Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

Представник позивача Тараненко А.І., який діє на підставі довіреності від 29.05.2025р., звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з останньої на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором №863895886 від 28.05.2023р. в розмірі 46\~667,52 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 28.05.2023р. між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою було укладено в електронній формі договір кредитної лінії №863895886, на підставі якого відповідачка отримала кредитні кошти в сумі 9\~600 грн. Відповідно до реєстру прав вимог №242 від 01.08.2023р. до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018р., укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», до останнього перейшло право грошової вимоги за кредитними договором №863895886. На підставі договору факторингу №27/0524-01 від 27.05.2024р. відповідне право вимоги 27.05.2024р. перейшло від ТОВ «Таліон плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн фінанс», яке у свою чергу відступило відповідне право вимоги позивачу на підставі договору факторингу №29/05/25-Е від 29.05.2025р. Відповідачка всупереч умов кредитного договору не здійснювала належним чином погашення заборгованості ані перед первісним кредитором, ані перед наступниками первісного кредитора, внаслідок чого на теперішній час розмір заборгованості відповідачки складає 46 667,52 грн., з яких: 9\~600 грн. заборгованість за тілом кредиту; 37\~067,52 грн. заборгованість за процентами. З метою стягнення відповідних сум заборгованості позивач звернувся до суду з даним позовом. Від відповідачки заперечень проти позову не надходило. 16.07.2025р. судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. За клопотанням позивача 17.07.2025р. судом постановлено ухвалу про витребування у АТ «Універсал Банк» інформації про ідентифікаційні дані власника банківської картки № [NUMBER] та відомості щодо надходження на таку банківську картку грошових коштів в сумі 9\~600 грн. в період з 28.05.2023р. по 02.06.2023р. На виконання відповідної ухвали на адресу суду 04.08.2025р. надійшла витребувана судом інформація. В судове засідання представник позивача не з`явився, проте в позовній заяві стороною позивача було викладено клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, а також зазначено що позивач підтримує позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. В судове засідання відповідачка також не з`явилася. Про час і місце розгляду справи повідомлялася шляхом надсилання судової повістки-повідомлення засобами поштового зв`язку відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Натомість судова повістка-повідомлення повернулась до суду без вручення відповідачці з причин відсутності останньої за вказаною адресою, що в контексті положень п. 3, 4 ч. 8 ст. 128, ч. 10 ст. 130 ЦПК України суд вважає належним повідомленням. Додатково судом вживались заходи з повідомлення відповідачки шляхом розміщення оголошень про виклик в судове засідання на веб-сайті суду, а також шляхом надсилання повістки-повідомлення в електронному вигляді на мобільний номер телефону, який вказаний позивачем, як канал зв`язку з відповідачкою (зазначене повідомлення отримане 16.07.2025р). Таким чином, відповідачка була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи. Отже, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, відповідачка не з`явилася в судове засідання та не повідомила про причини неявки, внаслідок чого на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. 16.07.2025р. суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно договору №863895886 від 28.05.2023 (далі Договір кредиту), укладеного в електронній формі між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] , ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язувалось надати [PERSON] кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту 9\~600 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за його користування /а.с. 31-40/. Умовами договору передбачено, що Кредитодавець надає Позичальнику перший Транш за договором в сумі 9\~600 грн. 28.05.2023р. Другий Транш та решта траншів надається Позичальнику протягом дисконтного періоду кредитування на умовах, передбачених договором (п.п. 2.1, 2.3, 2.4 договору). Позичальнику надається дисконтний період кредитування 30 днів від дати отримання першого Траншу, протягом якого Позичальник може збільшувати суму Кредиту (отримати черговий транш) в межах кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту (п. 3.1 договору). Сторони погодили, що строк дисконтного періоду може бути продовжено Позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного періоду та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови, якщо Позичальник в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів Кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду (п. 3.2 договору). Для здійснення першої пролонгації дисконтного періоду Позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 30 днів дисконтного періоду проценти у розмірі 3\~024 грн. Про суму нарахованих процентів, що Позичальнику необхідно сплатити для оформлення другої і наступних пролонгацій, Позичальник інформується через особистий кабінет (п. 3.3 договору). Кожен окремий Транш надається Позичальнику шляхом ініціювання кредитового переказу грошових коштів з рахунку Кредитодавця, на рахунок Позичальника, використовуючи реквізити платіжної картки 4441-11хх-хххх-0603, що