Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

Позивач, 02 червня 2025 року звернувся в суд з даною позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача суму заборгованості за договором позики №1128481 в розмірі 17240 грн 34 коп. А також судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 2422 грн 40 коп. та понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3500 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 29 квітня 2021 року між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та [PERSON] укладено договір позики №1128481 (на умовах повернення позики в кінці строку позики), за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти в розмірі 5440 грн 00 коп. на строк 20 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99% в день (базова процентна ставка/фіксована). Договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, що був надісланий на вказану ним електронну адресу у порядку визначеному ст.12 Закону України "Про електронну комерцію". Відповідач отримані від позикодавця кошти не повернув, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 17240 грн 34 коп., яка складається з 5440 грн 00 коп. - основної суми боргу та 11800 грн 34 коп. заборгованість за відсотками. 26 жовтня 2021 року між первісним кредитором та ТОВ "Фінансова компанія управління активами»" укладено договір факторингу №2610, за умовами якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором, що підтверджується реєстром прав вимог.У подальшому, 03 квітня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром маркет» укладено договір факторингу №030423-ФК. Відповідно до реєстру прав вимог до вказаного договору факторингу, позивач набув право грошової вимоги до відповідача в сумі 17348 грн 16 грн., які і просить стягнути з останнього. 24 липня 2025 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що відповідач не виключає вірогідності укладення між нею та ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" договору позики №1128481 (на умовах повернення позики в кінці стоку позики) за умови якого позикодавець надав грошові кошти в розмірі 5440 грн на її картковий рахунок, але заявлена у позовній заяві нарахована сума заборгованості не відповідає ні періоду дії договору, ні узгодженій сторонами процентній ставці за користування позиченими коштами, тому не підлягає задоволенню. Так, відповідно до договору період дії позики мав тривати 20 днів з 29 квітня 2021 року по 19 травня 2021 року, розмір процентної ставки фіксованої в день мав становити 1,99 %. Таким чином, відповідно до умов договору, саме 19 травня 2021 року нею мали бути повернуті 5440,00 грн тіла та 2165,20 грн відсотків за користування кредитними коштами. Подальше нарахування заборгованості за відсотками за ставкою 1,99 % на день до 15.08.2021 року на загальну суму 11692,08 грн є незаконним, тому не визнається нею. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вищевикладене, нарахування відсотків за межами строку дії договору є незаконним, та відповідно незаконною є нарахована і стягнута сума заборгованості. Крім того, ще одною підставою відмови у задоволені позову відповідач зазначає сплив строку позовної давності. Вказує, що оскільки за умовами договору, якщо припустити його існування, вона мала виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів кожного місяця впродовж строку кредитування (посилання на існування графіку погашення позики та сплати процентів є в п.2 договору позики), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Враховуючи те, що з часу отримання 29 квітня 2021 року суми позики в розмірі 5440 грн відповідач жодного платежу на її погашення та відсотків не здійснювала, доказів протилежного у позивача немає і суду надати їх він не має змоги, строк позовної давності за цими зобов`язаннями сплинув 20 травня 2024 року, а позов був пред`явлений до суду 02 червня 2025 року з явним тривалим пропуском позовної давності. За вказаного відповідач просить відмовити ТОВ «Фінпром маркет» у задоволенні позовних вимог, судові витрати у вигляді судового збору та витрат на професійну правничу допомогу покласти на позивача. 01 серпня 2025 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якій вказано, що доводи представника відповідача щодо безпідставного нарахування заборгованості за процентами є передчасними, оскільки таке нарахування здійснювалось у відповідності до умов договору та додатків до них/правил, й саме через неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань. Більш того, позивач просить стягнути суму заборгованості за договорами позики лише до моменту відступлення права вимоги первісними кредиторами, інших нарахувань позивачем не заявлялось, зокрема процентна ставка за понадстрокове користування позикою 2,7% за кожен день, яка передбачена договором позики, погодженим відповідачем та регламентована правилами надання грошових коштів у позику не нараховано, оскільки зазначена процента ставка значно фінансово навантажить відповідача. Посилання на положення ст.625 ЦПК України є помилковими, оскільки позивач звертаючись з позовом до суду обраховував заборгованості відповідача за базовою/фіксованою процентною ставкою, а не за процентною ставкою «понадстрокове користування позикою» в розмірі 2,7% (відповідальність штраф за порушення умов договору позики, згідно правил нараховується після 120 днів нарахування процентів за базовою процентною ставкою). Щодо пропуску строку позовної давності вказав, що враховуючи факт продовження загального строку позовної давності визначеного статтею 257 ЦК України, внаслідок введення карантину (п.12 Перехідних положень ЦК України), а згодом воєнного стану (п.19 Перехідних положень ЦК України), загальний строк позовної давності в три роки продовжено та позивачем не пропущено, так як позовні вимоги заявлено у травні 2025 року, а договір позики укладено 29 квітня 2021 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься його заява, в якій він просить суд позов задовольнити та справу розглянути за його відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач та її представник адвокат Перемот О.Г. у судове засідання не з`явилися. Суд, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 29 квітня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку) №1128481. Відповідно до п.2 договору, сума позики становить 5440 грн, строк позики (строк договору) 20 днів, фіксована базова процентна ставка становить 1,99% в день, договір підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором - dfaQ7N11DL. Згідно з п.1 договору позики, за цим договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (надалі «позику»), на погоджений умовами договору строк (надалі «строк позики»), шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики. Згідно з п.4.1 договору позики, підписанням цього договору позичальник підтверджує, що він ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачено ст.12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Відповідно до п.4.2 даного договору, позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена у правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація), йому зрозумілі. У пункті 5 договору зазначено, що договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно - телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України\~«Про електронну\~комерцію» договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. Пунктом 6.5 Правил, у редакції, що діяла на час укладення договору позики, копія яких позивачем долучена до матеріалів справи, передбачено, що у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування (а.с.29-49). Відповідно до довідки про ідентифікацію ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» підтверджує, що клієнт [PERSON] , з якою укладений договір №1128481 від 21 квітня 2021 року ідентифікована товариством. Акцепт договору позичальником: одноразовий ідентифікатор dfaQ7N11DL направлений на електронну пошту відповідача 29 квітня 2021 року 11:52:07 (а.с.30). Відповідно до платіжної інструкції/операція ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» на рахунок № [NUMBER] [PERSON] перерахувало грошові кошти у сумі 5440 грн, що також підтверджується довідкою ТОВ «ФК «ФІНЕКСПРЕС» від 10 квітня 2025 року (а.с.51,53). З повідомлення АТ «Універсал Банк» від 2025 року №БТ/Е-5968 та долученої до нього довідки руху коштів по картці, вбачається, що на ім`я [PERSON] у банку емітовано картку № [NUMBER] , на яку 29 квітня 2021 року здійснено переказ грошових коштів на суму 5440 грн (а.с.141,142). Слід відзначити, що номер картки № [NUMBER] на яку здійснено переказ вказано відповідачем у договорі. 26\~жовтня 2021\~року між\~ТОВ «1\~Безпечне Агентство\~необхідних ередитів»\~(«клієнт»)\~та ТОВ\~«Фінансова компанія\~управління активами» («фактор») укладено договір факторингу №2610, за цим договором фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові права вимоги до боржників, зазначених у реєстрі заборгованостей (додаток №1 до цього договору), у розмірі портфеля заборгованості. Сторони погодили, що до фактора переходять всі права грошової вимоги, які належали клієнту за кредитними договорами (право вимоги) (а.с.55-63). Відповідно до Реєстру прав вимоги № 2 від 26 жовтня 2021 року до договору факторингу №2610, ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло права грошової вимоги до [PERSON] у сумі 17348 грн 16 коп., з яких: 5440 - заборгованість за тілом; 11908 грн 16 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом (а.с.71-73). 03 квітня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» («клієнт») та ТОВ «Фінпром маркет» («фактор») укладений договір факторингу №030423-ФК, згідно з яким на умовах, визначених цим договором, ТОВ «Фінпром маркет» набуло права вимоги до боржників, зазначених у реєстрі заборгованостей (додаток № 1 до цього договору). Сторони погодили, що до фактора переходять всі права грошової вимоги, які належали клієнту за кредитними договорами (право вимоги) (а.с.78-86). Відповідно до Реєстру заборгованості до договору факторингу №030423-ФК від 03 квітня 2023 року ТОВ «Фінпром маркет» набуло право грошової вимоги до [PERSON] у сумі 17348 грн 16 коп., з яких: 5440 грн - заборгованість за тілом; 11908 грн 16 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом (а.с.95-97). Аналогічна інформація щодо розміру заборгованості відповідача за договором позики відображена у розрахунку заборгованості [PERSON] , виконаного позивачем. Разом з цим з розрахунку вбачається, що проценти нараховані за процентною ставкою 1,99%, починаючи з 30 квітня 2021 року до 16 серпня 2021 року, тобто за 110 днів (а.с.10.