Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-18 00:00:00

ТОВ «ФК «Артеміда-Ф»\~через свого\~представника \~адвоката Бачинського\~О.\~М.\~звернулося до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості за\~договором позики\~в сумі\~23\~007,61\~грн. На обґрунтування поданого позову позивач зазначив, що 18.08.2020 між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та відповідачкою був укладений договір позики №\~9692598, на підставі якого відповідачка отримала кредит у розмірі 7\~000,00 грн з кінцевим терміном погашення не пізніше 17.09.2020, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами, відповідно до умов укладеного договору. Укладення кредитного договору здійснювалося сторонами за допомогою інформаційно-телекомунікаційного системи кредитодавця, доступ до якої забезпечувався відповідачеві через веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація відповідача була проведена під час входу в особистий кабінет шляхом перевірки правильності введення одноразового ідентифікатора, направленим ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" на номер мобільного телефону відповідачки, вказаний нею під час входу та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. Відповідно кредитний договір укладений сторонами в електронній формі, що опублікований в особистому кабінеті відповідачки, підписаний електронним підписом. Обумовлена сторонами у договорі сума кредиту була перерахована на платіжну карту [PERSON] на картковий рахунок відповідачки [NUMBER] , вказаний безпосередньо відповідачкою під час оформлення договору позики. Первісний кредитор свої зобов`язання за укладеним договором виконав належним чином та у повному обсязі, натомість відповідачка [PERSON] допустила порушення взятих на себе зобов`язань. 01.04.2021 між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ТОВ "Сіроко фінанс" був укладений договір факторингу № 016-010421, відповідно до умов якого ТОВ "Сіроко фінанс" набуло статус нового кредитора та отримало право грошової вимоги відносно осіб, які являлися боржниками первісного кредитора ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів", у тому числі і до відповідачки [PERSON] за договором позики №\~9692598 від 18.08.2020. 30.11.2023 між ТОВ "Сіроко фінанс" та ТОВ "ФК "Артеміда-Ф" був укладений договір факторингу № 20231130/1, відповідно до умов якого ТОВ "ФК "Артеміда-Ф" набуло статус нового кредитора та отримало право грошової вимоги відносно осіб, які являлися боржниками первісного кредитора ТОВ "Сіроко фінанс", у тому числі і до відповідачки [PERSON] за договором позики №\~9692598 від 18.08.2020. Відповідачка [PERSON] не повернула своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки відповідно до умов укладеного договору, у зв`язку із чим утворилася заборгованість за договором позики №\~9692598 від 18.08.2020, яка станом на 10.07.2025 становить 23 007,61 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7\~000,00 грн, заборгованості зі сплати відсотків у розмірі 11\~984,00 грн, 3% річних у розмірі 817,16 грн, а також інфляційного збільшення суми боргу в розмірі 3 206,45 грн. Оскільки відповідачка добровільно заборгованість не погашає, просить суд стягнути з неї на користь позивача наявну заборгованість та відшкодувати понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2\~422,40 грн та 7 000,00 грн витрат на правничу допомогу. Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 22.07.2025 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, постановлено розгляд справи по суті розпочати через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі. Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 08.08.2025 відмовлено у задоволенні клопотання відповідачки [PERSON] про передачу справи за підсудністю. Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 08.09.2025 повторно відмовлено у задоволенні клопотання відповідачки [PERSON] про передачу справи за підсудністю. Під час підготовки до розгляду справи по суті судом встановлено, що відповідачка [PERSON] правом подання відзиву на позов не скористалася, жодних заяв або клопотань суду не надала, у свою чергу представник позивача [PERSON] проти ухвалення заочного рішення не заперечував. За таких обставин суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди представниці позивача на проведення заочного розгляду справи, дійшов висновку про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши наявні у справі докази, судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Між сторонами виникли кредитні правовідносини, відповідно їх правове регулювання відбувається нормами Глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» Цивільного кодексу України. За змістом частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У частинах першій, третій статті 509 ЦК України регламентовано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Тобто, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин першої, третьої, четвертої та сьомої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (частина дванадцята статті11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до статей 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно п. 15 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», електронний підпис - електронні дані, що додаються до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються підписувачем як підпис. