Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-10 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк "Приват Банк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява обґрунтована тим, що 28 грудня 2021 відповідачкою підписано Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. У подальшому відповідач виявила бажання отримати послугу «Миттєва розстрочка. Кредит готівкою», ознайомилася з актуальними умовами кредитування та 27 лютого 2024 року підписала паспорт споживчого кредиту, після чого відповідачкою було підписано кредитний договір б/н від 27 лютого 2024 року про надання споживчого кредиту в розмірі 35 000 грн шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника. Строк кредитування 36 місяців, із встановленням річної відсоткової ставки у розмірі 18 %. Позивач виконав умови договору та надав відповідачу кредитні кошти, натомість відповідачка не вносила своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, що має відображення у розрахунку заборгованості Посилаючись на вказані обставини, просило суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором у сумі 35 233,34 грн., яка складається з наступного: 32 083,34 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 3150 грн. - заборгованість за відсотками. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 07 березня 2025 року відкрито провадження у справі, та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Вказаною ухвалою сторонам встановлено строки для подання відповідних заяв по суті. Відповідачу копія ухвали про відкриття провадження направлялись за зареєстрованою адресою місця проживання, однак конверт повернувся до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Отже, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлялася про розгляд справи судом. У встановлений строк відзиву на позов не подала. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 28 грудня 2021 [PERSON] підписала Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в АТ «ПриватБанк». У подальшому відповідач отримала послугу «Миттєва розстрочка. Кредит готівкою» та 27 лютого 2024 року підписала паспорт споживчого кредиту та кредитний договір б/н від 27 лютого 2024 року про надання споживчого кредиту в розмірі 35 000 грн шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника. Строк кредитування 36 місяців, із встановленням річної відсоткової ставки у розмірі 18 %. Щомісячний платіж визначено у розмірі 1497,22, з яких: 972,22 грн кредит за договором, 525 грн відсотки, період сплати з 27 березня 2024 року по 27 лютого 2027 року включно. З виписки по особовому рахунку вбачаються, що на погашення заборгованості відповідачка внесла 27 березня 2024 року 1497,22 грн, 27 квітня 2024 року 1497,22 грн та 27 травня 2024 року 1497,22 грн. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідачки за вказаним договором станом на 02 лютого 2025 року становить 35 233,34 грн., яка складається з наступного: 32 083,34 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 3150 грн. - заборгованість за відсотками. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України.) За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. У постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц (провадження №61-517св18) зроблено правовий висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, виписка з рахунка особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20 (провадження № 61-168св21), від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20 (провадження № 61-9207св21), від 01 грудня 2021 року у справі № 752/14554/15-ц (провадження № 61-14046св21), від 01 червня 2022 року у справі № 175/35/16-ц (провадження № 61-648св21). Судом встановлено, що у матеріалах справи міститься банківська виписка, яка має статус первинного документу. Зі змісту вказаної виписки за договором укладеним з [PERSON] , вбачається, що відповідачка внесла останній платіж на погашення заборгованості 27 травня 2024 року. Отже, фактично отримані позичальницею кошти за послугою «Миттєва розстрочка. Кредит готівкою» в добровільному порядку не були повернуті, тому вимога щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягає задоволенню. Існування вказаної заборгованості підтверджується розрахунком боргу та випискою з особового рахунку [PERSON] . За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Як вбачається з матеріалів справи, сторони у кредитному договорі погодили розмір відсотків, отже з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню також заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит у розмірі 3150 грн. Враховуючи, що усі фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, суд дійшов висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання боржника повернути фактично отриману та неповернуту суму кредитних коштів у розмірі 32 083,34 грн. та 3150 грн. заборгованості за простроченими відсотками. Відповідно до частин 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2 422,40 грн. Враховуючи наведене,

Outcome: approved