відбувається не пізніше ніж протягом 3 банківських днів з моменту укладення договору чи ініціювання отримання чергового Траншу (п. 5.1 договору). Рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту за всіма Траншами є дата закінчення дисконтного періоду кредитування 27.06.2023р. а саме протягом 30 днів від дати отримання першого Траншу Позичальником (п. 7.1 договору). Відповідно до п. 7.2 договору, в обов`язковому порядку сума кредиту має бути повернута Позичальнику не пізніше ніж протягом 30 календарних днів після настання однієї з наступних обставин: - закінчення строку дії договору в порядку, передбаченому п. 11.1 договору, - дострокового припинення дії договору, в порядку передбаченому п. 9.1.1.2 або п. 9.1.1.7 договору. Кінцева дата повернення кредиту 27.06.2028р. (п. 7.3 договору). За користування кредитом протягом дисконтного періоду кредитування Позичальник зобов`язаний сплачувати проценти. Протягом дисконтного періоду кредитування: - за період від видачі кредиту до 27.06.2023р. включно проценти у розмірі 383,250% річних, що на день укладення договору становить 1,050% від суми кредиту за кожен день кредитування ним (дисконтна ставка); - у разі продовження дисконтного періоду (пролонгації) за період з наступного дня після 27.06.2023р. за процентною ставкою 383,250% річних, що на день укладення договору становить 1,050% від суми кредиту за кожен день кредитування ним (індивідуальна процентна ставка). Після закінчення дисконтного періоду кредитування проценти нараховуються за процентною ставкою 1087,70% річних, що складає 2,980% в день від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 8.4 договору). У разі затримання Позичальником сплати процентів за користування кредитом щонайменше на один місяць Кредитодавець має право вимагати від Позичальника повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, шляхом повідомлення Позичальника про дострокове припинення договору. При цьому, договір вважається ярозірваним з моменту відправлення відповідного повідомлення, в тому числі на електронну пошту Позичальника (п. 9.1.7 договору). Факт отримання відповідачкою кредитних коштів в розмірі 9\~600 грн. підтверджується заявкою Позичальника від 28.05.2023р. на отримання коштів в кредит /а.с. 41/ та платіжним дорученням від 28.05.2023р. про перерахування суми кредиту 9\~600 грн. на рахунок відповідачки №4441-11хх-хххх-0603 /а.с. 42/. Зазначене також підтверджується відповіддю АТ «Універсал Банк» від 01.08.2025р. на запит суду та випискою за договором /а.с. 124-126/. 28.11.2018р. між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) укладено договір факторингу №28/1118-01 (далі Договір факторингу №28/1118-01), за умовами якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалося відступити на користь ТОВ «Таліон Плюс» вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язалося їх прийняти та передати грошові кошти за плату на умовах, визначених цим договором /а.с. 47-52/. В подальшому ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткові угоди №19 від 28.11.2019р., №26 від 31.12.2020р., №27 від 31.12.2021р., №31 від 31.12.2022р., №32 від 31.12.2023р. до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018р. відповідно до яких строк дії такого договору продовжений до 31.12.2024р. /а.с. 52-59/. Згідно витягу з Реєстру прав вимоги №242 від 01.08.2023р. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передало ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги, яке мало до [PERSON] за договором №863895886 від 28.05.2023р. в межах суми вимог в розмірі 22\~636,80 грн., з яких: заборгованість за кредитом 9\~600 грн., заборгованість за процентами 13\~036,80 грн. /а.с. 60-62/. Відповідно до акту звірки від 31.12.2023р. ТОВ «Таліон Плюс» 01.08.2023р. здійснило повну оплату суми фінансування за відступлення прав вимог за Реєстром прав вимог №242 від 01.08.2023р. за договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018р. /а.с. 62 зворотній бік/. Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Таліон Плюс», станом на 27.05.2023р. розмір заборгованості відповідачки за Договором №863895886 складав 46\~667,52 грн., з яких: 9\~600 грн. тіло кредиту, 37\~067,52 грн. проценти за користування кредитом. Аналіз змісту такого розрахунку свідчить, що другим кредитором здійснено донарахування розміру процентів за 84 дні користування кредитом (період з 02.08.2023р. по 24.10.2023р.) за щоденною ставкою 2,98% (286,08 грн/день на загальну суму 24\~030,72 грн.) /а.с. 71-72/. 27.05.2024р. ТОВ «Таліон Плюс» уклало з ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» договір факторингу №27/0524-01, згідно з яким ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язалося відступити на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» зобов`язалося їх прийняти та передати грошові кошти за плату на умовах, визначених цим договором /а.с. 63-70/. Згідно витягу з Реєстру прав вимоги №1 від 27.05.2024р. ТОВ «Таліон Плюс» передало ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» право вимоги, яке мало до [PERSON] за договором №863895886 від 28.05.2023р. в межах суми вимог в розмірі 46 667,52 грн., з яких: заборгованість за кредитом 9\~600грн., заборгованість за процентами 37 067,52 грн. /а.с. 68-69/. 30.05.2024р. ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» здійснило повну оплату суми фінансування за відступлення прав вимог за Реєстром прав вимог №1 від 27.05.2024р. за договором факторингу №27/0524-01 від 27.05.2024р. /а.