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа. Відповідно до ч. 1-2 ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України). На підставі ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Під час розгляду справи судом установлено, що 18.08.2020 між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та відповідачкою [PERSON] укладений договір позики №\~9692598, який підписаний відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором GjmDbjl6mo 18.08.2020. Відповідно до Розділу 1 указаного договору позикодавець зобов`язувався надати позичальниці грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідачка зобов`язувалася повернути позику, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки. Сума позики складає 7 000,00 гривень, строк кредиту становить 30 днів, до 17.09.2020. Базова процентна ставка становить 1,60% на залишок суми за кожен день користування позикою. Акційна процентна ставка становить 0,80 % на залишок суми за кожен день користування позикою. Стандартна процентна ставка складає 2,70 % на залишок суми за кожен день користування позикою. Кредит надається товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну картку клієнта, зазначену клієнтом в особистому кабінеті, що має такі реквізити № [NUMBER] . Листом за вих. № 19/06-2025-1/ТНПП від 19.06.2025 ТОВ «ФК Фінекспрес» підтверджено, що відповідно до укладеного із ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» 18.08.2020 було успішно перераховано кошти на платіжну картку [NUMBER] на суму 7\~000,00 грн, номер платежу: 6373335751578209923525502. У зв`язку із порушенням відповідачкою умов укладеного договору за нею рахується заборгованість, яка згідно з наданим розрахунком станом на 10.07.2025 становить 18 984,00 грн та складається із заборгованості зі сплати тіла кредиту в розмірі 7\~000,00 грн та зі сплати процентів у розмірі 11\~984,00 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.\~512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Тобто, відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). За змістом статей 514, 516\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до частини першої статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 01.04.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (клієнт) та ТОВ «Сіроко фінанс» (фактор) укладений договір факторингу № 016-010421, відповідно до умов якого новий кредитор набув право вимоги повернення боргу до боржників кредитора, у тому числі до відповідачки на загальну суму 11\~074,75 грн, про що свідчить Витяг з реєстру прав вимоги № 016-010421 від 30.04.2021. 30.11.2023 між ТОВ «Сіроко фінанс» (клієнт) та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» (фактор) укладений договір факторингу № 20231130/1, відповідно до умов якого новий кредитор набув право вимоги повернення боргу до боржників кредитора, у тому числі до відповідачки на загальну суму 18\~984,00 грн, що у свою чергу підтверджено Витягом з реєстру прав вимог № 20231130/1 від 30.11.2023. Виходячи із детального розрахунку заборгованості станом на 10.07.2025 судом установлено, що заборгованість відповідачки перед позивачем становить 23\~007,61 грн, що складається з тіла кредиту у розмірі 7\~000,00 грн, заборгованості зі сплати відсотків у розмірі 11\~984,00 грн, 3 % річних згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України (нараховані за період з 18.09.2020 до 23.02.2022), інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 3 206,45 грн (нараховане за період з 18.09.2020 до 23.02.2022). Під час розгляду справи судом установлено, що первісний кредитор належним чином та у повному обсязі виконав свої зобов`язання за укладеним договором, здійснивши переказ коштів відповідачці на банківську картку, яка зазначена останньою у зазначеному договорі. Натомість відповідачка свої зобов`язання за вказаним договором у строки, передбачені ним, у частині повернення суми позики та процентів за користування нею не виконала, внаслідок чого у неї виникла заборгованість перед позивачем. Водночас, аналізуючи умови укладеного сторонами договору та визначених правил позики, суд констатує, що у наданому позивачем розрахунку заборгованості не деталізовано проведені