Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-10 00:00:00

В червні 2024 року представник КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просив стягнути із відповідачів на користь позивача заборгованість: за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення в сумі 20098,14 грн; за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 5479,54 грн.; за спожиті із 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого опалення в розмірі 41202,83 грн; за спожиті із 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 9912,92 грн; за спожиті із 01.11.2021 послуги з теплової енергії в розмірі 42830,69 грн; за спожиті із 01.11.2021 послуги з постачання гарячої води у розмірі 5626,73 грн; з плати за абонентське обслуговування з гарячого водопостачання у розмірі 445,15 грн; з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення в розмірі 227,08 грн; а також судовий збір в сумі 3028,00 грн. та витрати, пов`язані із отриманням інформації з реєстру речових прав в сумі 43,00 грн. В обґрунтування позову зазначено про те, що відповідачі, як співвласники, є споживачами послуг із централізованого опалення, постачання гарячої води та теплової енергії за адресою: [ADDRESS] . Однак, відповідачі належним чином не здійснюють оплату таких послуг, у зв`язку з чим, перед позивачем станом на 01.05.2024 утворилась заборгованість за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води та теплової енергії, яка складається із: заборгованості за спожиті із 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого опалення в розмірі 41202,83 грн; заборгованості за спожиті із 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 9912,92 грн; заборгованості за спожиті із 01.11.2021 послуги з теплової енергії в розмірі 42830,69 грн, заборгованості за спожиті із 01.11.2021 послуги з постачання гарячої води у розмірі 5626,73 грн. Також за вказаною адресою у відповідачів існує заборгованість по сплаті: за абонентське обслуговування з теплової енергії в сумі 931,98 грн; за абонентське обслуговування з гарячого водопостачання у розмірі 445,15 грн; з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення в розмірі 227,08 грн. Крім того, позивач вказує, що 11.10.2018 між ПАТ «Київенерго» та Комунальним підприємством (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» було укладено Договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) (далі Договір цесії), за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед Кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01.08.2018 з урахуванням оплат, що отримані Кредитором за період 01.08.2018 року до дати укладення цього договору. Перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у Додатку № 1 та Додатку № 2 до цього договору. Відповідно до Додатків № 1, 2 до Договору, позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті послуги за адресою: [ADDRESS] із централізованого постачання гарячої води/опалення в розмірі 25577,68 грн. Посилаючись на викладене, а також з огляду на неналежне виконання відповідачами зобов`язань по оплаті коштів за надані послуги, в зв`язку з чим утворилась заборгованість, позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом та просить стягнути із відповідачів на користь позивача зазначені суми заборгованості в примусовому порядку. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.06.2024, головуючим суддею у справі визначено Будзан Л.Д. Ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва від 17.06.2024 у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У грудні 2024 року до суду від представника відповідача [PERSON]. надійшов відзив на позов, в якому останній просив відмовити в задоволенні позову в частині стягнення із відповідачів заборгованості за спожиті із 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 9912,92 грн; заборгованості за спожиті із 01.11.2021 послуги з постачання гарячої води у розмірі 5626,73 грн; заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 5479,54 грн. Так, відповідач вказує, що із 2016 року в квартирі встановлено бойлер для гарячої води, а в лютому 2020 року позивачем складено акт приймання на абонентський облік засобу обліку води, яким зафіксовано показники гарячого водопостачання та наявність в квартирі бойлеру. Заявлені позивачем обсяги спожитої гарячої води не відповідають наявним обсягам, що зафіксовані у відповідних актах, а відтак суми заборгованості за гарячу воду є недоведеними та задоволенню не підлягають. Крім того, з огляду на пропуск позивачем строків позовної давності задоволенню не підлягають також вимоги про сплату заборгованості за послуги до травня 2018 року. В грудні 2024 року до суду від представника відповідача [PERSON]. надійшла заява, в якій останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за спожиті послуги за адресою: [ADDRESS] із централізованого постачання гарячої води/опалення до травня 2018 року, з огляду на пропуск позивачем строків позовної давності. В грудні 2024 року до суду від представника позивача надійшли заперечення на заяву відповідача про застосування строків позовної давності, в якій представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог з огляду на те, що позивачем не пропущено визначені законом строки позовної давності. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачі та їх представники в судове засідання не з`явились. Судом про розгляд справи повідомлялись належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за наведеної явки сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку. Так, частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Судом встановлено, що відповідачам на праві спільної часткової власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] , а саме: [PERSON] - 18/60 частини, [PERSON] - 22/60 частини, [PERSON] - 1/6 частини, [PERSON] - 1/6 частини. Відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води та теплової енергії за вказаною адресою. КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» є виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 10 квітня 2018 року №591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку з чим з 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго». 11.10.2018 між ПАТ «Київенерго» (кредитор) та КП «Київтеплоенерго» (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) №602-18, відповідно до якого ПАТ «Київенерго» відступило, а КП «Київтеплоенерго» набуло права грошової вимоги до боржника з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01.08.2018 з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період з 01.08.2018 до дати укладення цього договору. Пунктом 1.2. Договору цесії визначено, що перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у Додатку №1 та Додатку №2 до цього договору. Всі права вимоги переходять від кредитора до нового кредитора в момент підписання сторонами Додатку №1 та Додатку №2 до цього договору. З матеріалів справи вбачається, що позивачем до позовної заяви долучено Додаток №1 до Договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 №602-18, згідно якого КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги заборгованості за спожиті послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 25577,68 грн, за період до 01.05.2018, за адресою: [ADDRESS] . За приписами статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Сукупний аналіз наведених обставин та положень закону вказує на те, що до КП «Київтеплоенерго» від ПАТ «Київенерго» перейшло право вимоги до відповідача про стягнення заборгованості з оплати за отримані послуги з централізованого постачання гарячої води за період до 01.05.2018. Однак, у відповідності до вимог ст. 12, 81 ЦПК України на позивача покладається обов`язок довести та надати докази розміру і періоду заборгованості, спожитих відповідачем послуг до 01.05.2018. Відповідно до п. 1 ч. 1 та п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», праву споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів кореспондує обов`язок оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. В частині 1 статті 9 цього ж Закону визначено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відтак відповідачі зобов`язані були вносити плату за користування послугами з теплопостачання та гарячого водопостачання щомісячно. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Позивач надав розрахунок заборгованості по щомісячним платежам до 01.05.2018 (а.с.16-18). Зазначений розрахунок, наданий позивачем, відповідачами у встановленому порядку спростований не був, а тому приймається судом до уваги та вказує про наявність підстав для стягнення зазначених сум боргу за послуги, які відповідачами були спожиті фактично. Однак, в ході розгляду справи одним представник відповідача подав заяву про застосування строків позовної давності до позовних вимог про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води до 01.05.2018 у загальному розмірі 25577,68 грн. Перевіривши доводи сторони відповідача в частині застосування до позовних вимог про стягнення заборгованості за послуги спожиті до травня 2018 року, суд вважає їх обґрунтованими з огляду на наступне. Так, згідно з ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За правилами ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін. Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19» визначено, що з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин. Надалі постановами Кабінету Міністрів України цей карантин на території України продовжувався та був відмінений з 30 червня 2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651. Крім того, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Тобто, виходячи з вищенаведених положень матеріального закону, пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12 березня 2017 року. Позовна давність за вимогами, що виникли після 12 березня 2017 року та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважаються продовженим на підставі пунктів 12 та 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) а також до закінчення воєнного стану. Позивачем подано позов про стягнення заборгованості до 01.05.2018 через канцелярію суду в червні 2024 року, а відтак строки позовної давності до позовних вимог про стягнення заборгованості за послуги до 01.05.2018 року були пропущені та доводи сторони відповідача в цій частині є слушними. Варто зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 262 ЦК України, заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. При цьому, суд зауважує, що введення на території України карантину не заважало як ПАТ «Київенерго», так і КП «Київтеплоенерго» вчасно звернутись до суду із позовними вимогами про стягнення заборгованості, яка виникла за спожиті послуги до 01.05.2018. Враховуючи викладене, а також з огляду на те, що позивачем в частині позовних вимог про стягнення заборгованості в сумі 20098,14 грн та в сумі 5479,54 грн за спожиті послуги до 01.05.2018 пропущено строки позовної давності, тому суд дійшов висновку, що стягненню підлягають суми заборгованості за період з березня 2017 року по травень 2018 року, виходячи з наступного розрахунку: -за спожиті послуги з централізованого опалення в сумі 8 618, 61 грн (20098,14 (сума боргу станом на травень 2018) - 11479,53 (сума боргу станом на березень 2017) - за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 5479,54 грн (оскільки згідно з розрахунком нарахування по оплаті розпочалися лише з липня 2017 року). За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з березня 2017 по травень 2018 року; та заборгованості за спожиті послуги централізованого постачання гарячої води з березня 2017 по травень 2018 року підлягають частковому задоволенню, та із відповідачів підлягають стягненню зазначені суми заборгованості пропорційно до їх частки у праві спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] , а саме: із відповідача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за послуги з централізованого опалення за період березня 2017 року по травень 2018 року в сумі 2 585,58 грн (18/60 частини від 8618,61 грн); заборгованість за спожиті послуги централізованого постачання гарячої води з березня 2017 по травень 2018 року в сумі 1643,86 грн (18/60 частини від 5479,54); із відповідача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за послуги з централізованого опалення за період березня 2017 року по травень 2018 року в сумі 3160,15 грн (22/60 частини від 8618,61 грн); заборгованість за спожиті послуги централізованого постачання гарячої води з березня 2017 по травень 2018 року в сумі 2 009, 16 грн (22/60 частини від 5479,54); із відповідача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за послуги з централізованого опалення за період березня 2017 року по травень 2018 року в сумі 1436,43 грн (1/6 частини від 8618,61 грн); заборгованість за спожиті послуги централізованого постачання гарячої води з березня 2017 по травень 2018 року в сумі 913,25 грн (1/6 частини від 5479,54); із відповідача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за послуги з централізованого опалення за період березня 2017 року по травень 2018 року в сумі 1436,43 грн (1/6 частини від 8618,61 грн); заборгованість за спожиті послуги централізованого постачання гарячої води з березня 2017 по травень 2018 року в сумі 913,25 грн (1/6 частини від 5479,54). В частині позовних вимог про стягнення заборгованості за спожиті із 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого опалення в розмірі 41202,83 грн; заборгованості за спожиті із 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 9912,92 грн; заборгованості за спожиті із 01.11.2021 послуги з теплової енергії в розмірі 42830,69 грн, та заборгованості за спожиті із 01.11.2021 послуги з постачання гарячої води у розмірі 5626,73 грн, суд зазначає наступне. Так, правовідносини між сторонами регулюються нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, чинної на час виникнення спірних правовідносин (далі - Правила). Вказані Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; Правилами надання послуг з централізованого опалення встановлено, що централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання. Згідно з ст.ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі несвоєчасної сплати платежів за споживання теплової енергії споживач сплачує пеню за встановленими законодавством або договором розмірами. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Частиною 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлені обов`язки індивідуального споживача, зокрема оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до п. 8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. На виконання вимог законодавства, Договір про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води № 34 (5085) був опублікований позивачем 28 березня 2018 року у газеті «Хрещатик». Згідно з ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Положеннями ч. 2 ст. 642 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. На виконання вказаних вимог позивачем на своєму вебсайті https://kte.kmda.gov.ua/ukladannya-dogovoru-z-kp-kyyivteploen/ були оприлюднені типові індивідуальні договори про надання послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води. Пунктом 4 типового індивідуального договору встановлено, що фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послугу, факт отримання послуги. Відповідно до п. 5 Договору виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором. Згідно зі ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року, плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води включає в себе також й плату за абонентське обслуговування. Свідоцтвом повного і беззастережного акцепту умов вказаних договорів є факт отримання послуг споживачем. Доказів того, що відповідачі від послуг з централізованого опалення та теплової енергії у встановленому чинним законодавством порядку, відмовились суду не надано. Однак, стороною відповідача надано суду докази встановлення в квартирі та прийняття позивачем в експлуатацію лічильника гарячого водопостачання. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує. Вказана норма кореспондується зі ст. 322 ЦК України, відповідно до якої власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Верховний Суд у постанові від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц вказав, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Суд звертає увагу на те, що кожен із співвласників квартири [ADDRESS] , - відповідно до положень ст. 360 ЦК України, повинен сплатити заборгованість з оплати послуг пропорційно до його частки у праві спільної часткової власності. Позивачем надано розрахунки заборгованості за послуги з централізованого опалення за період із 01.05.2018 по 31.10.2021 в сумі 41202,83 грн. та заборгованості за спожиті із 01.11.2021 послуги з теплової енергії в розмірі 42830,69 грн. Зазначені розрахунки, надані позивачем, відповідачами у встановленому порядку спростовані