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду питання вирішується в судовому порядку. Зі змісту статті 120 ЗК України (в редакції чинній на момент виникнення цих правовідносин 31.07.2024) слідує, що у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті. У разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у користуванні на праві оренди, емфітевзису, суперфіцію у відчужувача (попереднього власника), до набувача одночасно переходить відповідно право оренди, емфітевзису, суперфіцію земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, крім випадків, визначених частиною шостою цієї статті. У разі набуття права власності на жилий будинок (крім багатоквартирного), розміщений на землях державної або комунальної власності, що перебувають у користуванні іншої особи, та необхідності поділу земельної ділянки, площа земельної ділянки, що формується, не може бути меншою, ніж максимальний розмір земельних ділянок відповідного цільового призначення, визначених статтею 121 цього Кодексу (крім випадків, якщо формування земельної ділянки в такому розмірі є неможливим або не відповідає нормам законодавства). Якщо об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), інша будівля або споруда), об`єкт незавершеного будівництва розміщений на земельній ділянці державної або комунальної власності, що не перебуває у користуванні, набувач такого об`єкта нерухомого майна зобов`язаний протягом 30 днів з дня державної реєстрації права власності на такий об`єкт звернутися до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу йому у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, що належить йому на праві власності, у порядку, передбаченому статтями 118, 123 або 128 цього Кодексу. Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, зобов`язаний передати земельну ділянку у власність або користування набувачу в порядку, встановленому цим Кодексом. Пропущення строку подання клопотання, зазначеного в абзаці першому цієї частини, не може бути підставою для відмови набувачу (власнику) такого об`єкта у передачі йому у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт. Також, суд застосовує норми Глави 27 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), де зокрема статтею 373 передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Положення статті 377 ЦК України передбачає, перехід права на земельну ділянку у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, що розміщені на ній. Так, зокрема, до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта. В ході розгляду справи було встановлено, що відмовою [PERSON] у затвердженні технічної документації із землеустрою було те, що на земельній ділянці з кадастровим номером 2123610100:16:004:0020 розташований не тільки будинок Позивача, але й будинок садибного типу [PERSON] . При цьому встановлено, що заперечуючи законність реєстрації будинку [ADDRESS] за [PERSON] . Позивач не оспорював реєстрацію цього будинку за його власником, а також сторони не досягали згоди щодо поділу спірної ділянки між власниками двох житлових будинків, які розташовані на ній. Водночас [PERSON] згідно з наданими суду документами заперечує передачу земельної ділянки з кадастровим номером 2123610100:16:004:0020 Позивачу в цілій частині, оскільки його будинок опиниться на чужій земельній ділянці, що унеможливить його використання за цільовим призначенням. Посилання Позивача на відсутність правовстановлюючого документа у спадковій справі №286/2023 суд не бере до уварги, з огляду на не скасовану реєстрацію права власності [PERSON] на житловий будинок садибного типу загальною площею 28,01 кв.м, що розташований по [ADDRESS] . Отже, передача спірної земельної ділянки у власність одному із власників будинків може призвести до конфліктів з іншим власником, особливо якщо йдеться про спільне використання інфраструктури, проїздів тощо. Земельний кодекс України встановлює певні обмеження щодо передачі земельних ділянок у приватну власність, наприклад, якщо ділянка перебуває у постійному користуванні іншої особи. Стаття 86 Земельного кодексу України передбачає, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно зі статтею 87 Земельного кодексу України передбачено, що право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає: а) при добровільному об`єднанні власниками належних їм земельних ділянок; б) при набутті у спільну часткову власність земельної ділянки за цивільно-правовими угодами; в) при прийнятті спадщини на земельну ділянку; г) за рішенням суду; ґ) в інших випадках, встановлених законом. Стаття 88 Земельного кодексу передбачає, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Договір про спільну часткову власність на земельну ділянку укладається в письмовій формі і посвідчується нотаріально. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки зі складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Як уже зазначалося, на земельній ділянці з кадастровим номером 2123610100:16:004:0020 розташований і будинок [PERSON] , і будинок [PERSON] , а отже ця земельна ділянка фактично використовується [PERSON] та [PERSON] для обслуговування їхніх будинків, тому передача її в цілій частині чи то [PERSON] , чи [PERSON] унеможливить певною мірою користування їхньою власністю, адже для обслуговування будинку є необхідною земельна ділянка, що в даному випадку буде порушенням ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України. Стаття 155 Земельного кодексу України передбачає відповідальність органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування за видання актів, які порушують права власників земельних ділянок. Так, зокрема, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. За наведених вище обставин рішення Рахівської міської ради від 31 липня 2024 року №834 в частині відмови [PERSON] у затвердженні технічної документації на земельну ділянку з кадастровим номером 2123610100:16:004:0020 є законним, тому суд не встановивши підстав для його скасування відмовляє у задоволенні позову [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати слід залишити за Позивачем, оскільки суд відмовляє у задоволенні позову.

Outcome: dismissed