нарахування процентів за користування кредитними коштами ні за процентною ставкою, ні за періодом їх нарахування. Також матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження пролонгації договору позики. Відповідно, проценти, визначені умовами договору, можуть нараховуватися лише протягом строку дії договору. У той же час, продовження нарахування базової процентної ставки поза межами строку кредитування договором не передбачено. Такі висновки суду узгоджуються з висновками ВП ВС, наведеними у постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19). Зокрема під час розгляду вказаної справи Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду вже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч.\~1 ст. 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою ст.\~1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст.\~625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти встановлені ст.\~625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч.\~2 ст.\~625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч.\~1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Ураховуючи викладене наявні підстави стверджувати, що право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу визначеного договором строку дії договору чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах прав та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Невідповідність проведених кредитодавцем нарахувань процентів є підставою для проведення власних розрахунків судом. Відтак,\~суд вважає\~необхідним провести\~власний розрахунок\~заборгованості за\~договором з\~розрахунку за\~базовою процентною\~ставкою 1,60\~%\~на день\~протягом 30-денного строку дії договору позики (7 000,00 х 1,60 %/день х 30 днів=3 360,00 грн). Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідачки за договором позики № 9692598 від 18.08.2020 зі сплати тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами становить 10\~360,00 грн (7\~000,00 грн + 3 360,00 грн = 10\~360,00 грн). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Ураховуючи, що під час звернення до суду позивач провів розрахунок 3 % річних та інфляційного збільшення суми боргу на заборгованість, розмір якої під час судового розгляду справи не був підтверджений, наявні підстави для проведення власних розрахунків судом. Так, 3 % річних від простроченої суми за період з 18.09.2020 до 31.12.2020 становить 89,17 грн (10 360,00 грн х 3 % х 105 днів : 366 днів х 100 % = 89,17 грн); за період з 01.01.2021 до 23.02.2022 становить 356,78 грн (10 360,00 грн х 3 % х 419 днів : 365 днів х 100 % = 356,78 грн). Загальний розмір 3 % річних від простроченої суми становить 445,95 грн (89,17 грн + 356,78 грн = 445,95 грн) Інфляційне збільшення суми боргу за період з жовтня 2020 року до лютого 2022 року становить 1 749,83 грн (10 360,00 грн х 101,0 % х 101,3 % х 100,9 % х 101,3 % х 101 % х 101,7 % х 100,7 % х 101,3 % х 100,2 % х 100,1 % х 99,8 % х 101,2 % х 100,9 % 100,8 % х 100,6 % х 101,3 % х 101,6 % / 100 % - 10 360,00 грн =1 749,83 грн). За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідачка допустила порушення умов укладеного кредитного договору із кредитором, внаслідок чого утворилася заборгованість із погашення суми боргу та процентів за користування грошовими коштами. Після зміни кредитора у зобов`язанні право вимоги повернення боргу набув позивач у справі. Проте свої грошові зобов`язання відповідачка не виконала, що є порушенням прав кредитора. Порушене право позивача підлягає судовому захисту, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права відповідає положенням ст. 16 ЦК України. Натомість визначений позивачем розмір заборгованості не відповідає вимогам чинного законодавства та умовам укладеного із відповідачкою договору позики, відповідно у цій частині заявлені вимоги не підлягають до задоволення, у зв`язку із чим позов підлягає до часткового задоволення зі стягненням з відповідачки заборгованості зі сплати тіла кредиту в розмірі 7\~000,00 грн, заборгованості зі сплати відсотків у розмірі 3 360,00 грн, 3\~%\~річних у розмірі 445,95 грн та інфляційного збільшення суми боргу у розмірі 1\~749,83 грн, а всього 12 555,78 грн. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд ураховує положення Цивільного процесуального кодексу України, якими регламентовані наведені питання. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Оскільки за наслідком розгляду справи суд дійшов висновку про часткове задоволення позову (54,57 % заявлених позовних вимог), стягненню з відповідачки на користь позивача підлягають витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1 321,91 грн, а також витрати на правничу допомогу у розмірі 3\~819,90 грн, що загалом становить 5\~141,81 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial