Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-16 00:00:00

В червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» (далі - Товариство) через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача 9 840 грн заборгованості за кредитним договором та понесені судові витрати у виді судового збору в розмірі 2422,40 грн. В обґрунтування вимог представник позивача зазначав, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Займер» та відповідачем 04.08.2021 було укладено договір про надання фінансового кредиту № 201464, за умовами якого [PERSON] надано фінансовий кредит на умовах строковості, зворотності та платності, а саме: в розмірі 2000 грн строком на 30 днів під 2,00 % в день або 730 % річних. Відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені цим договором. Проте, взяті на себе зобов`язання [PERSON] належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 9 840 грн, яка складається з: 2 000 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 7 840 грн - прострочена заборгованість за процентами. 17.02.2022 між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-17/02/2022, відповідно до умов якого ТОВ «Займер» відступило для Товариства права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників, зокрема, і до відповідача на вказану вище суму заборгованості. Позивачем направлено на адресу [PERSON] вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором № 201464 від 04.08.2021, однак станом на дату подачі позову зазначена вимога було залишена відповідачем без виконання. Відповідно до ухвали судді від 24 червня 2025 року відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; сторонам визначено строк для подачі заяв по суті справи. Копія позовної заяви з доданими до неї документами надіслана відповідачу позивачем 28 травня 2025 року цінним листом. [PERSON] копію ухвали про відкриття провадження в справі, надіслану судом за зареєстрованою адресою місця проживання, отримав 25 червня 2025 року, що підтверджується даними рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. У встановлений судом строк відповідач відзив на позов не подав. 22.07.2025 представник позивача подав до суду заяву про розподіл судових витрат, понесених на правничу допомогу, в якій просив стягнути з відповідача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 10 500 грн, копія вказаної заяви з додатками надіслана позивачем відповідачу 16.07.2025. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та згідно зі ст.280 за згодою позивача проводить заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що 04 серпня 2021 року між ТОВ «Займер» та [PERSON] (Клієнт) в електронній формі було укладено договір про надання фінансового кредиту № 201464, за яким відповідачу надано кредит на суму 3 000 грн на строк 30 днів, тобто до 02.09.2021, під 2,00 % в день або 730 % річних та сплатою комісії в розмірі 15 % від суми фінансового кредиту за використання Системи для дистанційного отримання фінансового кредиту. Вказаний договір разом з додатком № 1 до нього, яким встановлено графік розрахунків та орієнтовна сукупна вартість кредиту, підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором CL9056, що був надісланий відповідачу на номер телефону [NUMBER] , вказане підтверджується даними пункту 7 кредитного договору «Реквізити та підписи сторін», додатку № 1 до нього, довідки про ідентифікацію. За положеннями п.1.4. кредитного договору кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної картки, вказаної Клієнтом. [PERSON] в п.7 «Реквізити та підписи сторін» кредитного договору зазначив реквізити платіжної картки маска картки [NUMBER] . Відповідно до п.п. 2.1, 2.3 договору сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору. Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому, проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. У випадку прострочення погашення кредиту проценти нараховуються і за період прострочення, але не більше 180 календаних днів поспіль з моменту виникнення такої прострочки. Згідно з п.п.3.3.3. кредитного договору Клієнт має право продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення кредиту, зазначеного в Графіку розрахунків, в повному обсязі нараховані проценти по кредиту. За даними додатку № 1 до кредитного договору Графіку платежів сума нарахованих процентів за користування кредитом складає 1200 грн. Відповідно до даних інформаційної довідки (підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів), виданої ТОВ «ПрофітГід», 04.08.2021 здійснено перерахунок кредитних коштів у розмірі 2000 грн за реквізитами вказаної платіжної картки [NUMBER] , номер транзакції 32806-68904-87283; маска вказаної платіжної картки відповідає масці картки, яка зазначена відповідачем при укладенні кредитного договору (п.7 кредитного договору). 17 лютого 2022 року між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-17/02/2022, а 12 жовтня 2022 року додаткову угоду до нього про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням (новація), якою було замінено предмет вказаного договору з послуг факторингу на відступлення права вимоги за кредитними договорами на підставі ст. 512 ЦКУ та замінено зобов`язання ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ». Відповідно до умов вказаного договору факторингу та додаткової угоди від 12.10.2022 до нього ТОВ «Займер» зобов`язалось відступити для ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» права вимоги за кредитними договорами, перелік яких наведено в Реєстрі, що є Додатком № 1 до додаткової угоди, а Товариство зобов`язалось здійснити оплату за відступлені права вимоги за кредитними договорами, перелік яких наведено в Реєстрі боржників в сумі 202 128,71 грн. Товариство здійснило оплату відступлених йому прав вимоги на користь ТОВ «Займер», про що свідчать відомості копій платіжних доручень № 3 668 від 21.02.2022, № 3 878 та № 3 876 обидві від 12.10.2022. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 01-17/02/2022 від 17.02.2022 ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло права вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 201464 від 04.08.2021 в сумі 9 840 грн, з яких: 2 000 грн - сума заборгованості по тілу кредиту, 7 840 грн - сума заборгованості по відсотками. 18.04.2025 «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» на адресу [PERSON] було направлено вимогу від 14.04.2025 б/н про виконання зобов`язань за кредитним договором № 201464 від 04.08.2021, однак в матеріалах справи відсутні докази про вчинення відповідачем дій для погашення заборгованості. Як зазначає позивач, за [PERSON] рахується заборгованість за кредитним договором № 201464 від 04.08.2021 в загальному розмірі 9 840 грн, з яких 2 000 грн - прострочене тіло, 7 840 грн - прострочені відсотки, на підтвердження чого Товариством надано виписку з особового рахунка за вказаним кредитним договором за період 04.08.2021-16.04.2025. Нарахування відсотків, пені, штрафів ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» не здійснювало. Перевіряючи правомірність пред`явлених позовних вимог суд зазначає про таке. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в ст.11 ЦК України, ними, зокрема, ними є договори та інші правочини. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року в справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року, в справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року, в справі №127/33824/19 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Згідно з ч.ч.1, 3, 4, 7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. За положеннями частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 1 статті 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною 1 статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 81 ЦПК України). Судом встановлено, що кредитний договір підписаний електронним підписом позичальника, шляхом використання одноразового ідентифікатора, відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію» та вимогам до кредитних договорів. Кредитні кошти надані в безготівкову порядку. Проте, доказів повернення отриманих коштів відповідачем матеріали справи не містять. Зважаючи на оформлені у встановленому порядку кредитний договір, договір факторингу та додаткову угоду до нього, позивач є належним стягувачем неповернутих кредитних коштів та процентів за їх використання з боржника. Разом з тим, вирішуючи питання про правильність нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами суд зазначає про таке. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 виснувала, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. На підставі вищевикладеного, при визначенні розміру процентів, які підлягають стягненню на користь позивача, суд враховує, що нарахування процентів може здійснюватися в межах строку кредитування. Як встановлено з матеріалів справи, строк кредитування за договором про надання фінансового кредиту №201464 від 04 серпня 2021 року був погоджений сторонами та становив 30 днів, тобто до 02 вересня 2021 року. Доказів продовження строку надання кредиту у відповідності до п.п.3.3.3. кредитного договору матеріали справи не містять. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються також частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, проте з такими позовними вимогами позивач не звертався. Таким чином, позикодавець відповідно до статті 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Зобов`язання за основною сумою боргу за договором № 201464 від 04.08.2021 складає 2000 грн. Разом з цим, зважаючи на фактичні строки обумовлені кредитним договором щодо користування кредитними коштами (30 днів), розрахунок відсотків по договору становить 1200 грн (2000 грн тіло кредиту х 2,00% х 30 днів), котрі підлягають стягненню з відповідача. Суд не бере до уваги надану позивачем виписку з особового рахунка за кредитним договором № 201464, в частині наявності в [PERSON] заборгованості за відсотками у розмірі 7 840 грн, оскільки в ній відсутні відомості про період та порядок нарахування відсотків у вказаній сумі та їх розмір перевищує розмір відсотків за користування кредитом, розрахований відповідно до умов кредитного договору. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 201464 в загальному розмірі 3 200 грн (2 000 грн заборгованість за тілом кредиту + 1200 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом). В силу вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, виходячи із задоволення позовних вимог на 32,52 %, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 787,76 грн. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою, підлягають розподілу разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу визначається згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги від 29.12.2023, укладений з адвокатом Пархомчуком С.В., додаткову угоду № 1 від 27.12.2024 до вказаного договору, довіреність на ім`я Пархомчука С.В. , копію свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, акт про отримання правової допомоги від 08.07.2025, відповідно до яких витрати на правничу допомогу під час підготовки та направлення позову про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором № 201464 від 04.08.2021 склали 10500 грн. Відповідачем клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не заявлено, неспівмірність таких витрат не доведено. У зв`язку з частковим задоволенням позову з відповідача на користь позивача відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України слід стягнути понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 3 414,60 грн, що складає 32,52 % від 10 500 грн.

Outcome: partial