Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» звернулося в суд із позовом до [PERSON] , просить стягнути із відповідача заборгованість за Кредитним договором №322990 від 21.09.2018 у розмірі 23374,22 грн. Позов мотивовано тим, що ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] 21.09.2018 в електронній формі уклали кредитний договір №322990. ТОВ «Авентус Україна» виконав умови договору та перерахував на рахунок відповідача кошти, а відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми позики та сплати пені, внаслідок чого у нього виникла заборгованість. ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС») 12.04.2018 уклали договір факторингу № 1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами. 18.02.2019 укладено додаткову угоду №12 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги № 13 від 18.02.2019 про те, що право вимоги до ряду боржників в тому числі до [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту №322990 від 21.09.2018 перейшло до нового кредитора - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС»). Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.07.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання свого представника не направив, звернувся в суд із заявою, в якій просив розглядати справу в його відсутності. Відповідач був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, в судове засідання не з`явився, не повідомив про причини неявки, відзиву на позов не надав. Суд постановив проводити заочний розгляд справи. Розглянувши справу, судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини. ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] 21.09.2018 в електронній формі уклали договір №322990 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна», надав відповідачу позику у сумі 4000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути Позику та сплатити проценти за користування Позикою (п.1.1). Позика видається строком на 30 днів, процентна ставка в межах строку кредитування - 0,01 %, загальна вартість позики - 4012,00 грн, в тому числі проценти 12 грн, дата повернення - 21.10.2018 (1.2, 1.3.1, 1.4, додаток №1). Пунктами 4.4 та 4.5 договору передбачено, що у випадку прострочення повернення суми позики, Клієнт зобов`язаний сплатити Товариству пеню в розмірі 3% (три процента) від суми кредиту за кожний день прострочення, починаючи з 4 (четвертого) дня прострочення. Строк нарахування пені не може перевищувати 90 (дев`яносто) днів; на 4 (четвертий) день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 100 грн; на 30 (тридцятий) день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 300 грн; на 90 (дев`яностий) день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 500 грн. Договір підписано електронним цифровим підписом - одноразовим ідентифікатором А244638, який був надісланий на номер телефону [NUMBER] 21.09.2018 13:01:11. Як видно з інформації ТОВ ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 21.09.2025 на карту [NUMBER] перераховано 4000 грн (а.с. 52, рядок 25). Відповідно до розрахунку позивача, станом на дату відступлення вимоги заборгованість за договором №322990 становить: сума основного боргу - 4000,00 грн, сума боргу за процентами - 2160,00 грн, сума боргу за пенею та штрафами - 10800,00 грн. ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС») 12.04.2018 уклали договір факторингу № 1 (а.с. 54-59), відповідно до умов якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору Право вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах визначених договором (п.2.1.). Право вимоги переходить від клієнта до Фактора в день підписання ними відповідного Реєстру прав вимог, по формі, встановленій у відповідному додатку (п.4.1). ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» 18.02..2019 уклали угоду № 12, якою узгодили суми фінансування (а.с. 44). Також, як видно із реєстру прав вимоги № 13 від 18.02.2019 (а.с. 77-79) право вимоги до ряду боржників, в тому числі до [PERSON] , за договором про надання фінансового кредиту № 322990 від 21.09.2018 перейшло до нового кредитора - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», заборгованість за тілом кредиту 4000,00 грн, сума боргу за процентами - 2160,00 грн. Відповідно до довідки від 03.04.2025 ТОВ «Авентус Україна», товариство підтвердило здійснення ТОВ «Він Фінанс» розрахунків за відступлені права вимоги до позичальників ТОВ «Авентус Україна», відступлення яких відбулося на підставі договору факторингу №1. Дослідивши та оцінивши докази, суд доходить такого висновку. Згідно із частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Враховуючи приписи статей 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Судом першої інстанції вірно визначено, що укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Верховний Суд у постанові від 12.01.2021 по справі № 524/5556/19 підтверджує, що суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс- повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині». Згідно частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (частина друга статті 1056-1 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (статті 1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За приписами частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Положеннями частини першої статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Встановлено, що ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] 21.09.2018 в електронній формі уклали договір №322990, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна», надав відповідачу позику у сумі 4000 гривень, строком на 30 днів. Факт видачі кредиту підтверджується інформацією ТОВ «ВЕЙ ФОР ПЕЙ». Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої статті 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині першій статті 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України). Встановлено, щодо позивача перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором до від 21.09.2018 №322990 на підставі договору факторингу від 12.04.2018 № 1, додаткової угоди від 18.02.2019 №12, що підтверджується змістом договорів, реєстрами прав вимог, актом приймання передачі, які досліджені судом. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (правова позиція, висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, постанові Верховного Суду від 21 червня 2024 року у справі № 134/743/22). Дослідивши розрахунок, який наданий позивачем, суд вважає, що ним неправомірно нараховувалися пеню поза межами строку кредитування, передбаченого договором. Так, умовами договору передбачено відсотки за весь період кредитування -30 днів у розмірі 12 гривень. Крім того, у відповідності до пункту 1.6 договору клієнт має право ініціювати продовження строку користування кредитом. Для цього він зобов`язаний у повному обсязі сплатити нараховані на дату продовження (пролонгації) проценти за користування кредитом, а також пеню та штраф (у разі наявності). У такому разі та за умови, що залишок тіла кредиту складає не менше ніж 400,00 (чотириста) гривень 00 копійок, строк користування кредитом автоматично продовжується (пролонгується) з дати внесення необхідної суми грошових коштів на такий самий строк і на таких самих умовах (при цьому укладання додаткового договору не потребується). Як видно із розрахунку заборгованості (а.с. 46,47) відповідачем 18.10.2018 оплачено відсотки у розмірі 10,80 грн, у зв`язку із чим кредитний договір пролонгувався на 30 днів. У в`язку із цим, нарахування відсотків у розмірі 2160 грн є правомірним, оскільки вказані відсотки нараховані в межах строку кредитування. Вимога позивача про стягнення пені після 17.11.2018 (закінчення строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Такі правові висновки, узгоджуються з позицією Великої палати ВС, висловленою у постанові від 28.03.2018 у справі №14-10цс18 та постанови ВС від 06 лютого 2019 року у справі №175/4753/15-ц Вирішуючи питання про стягнення штрафу, суд зазначає, пунктом 4.4. договору передбачено, що у випадку прострочення повернення суми кредиту за користування кредитом Клієнт зобов`язаний сплатити Товариству: 4.4.2. на 4 (четвертий) день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 100 грн.; 4.4.3. на 30 (тридцятий) день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 300 грн.; 4.4.4. на 90 (дев`яностий) день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 500 грн. Відповідно до постанови Великої палати Верховного Суду від 01 червня 2021 року у справі № 910/12876/19, судом зроблено висновки, що стягнення штрафу за прострочення виконання зобов`язання на строк понад 10 календарних днів та штрафу за прострочення виконання зобов`язання на строк понад 30 календарних днів є подвійною відповідальністю за порушення зобов`язання, оскільки, відповідач вчинив єдине порушення, яке полягає в простроченні виконання зобов`язання за договором підряду на строк понад 30 календарних днів, і вказаний строк охоплює порушення зобов`язання на строк понад 10 календарних днів. Одночасне стягнення штрафу за прострочення виконання зобов`язання на строк понад 10 календарних днів та штрафу за прострочення виконання зобов`язання на строк понад 30 календарних днів є подвійним стягненням штрафу за несвоєчасне виконання зобов`язання, що не узгоджується з приписами статті 61 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути двічі притягнутий до відповідальності одного виду. Тому є обґрунтованими нарахування штрафу у розмірі, передбаченому пунктом 4.4.2 договору 100 грн, а нарахування штрафу за прострочення виконання зобов`язання на 30 і 90 календарних днів є неправомірним, оскільки суперечить принципу, згідно з якою ніхто не може бути двічі притягнутий до відповідальності одного виду за одне і те ж правопорушення. Крім того, позивач просить стягнути 3% річних у розмірі 1608,87 грн та інфляційні втрати у розмірі 3905,35 грн згідно частини другої статті 625 Цивільного кодексу України за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 виходячи із суми боргу 17860 грн, яка включає тіло кредиту, проценти, штрафи і пеню. Згідно частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Штраф і пеня - це неустойка, додаткова відповідальність за невиконання основного зобов`язання. Вони мають акцесорний характер (залежать від основного боргу). Суд зазначає, що штраф і пеня не є грошовим зобов`язанням у розумінні статті 625 ЦК, а тому інфляційні втрати та 3% річних на них не нараховуються Тому, суд вважає за можливе нараховувати 3 % річних та інфляцію на заборгованість за тілом кредиту 4000 грн та відсотків 2160 грн, разом - 6160 грн. Отже, виходячи із суми боргу 6160 грн за період прострочення грошового зобов`язання з 23.02.2019 по 23.02.2022, інфляційні втрати будуть становити 1346,97 грн (6 160,00 x 1.21866444 - 6 160,00) та 3% річних - 555,41 грн (0,5063013 Х 1097 днів). Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В силу приписів частини другої статті 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну особу від відповідальності за порушення зобов`язання. Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, серед іншого, сплата неустойки. Виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідача відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості (висновки ВС у постанові від 30.08.2023 у справі № 753/20537/18). Оскільки позивачем не спростовано розмір заборгованості основного боргу - 4000,00 грн, сума боргу за процентами - 2160,00 грн їх слід стягнути із відповідача в користь позивача. Крім того, зважаючи на вище викладене, у зв`язку із порушенням грошового зобов`язання відповідачем підлягає стягненню штраф у розмірі 100 грн, інфляційні втрати у розмірі 1346,97 грн та 3% річних - 555,41 грн. Всього слід стягнути 8162,38 (4000+2160+100+1346,97+555,41) грн. Тому, позов слід задовольнити частково. Позивачем понесені судові витрати у розмірі 2422,22 грн зі сплати судового збору (а.с. 43) та у розмірі 5000 грн на правову допомогу, що підтверджуються актом від 02.04.2025 (а.с. 16), детальним описом (а.с. 74), договором про надання правової допомоги від 22.03.2024 (а.с. 35-46), додатковою угодою від 22.03.2024 (а.с. 70) свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 60-61), разом - 7422,40 (2422,22 +5000) грн. Зважаючи на те, що позовні вимоги задоволено частково, а саме 8162,38 грн із 23374,22 грн, що становить 34,92 %, в силу статті 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути 2591,90 (34,92 % від 7422,40) грн судових витрат, пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі наведеного,

Outcome: partial