Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-16 00:00:00

Позиція сторін у справі У жовтні 2024 року Печерська районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування (далі - Орган опіки та піклування) звернулась до суду із позовом до [PERSON] про відібрання малолітньої дитини, позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що Органом опіки та піклування відібрано малолітню дитину від батьків, у зв`язку із безпосередньою загрозою життю та здоров`ю дитини. [PERSON] влаштовано до Комунального некомерційного підприємства «Київська міська дитяча клінічна лікарня № 1» відповідно зазначеного розпорядження. Матір дитини неодноразово попереджалась про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків відносно сина відповідно до законодавства України та їй наголошувалось на обов`язковості проходження індивідуальної корекційної програми «АА» (анонімні алкоголіки). Батько дитини - гр. [PERSON] участі у вихованні дитини не приймає. Відповідач [PERSON] відзив на позов не подав. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] вимоги позову підтримала, просила задовольнити. Відповідач та його представник проти позову заперечували, просили відмовити у задоволенні позову. Процесуальні дії Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25 грудня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18 червня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26 лютого 2025 року клопотання відповідача про виклик свідка задоволено. Фактичні обставини справи Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 13 вересня 2023 року на облік дітей, які перебувають в складних життєвих обставинах, поставлено малолітнього [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що батьки дитини ухиляються від виконання батьківських обов`язків. Батько дитини - гр. [PERSON] участі у вихованні дитини не приймає. Відповідно до рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 липня 2016 року, справа № 757/22477/16-ц, шлюб між гр. [PERSON] та гр. [PERSON] розірвано, дитина залишилась проживати з матір`ю. 03 жовтня 2023 року гр. [PERSON] одружилася із гр. [PERSON] . Гр. [PERSON] разом з чоловіком гр. [PERSON] , 1971 року народження, своєю матір`ю гр. [PERSON] , 1937 року народження та дитиною проживають за адресою: [ADDRESS] . Під час неодноразових відвідувань зазначеної родини було встановлено, що в квартирі не дотримуються належні санітарно-гігієнічні умови. Гр. [PERSON] кожного разу перебувала в стані, схожому на алкогольне сп`яніння (25.08.2023 року, 15.09.2023 року, 22.11.2023 року, 27.11.2023 року). Відповідно до інформації Печерського районного у місті Києві центру соціальних служб, 23 листопада 2023 року до їхньої установи завітала гр. [PERSON] разом із сином з метою отримання продуктового набору. За спостереженням фахівців центру, матір перебувала в стані алкогольного сп`яніння - про що свідчив запах, тремор рук, порушення координації рухів. [PERSON] був одягнений не по сезону, а саме: взутий в легкі кросівки, в куртку, яка була на нього не за розміром; хлопець був брудний, від нього відчувався неприємний запах. Під час спілкування з психологом [PERSON] розповів, що через його неохайний зовнішній вигляд - з ним не хочуть спілкуватися однолітки в школі, він не має друзів. Хлопець повідомив, що мати дуже рідко готує йому їжу (під час спілкування дитина додатково зазначила, що голодна). Зі слів дитини, мати та її чоловік часто вдома розпивають алкоголь та кричать. [PERSON] додав, що проживає в кімнаті з прабабусею і це єдина людина, яка готує йому їжу та здійснює за ним догляд. За інформацією школи І-ІІІ ступенів № 5 Печерського району міста Києва від 01 грудня 2023 року № 133, мати дитини зловживає алкогольними напоями, що негативно впливає на моральний стан [PERSON] ; педагогічний колектив стурбований нинішньою ситуацією їхньої сім`ї. Представник управління освіти та інноваційного розвитку повідомив, що в школі дитина голодна. Відносно гр. [PERSON] представниками СЮП Печерського управління поліції ГУНП неодноразово складались адміністративні протоколи за ст. 184 КУпАП. 22 листопада 2023 року гр. [PERSON] в черговий раз було попереджено про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків відносно сина відповідно до законодавства України та наголошено на обов`язковості проходження індивідуальної корекційної програми «АА» (анонімні алкоголіки). 