Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-17 00:00:00

05.02.2025 [PERSON] звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 11.06.2014 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів про укладання шлюбу зроблено запис № 519. Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . 27.04.2018 рішенням Приморського районного суду м. Одеси шлюб розірвано. Від шлюбу у колишнього подружжя є донька, [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу залишилася проживати разом із позивачем. 24.09.2018 Суворовським районним судом м. Одеси у справі №521/10722/18 видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] аліментів щомісячно на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] . Сума аліментів [PERSON] складає 3 517,25 грн щомісячно. В додаткових витратах батько дитини, Відповідач по справі, участі не приймає, однак є моряком, з 2018 року з дитиною не спілкується та не зустрічається, не бере участі в її виховані та розвитку, аліменти сплачує не регулярно, допомогу не надає. 29.09.2018 позивач уклала шлюб з [PERSON] , та взяла прізвище чоловіка. З 2018 року позивачка, [PERSON] та [PERSON] проживають разом однією сім`єю. В 2019 році від спільного шлюбу між позивачем та [PERSON] народилася дитина [PERSON] , [INFO] . З раннього віку, [PERSON] виховує [PERSON] , як свою рідну дитину. Вона знає, що її мати- [PERSON] , батько- [PERSON] , брат- [PERSON] , іншого батька вона не знає, називає [PERSON] татом, а себе [PERSON] . З 2018 року по сьогоднішній день, тобто вже 7 років, [PERSON] з рідним батьком жодного разу не бачились, [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не цікавиться життям дитини, та ігнорує її прохання та бажання. [PERSON] , проживає разом, однією сім`єю з позивачем та її чоловіком, [PERSON] та її братом [PERSON] , в дусі поваги, піклування, турботи, любові та взаєморозуміння. Вона бажає мати спільне прізвище « [PERSON] », та дуже про це мріє. Навчається [PERSON] у 3 класі в Одеському ліцеї № 55 Одеської міської ради. Відвідує додаткові заняття з англійської мови, та заняття з повітряної гімнастики. На сьогодення є труднощі з реєстрацією місця проживання дитини, реалізацією бажань, потреб та інтересів дитини. У зв`язку з чим, позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . 21.02.2025 ухвалою суду позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам ст.ст. 175 - 177 ЦПК України. 25.02.2025 від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. 21.03.2025 ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та витребувано докази. 09.04.2025 та 14.04.2025 від Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області надійшло два аналогічних за змістом листа, що зв`язок із [PERSON] , [INFO] відсутній та відсутність інформації про свідоме нехтування батьківськими правами та недоведеність фактів, на які посилається [PERSON] , комісія з питань захисту прав дитини Таїровської селищної ради Одеської області утрималась від голосування та враховуючи наведене надати висновок щодо позбавлення прав на даний час не уявляється можливим. 16.06.2025 від позивача надійшла заява про долучення доказів, а саме: копія заяви [PERSON] до Таїровської селищної ради Одеської області від 18.05.2025; копія відповіді від Таїровської селищної ради Одеської області від 20.05.2025 № С-985; копія скріншоту реєстрації звернення (скарги) № СУ-18858209 від 21.05.2025; копія відповіді Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) від 10.06.2025 № 97540; копія витягу Державної прикордонної служби України щодо перетину державного кордону [PERSON] [INFO] ; копія відомостей щодо сплати аліментів [PERSON] ; заява [PERSON] про надання згоди на розголошення інформації з обмеженим доступом з додатками: копія довідки ВЛК від 02.09.2022 № 185/4725; копія свідоцтва про хворобу № 2025-0529-1102-2444-7 від 29.05.2025. 16.06.2025 від Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області надійшла заява про розгляд справи без їх участі. 16.06.2025 від позивача надійшла заява про долучення доказів до матеріалів справи, а саме консультативний висновок № 05/25-к за результатами психологічного дослідження дитини від 13.06.2025. 17.06.2025 та 24.06.2025 від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України на виконання ухвали суду від 21.02.2025 надійшло дві аналогічні за змістом відповіді, згідно яких останній раз [PERSON] перетнув державний кордон України у напрямку «виїзд» 15.01.2022. 22.07.2025 від позивача надійшла заява про долучення доказів, а саме: відповідь Одеської районної державної (військової) адміністрації Одеської області на скаргу № СУ-18858209 від 21.05.2025; заява [PERSON] від 10.07.2025; відповідь Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області від 15.07.2025; заява/пояснення [PERSON] щодо надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав; запрошення на засідання комісії з питань захисту прав дитини при Таїровської селищної ради від 17.07.2025. 19.06.2025 протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 05.09.2025 від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі та долучення доказів, а саме скріншот переписки між позивачем та відповідачем, яка велась в месенджері «Viber» у період з 15.08.2025 по 17.08.2025, яка, на думку позивача, підтверджує байдужість відповідача до дитини, відсутність участі у вихованні, матеріальному забезпеченні та турботи, відсутність емоційного зв`язку з дитиною та відсутність бажання виправити ситуацію або взяти відповідальність. 14.08.2025 та 15.08.2025 на електронну пошту Приморського районного суду м. Одеси від [PERSON] надійшли повідомлення, у яких він зазначає, що заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON] . Зауважує, що рішенням суду йому дали право бачитись з донькою, проте позивачка переховує дитину та перешкоджає побаченням. Крім того, він регулярно сплачує аліменти на користь [PERSON] , гроші приходять на офіційний рахунок, відправляє їх мати відповідача, бабуся [PERSON] 18.09.2025 сторони в судове засідання не з`явились. Відповідач повідомлявся судом про розгляд даної справи належним чином. Відзиву на позовну заяву не надходило. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у зв`язку з повторною неявкою відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, відсутністю заперечень з боку позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів у заочному порядку. Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 11.06.2014 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів про укладання шлюбу зроблено запис № 519. Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . 27.04.2018 рішенням Приморського районного суду м. Одеси шлюб розірвано. Від шлюбу у колишнього подружжя є донька, [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу залишилася проживати разом із позивачем. 24.09.2018 Суворовським районним судом м. Одеси у справі № 521/10722/18 видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] аліментів щомісячно на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] у сумі 3 517,25 грн щомісячно. [PERSON] зазначає, що 29.09.2018 вона уклала шлюб з [PERSON] , та взяла прізвище чоловіка. З 2018 року позивач, [PERSON] та [PERSON] проживають разом однією сім`єю. В 2019 році від спільного шлюбу між позивачем та [PERSON] народилася дитина [PERSON] , [INFO] . З раннього віку, [PERSON] виховує [PERSON] , як свою рідну дитину. Вона знає, що її мати- [PERSON] , батько- [PERSON] , брат- [PERSON] , іншого батька вона не знає, називає [PERSON] татом, а себе [PERSON] . 05.12.2018 [PERSON] звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні і визнання порядку та способу участі батька, який проживає окремо, у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Після набрання рішенням суду законної сили, [PERSON] з дитиною не зустрівся, та по сьогоднішній день з дитиною не бачиться. Частиною п`ятою статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" визначено, що судді мають право на повний доступ до усіх інформаційних ресурсів Реєстру, в тому числі до інформації, визначеної статтею 7 цього Закону. З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що рішенням Суворовського районногосуду м. Одеси від 06.11.2019 у справі № 523/17366/18, яке набрало законної сили, [PERSON] встановлено порядок участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою [PERSON] 22.08.2024 рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі № 522/9227/24 у задоволенні позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання дитини - відмовлено в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтею 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально й морально заохочує, підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. За частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18). Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. ЄСПЛ зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). В рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини вказував, що інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю (рішення у справі «Гнахоре проти Франції»). З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року вказував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року пункт 86). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві» (рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства», пункт 87). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав [PERSON] позивач посилалася, зокрема, на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не приймає участі у її житті, не забезпечує необхідного утримання дитини та не цікавиться питаннями її освіти та здоров`я, зауважує, що дитина взагалі не знає батька. Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У даному випадку, Таїровська селищна рада Одеського району Одеської області зазначила про відсутність інформації про свідоме нехтування батьківськими правами та недоведеність фактів, на які посилається [PERSON] , у зв`язку з чим комісія з питань захисту прав дитини Таїровської селищної ради Одеської області утрималась від голосування та враховуючи наведене не надала висновок щодо позбавлення батьківських прав. У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду: від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19, від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19. У постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 643/7876/18 зазначено, що, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). Разом з тим, в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази винної поведінки відповідача, як батька, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, які б свідчили про його умисне ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо малолітньої [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з відповіді Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі № 97540 від 10.06.2025, адресованій [PERSON] (а.с. 42), відповідно матеріалам АСВП № [NUMBER] з примусового виконання судового наказу № 521/10722/18 від 24.09.2018 [PERSON] сплачує аліменти щомісячно на депозитний рахунок відділу (АТ «Укрпошта» копія додається), згідно розрахунку по аліментам, заборгованість відсутня. Доводи позивача про те, що відповідач жодним чином не опікується та не відвідує дитину, не турбується про матеріальне, моральне та фізичне виховання, питаннями освіти та здоров`я не цікавиться, не є належним доказом його свідомого навмисного ухилення від виконання батьківських обов`язків, і необхідності застосування крайнього заходу. За таких обставин, на переконання суду, підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні. При цьому суд наголошує, що відповідача має бути попереджено про обов`язок зміни ставлення до виховання дитини та слід роз`яснити, що у разі відсутності реальних змін у поведінці відповідача як батька щодо доньки протягом розумного строку після ухвалення рішення, позивач може знову ініціювати питання про позбавлення його батьківських прав. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов?язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов?язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання виконання судом обов?язку щодо надання обґрунтування, яке випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи. Враховучи наведене, у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю.

Outcome: dismissed