с. 70/. У свою чергу ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», на підставі договору факторингу №29/05/25-Е від 29.05.2025р., відступило позивачу (ТОВ «ЕЙС») право вимоги до відповідачки [PERSON] , яке ґрунтується на умовах договору №863895886 від 28.05.2023р. в межах суми 46667,52 грн., що підтверджується копією відповідного договору факторингу, актом приймання-передачі Реєстру боржників, витягом з Реєстру боржників та платіжними інструкціями про сплати фактором ціни договору /а.с. 73-83/. Оскільки до теперішнього часу відповідачкою не виконане грошове зобов`язання за договором №863895886 від 28.05.2023, то позивач звернувся до суду з даним позовом. Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК) та Закону України №1734-VIII від 15.11.2016р. «Про споживче кредитування» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі Закон №1734). Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. За змістом статей 626, 628 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У статті 526 ЦК передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК). Статтею 509 ЦК визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048\~цього Кодексу. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 516 ЦК заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що набуття позивачем права вимоги до відповідачки, яке належить кредитору за Договором кредиту, обумовлено дійсністю договорів факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018р., №27/0524-01 від 27.05.2024р. та №29/05/25-Е від 29.05.2025р., на підставі яких право вимоги кредитора було відступлене на користь ТОВ «ФК «ЕЙС». В даному випадку предметом позовних вимог є заборгованість за тілом кредиту та процентами за користування кредитом. Аналіз змісту наданих позивачем розрахунків свідчить, що заборгованість за процентами за користування кредитом виникла внаслідок її нарахування первісним кредитором (ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») за 62 дні та його правонаступником ТОВ «Таліон Плюс» за 84 дні користування кредитом, тобто за період з 28.05.2023р. 27.06.2023р. (30 днів) за ставкою 1,050% (100,80 грн. в день), а з 28.06.2023р. по 24.10.2023р. за ставкою 2,98% (286,08 грн. в день). Загальна сума нарахованих процентів складає 37\~067,52 грн. Оскільки відповідачкою не було сплачено заборгованість за договором №863895886 від 28.05.2023р. ні первісному кредитору, ні позивачу, то позивач вимагає стягнути із відповідачки заборгованість в загальній сумі 46\~667,52 грн. Наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачкою було отримано кредитні кошти на умовах та в порядку, що зазначені у Договорі кредиту і вона користувався кредитними коштами, однак допустила порушення своїх зобов`язань в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого за Договором №863895886 від 28.05.2023р. обчислювалась заборгованість в загальному розмірі 46\~667,52 грн., яка складається із наступних сум: заборгованість за тілом кредиту 9 600 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом 37\~067,52 грн. Враховуючи ту обставину, що в порушення умов Договору кредиту №863895886 від 28.05.2023р. відповідачка фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку не повернула, і після відступлення права грошової вимоги не здійснювала жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки первісного кредитора, ні на рахунки позивача, чим порушила права кредитора, то позовні вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості в розмірі 46\~667,52 грн. є обґрунтованими і правомірними. Таким чином, суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог на загальну суму 46\~667,52 грн., з яких: 9\~600 грн. тіло кредиту; 37\~067,52 грн. проценти за користування кредитом. При цьому, варто звернути увагу, що відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідачкою не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлені судом обставин спірних правовідносин. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що такі витрати складаються з витрат позивача зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн. та оплати послуг правової допомоги. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають до повного задоволення, то на підставі ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України до стягнення із відповідачки на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 2\~422,40 грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. З матеріалів справи судом встановлено, що в якості доказів розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу суду надано: договір про надання правової допомоги №29/05/25-01 від 29.05.2025р.; додаткова угода №25770729801 від 30.05.2025. до договору про надання правової допомоги №29/05/25-01 від 29.05.2025р.; акт прийому-передачі наданих послуг від 05.06.2025р. Позивачем заявлено вимогу про компенсацію йому за рахунок відповідача витрат з оплати правової допомоги адвоката в сумі 7\~000 грн. Надаючи оцінку вимогам позивача про відшкодування витрат на правову допомогу в контексті критерію співмірності та пропорційності таких витрат суд виходить з наступного. Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. За змістом ч.4, 5 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Як уже зазначалося, загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч.2 ст.141 ЦПК України. Проте, у частині третій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії,

Outcome: approved