Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-15 00:00:00

\~ [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] \~про визнання\~договору купівлі-продажу\~дійсним та\~визнання за\~ним права\~власності.\~Позовні вимоги\~обґрунтуванні тим,\~що 19.02.2002\~року між\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~укладений договір\~купівлі-продажу\~будинку [ADDRESS] , посвідчений Бесарабською товарною біржою за № 30-02 від 19.02.2002 року, зареєстрований КП «Ізмаїльське МБТІ» в книзі реєстру за № 1-32 від 14.04.2003 року. Всі умови угоди до її реєстрації на біржі виконані, позивачем проведений повний розрахунок, а продавцями в свою чергу передано необхідну документацію на зазначений будинок, отже, претензій відносно виконання умов договору немає. З моменту укладення договору він відкрито володіє та користується будинком. Про те, що укладений договір потребував нотаріального посвідчення позивачу стало відомо лише тепер. Оскільки договір, на підставі якого він придбав будинок, нотаріально не посвідчений, він позбавлений можливості розпоряджатися ним. Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01.04.2025 року відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати у загальному позовному провадженні (а.с.14). Ухвалою суду від 17.06.2025 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.26). Ухвалою суду від 16.09.2025 року вирішено розглядати справу на підставі наявних у ній даних і доказів (в заочному порядку). Під час розгляду справи повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України. Сторони, будучи своєчасно та належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Позивач звернувся із заявою про підтримання позову та розгляд справи у його відсутність. Відповідачка [PERSON] причини неявки не повідомила. На адресу суду надійшли повідомлення працівника поштового відділення зв`язку, згідно з якими відповідачка відсутня за вказаною адресою. Дослідивши матеріали справи, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов такого висновку. У відповідності до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У судовому засіданні встановлено, що 19.02.2002 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS] , посвідчений Бесарабською товарною біржою за № 30-02 від 19.02.2002 року, зареєстрований комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» в книзі реєстру за № 1-32 від 14.04.2003 року (а.с.8-9). Сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору та відбулося повне його виконання: до підписання договору купівлі-продажу відповідачка одержала від позивача грошові кошти в сумі 3 000 гривень, а останній вселився у придбаний будинок і відкрито користується ним по даний час. На час розгляду справи зазначений договір не оскаржений і не скасований. Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК 2003 року передбачено, що положення зазначеного Кодексу застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК 2003 року, положення цього Кодексу застосовується до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки правовідносини виникли до набрання новим Кодексом чинності, так як договір купівлі-продажу нерухомого майна був укладений до вступу в законну силу Цивільного Кодексу України в редакції 2003 року, і не мають подовжувального характеру, суд при розгляді справи керується положеннями ЦК УРСР 1963 року. Так, нормами ст.47 ЦК УРСР, діючими на момент укладення договору купівлі - продажу, встановлювалося, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, передбачених законом та недотримання в цих випадках нотаріальної форми угоди, тягне за собою її недійсність, але якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати її дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно ст.15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року за №1956-ХІІ угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Зі змісту ч.2 ст.11 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 року за №697-ХІІ, який діяв на час укладення угоди, слідує, що громадянин набуває права власності на майно, одержане внаслідок укладення угод, не заборонених законом. На час укладення угоди діючим законодавством не була встановлена заборона укладати договори купівлі-продажу квартир на біржі. Це також підтверджується положеннями Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.1998 року за №121, де в переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна, зазначені договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржею. Відповідно до п.49 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 року і чинної на момент укладення договору між сторонами (06.08.2003 року), договір-купівлі продажу, зареєстрований на біржі є документом, що підтверджує право власності на жилий будинок, що відчужується. Приймаючи до уваги, що обидві сторони повністю виконали умови договору купівлі-продажу будинку, зареєстрували його на товарній біржі і відразу ж в КП «Ізмаїльське МБТІ», що не суперечило ч.3 ст.9 ЖК УРСР, суд доходить висновку про можливість визнання договору купівлі-продажу нерухомості дійсним відповідно до ст.47 ЦК УРСР і визнання за позивачем права власності на придбаний об`єкт нерухомості.

Outcome: approved