Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-11 00:00:00

05.05.2025 позивач [PERSON] подала до суду позовну заяву, в якій просила позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги обґрунтувала тим, що відповідач [PERSON] є батьком її дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . У період з 06.11.2017 по 30.06.2021 вони перебували у зареєстрованому шлюбі. Після розірвання шлюбу визначено, що їх діти будуть проживати з нею. Також, згідно рішення суду з відповідача стягуються аліменти на утримання дітей. Однак відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по утриманню та вихованню дітей. Станом на 01.01.2025 мав заборгованість по аліментах. Крім того, він не піклується про створення належних умов для фізичного розвитку дітей, не дає дітям доступу до культурних та інших цінностей, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей. Тобто, у вихованні та догляді за дітьми участі не бере. Їх фізичним, духовним, моральним розвитком не займається. Всі питання по вихованню вона вирішує самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Відтак, він не піклується про дітей, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться їх успіхами, станом здоров`я, не забезпечує необхідним харчуванням, не спілкується з дітьми, не створює мов для отримання ними освіти. Таку бездіяльність відповідача вона розцінює як ухилення від виконання ним своїх батьківських обов`язків, тому звернулася до суду з даним позовом. 07.05.2025 після виконання вимог ст. 187 ЦПК України, даний позов прийнято судом до розгляду у порядку загального позовного провадження, відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. 02.06.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у позові, які просили задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач пояснив, що на даний час заборгованість по аліментах ним частково погашена. Зазначив, що він заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Також вказав, що, дійсно, він не у повній мірі приймає участь у вихованні дітей, оскільки у нього з позивачем вкрай неприязні відносини. Заборгованість за аліментами мала місце, так як він не має можливовості офіційно працевлаштувати. Також зазначив, що на утриманні має ще одну дитину. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Заслухавши учасників справи, з`ясувавши обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд дійшов наступного. Відповідно свідоцтв про народження встановлено, що відповідач у справі, [PERSON] , [INFO] , є батьком неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . У період з 06.11.2017 по 30.06.2021 сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі. Згідно рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 30.06.2021 у справі № 285/2536/21 після розірвання шлюбу місце проживання дітей сторін визначено з їх матір`ю позивачем у справі. Відповідно до розрахунків заборгованості зі сплати аліментів, станом на 27.08.2024 та 03.02.2025, поданих до суду позивачем у справі, за відповідачем рахується заборгованість. Із довідок з місця навчання дітей сторін їх батько [PERSON] участі у виконанні дітей не приймає. Згідно висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Городницької селищної ради Звягельського району Житомирської області від 16.08.2024 за № 107, за місцем проживання відповідача у справі, орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Також встановлено, що позивач 21.09.2022 зареєстрував шлюб з [PERSON] , [INFO] , який є батьком їх спільної дитини: [PERSON] , [INFO] . Під час надання правової оцінки даним правовідносинам, суд керується наступним. Частиною першою статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Суд застосовує наступні норми права. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Частинами першою-четвертою статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до пункту 1 статті 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини предметом їх основного піклування. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Відповідно до частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Пунктами 1, 3 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. На підставі тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України можна зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). З огляду на те що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і за наявності вини у діях батьків. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 47 рішення ЄСПЛ у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України»). Тобто в такому випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке, у свою чергу, не є абсолютним. Ураховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд, з однієї сторони, має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. З іншої сторони, обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції). ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінки. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Так, судом встановлено, що відповідач заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На момент розгляду справи по суті заборгованість зі сплати аліментів частково погашена, що не заперечувала у судовому засіданні позивач. Однак, відповідач не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу та не створює умов для отримання ними освіти. Разом з тим, згідно висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Городницької селищної ради Звягельського району Житомирської області від 16.08.2024 за № 107, за місцем проживання відповідача у справі, орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Із змісту висновку вбачається, що органом опіки та піклування встановлено, що матір дітей (позивач у справі) створює певні перешкоди для спілкування дітей з їх біологічним батьком (відповідачем у справі) та його родиною, про що наявне звернення до Городницької селищної ради Звягельського району Житомирської області за вх. № 01-36/8 від 25.03.2024. Встановлені обставини дають підстави вважати, що відповідач не бажає розривати зв`язки з дітьми, а позбавлення його батьківських прав необхідно розглядати як крайній захід сімейно-правового характеру, який застосовується до батьків, що не забезпечують належного виховання своїх дітей. Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З огляду на встановлені судом обставини та наявні у справі докази, висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення відповідача батьківських, взявши до уваги бажання батька спілкуватися з дітьми, а також те, що він активно заперечує проти позбавлення його батьківських прав, з огляду на необхідність забезпечення якнайкращих інтересів дітей, зокрема в частині їх прав на спілкування з батьком та збереження зв`язків з ним, суд дійшов висновку про відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, що є крайнім (винятковим) заходом впливу, тому відмовляє у задоволенні позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав. Разом з тим, з урахуванням встановлених обставин справи та поведінки відповідача, суд вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, поклавши на відповідний орган опіки та піклування за місцем проживання дітей та відповідача контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. З урахуванням вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд не стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір. \~ \~ \~ \~На підставі\~викладеного та\~

Outcome: dismissed