не були, а відтак приймаються судом до уваги та вказують про наявність підстав для стягнення зазначених сум боргу за послуги, які відповідачами були спожиті фактично. Крім того, стороною позивача надані розрахунки заборгованості за період із 01.05.2018 по 31.10.2021 із послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 9912,92 грн; та заборгованості за спожиті із 01.11.2021 послуги з постачання гарячої води у розмірі 5626,73 грн. Однак, зазначені розрахунки не містять коректних даних щодо фактичного споживання відповідачами гарячої води у відповідності до даних, які містяться на лічильнику, який було прийнято позивачем в експлуатацію, в тому числі з огляду на наявність в квартирі бойлеру. На переконання суду, позивачем не доведено достатніми доказами нарахований розмір заборгованості із централізованого постачання гарячої води, та після надання стороною відповідача доказів на підтвердження заперечень на позов в цій частині, позивачем не було вжито заходів щодо надання розрахунку із врахуванням показників лічильника, який встановлено в квартирі відповідачів. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення за період із 01.05.2018 по 31.10.2021 в сумі 41202,83 грн. та заборгованості за спожиті із 01.11.2021 послуги з теплової енергії в розмірі 42830,69 грн., а також заборгованості по сплаті за абонентське обслуговування в сумі 931,98 грн., в сумі 445,15 грн., 227,08 грн, - підлягають задоволенню, та із відповідачів підлягають стягненню зазначені суми заборгованості пропорційно до частки відповідачів у праві спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] , а саме: -із відповідача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за послуги з централізованого опалення за період із 01.05.2018 по 31.10.2021 в сумі 12360,85 грн (18/60 частини від 41202,83 грн.), заборгованість за спожиті із 01.11.2021 послуги з теплової енергії в розмірі 12849,21 грн (18/60 частини від 42830,69 грн.), заборгованість з плати за абонентське обслуговування з теплової енергії в сумі 279,59 грн (18/60 частини від 931,98 грн); заборгованість з плати за абонентське обслуговування з гарячого водопостачання у розмірі 133,55 грн (18/60 частини від 445,15 грн); заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення в розмірі 68,12 грн (18/60 частини від) 227,08 грн; -із відповідача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за послуги з централізованого опалення за період із 01.05.2018 по 31.10.2021 в сумі 15107,70 грн (22/60 частини від 41202,83 грн.), заборгованість за спожиті із 01.11.2021 послуги з теплової енергії в розмірі 15704,59 грн (22/60 частини від 42830,69 грн.), заборгованість з плати за абонентське обслуговування з теплової енергії в сумі 341,73 грн (22/60 частини від 931,98 грн); заборгованість з плати за абонентське обслуговування з гарячого водопостачання у розмірі 163,22 грн (22/60 частини від 445,15 грн); заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення в розмірі 83,26 грн (22/60 частини від 227,08 грн; -із відповідача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за послуги з централізованого опалення за період із 01.05.2018 по 31.10.2021 в сумі 6867,14 грн (1/6 частини від 41202,83 грн.), заборгованість за спожиті із 01.11.2021 послуги з теплової енергії в розмірі 7138,45 грн (1/6 частини від 42830,69 грн.), заборгованість з плати за абонентське обслуговування з теплової енергії в сумі 155,33 грн (1/6 частини від 931,98 грн); заборгованість з плати за абонентське обслуговування з гарячого водопостачання у розмірі 74,19 грн (1/6 частини від 445,15 грн); заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення в розмірі 37,85 грн (1/6 частини від 227,08 грн.). -із відповідача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за послуги з централізованого опалення за період із 01.05.2018 по 31.10.2021 в сумі 6867,14 грн (1/6 частини від 41202,83 грн.), заборгованість за спожиті із 01.11.2021 послуги з теплової енергії в розмірі 7138,45 грн (1/6 частини від 42830,69 грн.), заборгованість з плати за абонентське обслуговування з теплової енергії в сумі 155,33 грн (1/6 частини від 931,98 грн); заборгованість з плати за абонентське обслуговування з гарячого водопостачання у розмірі 74,19 грн (1/6 частини від 445,15 грн); заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення в розмірі 37,85 грн (1/6 частини від 227,08 грн.). Разом з цим, позовні вимоги в частині стягнення із відповідачів за період із 01.05.2018 по 31.10.2021 заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 9912,92 грн; та заборгованості за спожиті із 01.11.2021 послуги з постачання гарячої води у розмірі 5626,73 грн., задоволенню не підлягають з огляду на недоведеність достатніми та належними доказами заявлених до стягнення сум. Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, суд враховує наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів. Відповідно до наявної в матеріалах справи квитанції позивачем за отримання відомостей з Державного реєстру речових прав сплачено 43,00грн. Крім того, позивачем при зверненні з даним позовом до суду було сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією. Враховуючи те, що задоволено 67,56 % позовних вимог, а тому суд вважає за необхідне стягнути із відповідачів в рівних частинах на користь позивача судовий збір у розмірі 2045 грн. 72 коп. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (3028 грн. х 67,56 % / 100%), тобто по 511 грн 43 коп. з кожного, а також витрати, пов`язані із отриманням інформації з реєстру речових прав в сумі 43 грн 00 коп., тобто по 10 грн 75 коп. з кожного. Враховуючи наведене та

Outcome: partial