07 грудня 2023 до Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації надійшло повідомлення з Центру соціальних служб про те, що за спостереженням фахівця, малолітній [PERSON] перебуває в пригніченому, роздратованому стані, у дитини присутній страх та безпричинний плач. Йому набридла ситуація, яка склалася вдома; хлопець часто згадує часи, коли мама не вживала алкоголь, працювала і приносила додому смаколики. Відповідно до акту оцінки потреб сім`ї/особи - вказана родина потребує надання соціальних послуг, а саме соціального супроводу. Також, видано розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 27.09.2023 № 455 «Про обов`язковість надання соціальних послуг». За інформацією Печерського районного у м. Києві центру соціальних служб, від 07 грудня 2023 року - гр. [PERSON] від надання соціальних послуг відмовляється, рекомендації щодо проходження реабілітації від алкогольної залежності - не виконує. Того ж дня працівниками Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, Печерського районного в місті Києві центру соціальних служб, сектору ювенальної превенції Печерського управління поліції ГУНП був здійснений черговий вихід за місцем мешкання зазначеної родини. Близько 16:30 год. хлопець гуляв на вулиці без супроводу дорослих, одягнутий не по сезону, повідомив членам комісії, що дуже змерз. Через деякий час гр. [PERSON] вийшла у двір, перебуваючи у стані, схожому на алкогольне сп`яніння, у неї спостерігались поведінкові розлади: вона кидалась на представників комісії, кричала, поводила себе неадекватно. Враховуючи зазначене, відповідно до проведеного акту оцінки рівня безпеки дитини, залишення дитини в родині визначено - дуже небезпечно. 07 грудня 2023 року Печерською районною в місті Києві державною адміністрацією видано розпорядження № 640 «Про відібрання дитини», у зв`язку із безпосередньою загрозою життю та здоров`ю дитини. [PERSON] влаштовано до Комунального некомерційного підприємства «Київська міська дитяча клінічна лікарня № 1» відповідно зазначеного розпорядження. 07 грудня 2023 року малолітню дитину поставлено на первинний облік, відповідно до наказу Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації № 139 «Про постановку на первинний облік дітей, які залишились без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування». Відповідно до свідоцтва про смерть від 18 травня 2024 року серія [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] . З листа Печерської районної в місті Києві Державної адміністрації від 15 серпня 2025 року № 105-9950 вбачається, що малолітнього [PERSON] тимчасово влаштовано до дитячого будинку сімейного типу Печерського району міста Києва на базі сім`ї [PERSON] відповідно до наказу Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві Державної адміністрації від 27 травня 2025 року № 57. Відповідно до листа Центру соціально-психологічної реабілітації дітей від 07 квітня 2025 року № 069/011-87 [PERSON] не зазнавав жодних травмувань за період перебування в Центрі, з 03.01.2024 року. Згідно з графіком відвідувань, 17 березня 2025 року відбулась зустріч [PERSON] з сином, зустріч пройшла в спокійному руслі, жодних форс-мажорних ситуацій, які б ставили під загрозу стан здоров`я [PERSON] , до, під час та після зустрічі з дитиною не відбулось. Таким чином, Центр спростовує інформацію надану гр. [PERSON] щодо перелому ноги [PERSON] . Також додатково зазначено, що [PERSON] відвідує хлопчика нерегулярно, не повідомляє про відміну зустрічей з сином, приносить речі для [PERSON] , які не відповідають сезону та віку дитини, на кожній зустрічі від чоловіка відчувається стійкий запах спиртного. Позиція суду та оцінка аргументів сторін Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Щодо відібрання дитини За змістом частин першої та четвертої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. При задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Під час розгляду справи судом встановлено, що після розлучення батьків дитина проживала разом із матір`ю, яка мала гострі проблеми з алкоголем та за час розгляду справи померла, та від якої за рішенням Органу опіки та піклування перед цим було відібрано [PERSON] . Матеріали справи не містять доказів того, що батько має достатній рівень заробітку для утримання сина, забезпечення йому належних умов проживання, виховання та розвитку, а відтак суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про відібрання дитини підлягають задоволенню та відповідають якнайкращим інтересам дитини з метою захисту її благополуччя та створення стійкого середовища виховання. Щодо позбавлення батьківських прав Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України Суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позовна заява не містить обґрунтування доцільності застосування судом такої виняткової міри, як позбавлення батьківських прав батька відносно дитини. Під час розгляду справи позивачем не доведено суду винної поведінки батька в уникненні від виховання його сина, при цьому навпаки у матеріалах справи містяться докази вчинення ним дій, направлених на зустрічі, спілкування із дитиною, надання речей. Також матеріали справи не містять доказів того, що сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною для дитини. З наведеного суд не може констатувати, що змінити поведінку батька щодо виховання дитини у кращу сторону є неможливим та приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав. Одночасно суд вважає за доцільне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Щодо стягнення аліментів За правилами частини другої статті 182 СК України суд стягує з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Outcome: partial