-14). Положенням статті 627\~ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей 626,628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина першастатті 638 ЦК України). Відповідно до ст.629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). За змістом статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно зі ст.12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як визначено ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За змістом статті 1056-1\~ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. За змістом ст.526,527,530,610 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, при цьому, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, дане зобов`язання має бути виконане у зазначений період часу. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язання. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст.515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514\~цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями статей 1077, 1078\~ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимог) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб ), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-1383/2010 зазначено, що стаття 204\~ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню. З досліджених судом доказів встановлено, що між відповідачем з однієї сторони та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» з іншої, склалися кредитні правовідносини на підставі укладеного між ними договору в електронній формі, а саме договору позики №1128481 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 29 квітня 2021 року. ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» виконало свої зобов`язання за договором позики шляхом переказу 29 квітня 2021 року суми позики 5440 грн на вказаний відповідачем у договорі картковий рахунок № [NUMBER] . При цьому, [PERSON] отримавши грошові кошти в позику за вказаними договором позики у порушення умов договору взяті на себе зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість за основною сумою боргу (тілом кердиту) та за відсотками. ТОВ «Фінпром маркет» надано належні, достатні та допустимі докази на підтвердження переходу права вимоги до [PERSON] за вказаним договором позики. Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81\~ЦПК України є її процесуальним обов`язком. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Зобов`язання має виконуватися належним чином, у тому числі відповідно до умов договору та вимог закону. Зваживши на фактичні обставин справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимоги про стягнення з відповідача отриманої та неповернутої суми позики у розмірі 5440 грн. Щодо стягнення з відповідача нарахованих відсотків за користування позикою, суд приходить до наступного. За змістом ст.1048\~ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №300/438/18. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч.1 ст.1048\~ЦК України і охоронна норма частини другої ст.625\~цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч.1 ст.1048\~ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч.2 ст.625\~ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Як встановлено, умовами договору позики передбачено, що позика в сумі 5440 грн 00 коп. надається відповідачу на строк 20 днів зі сплатою процентів фіксованої процентної ставки у розмірі 1,99 % в день. Дата надання позики 29 квітня 2021 року, дата повернення позики - 19 травня 2021 рік. Суд бере до уваги, що умови та порядок автоматичного продовження (пролонгації) строку користування позикою договором позики не передбачені. Натомість, вони визначені у Правилах надання грошових коштів у позику, розміщених на сайті ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Зазначені Правила відповідачем не підписувались, а, отже, не можна стверджувати про погодження відповідача з їх умовами. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані фінансовою установою Правила надання грошових коштів у позику були надані при укладенні договору позичальнику та який ознайомився і погодився з ними, підписуючи договір позики, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо пролонгації договору. Надані позивачем Правила надання грошових коштів у позику, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку (в договорі не зазначено коли та ким вони затверджені, їх строк дії, лише вказано сайт на якому вони розміщені), який безпосередньо підписаний відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому правил приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Тому, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови пролонгації по кредиту. Зазначені правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 . За викладеного, погоджений сторонами договору позики строк надання позики залишається незмінним - 20 днів. Отже, враховуючи наведене, підстави для нарахування та сплати відсотків за період з 20 травня 2021 року по 16 серпня 2021 року, відсутні. Розрахувати відсотки необхідно в межах строку дії договору, тобто за 20 днів, починаючи з 30 квітня 2021 року до 19 травня 2021 року, розмір яких складає 2165 грн 20 коп. (5440 грн х 1,99%/100%=108,26 грн х 20 днів). Подальше, поза встановленим договором позики строком, нарахування TOB «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» процентів за користування відповідачем коштами, отриманими в позику за договором позики є безпідставним, чого не враховано позивачем при пред`явлені позову у даній справі. Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики №1128481 в сумі 7605 грн 20 коп., з яких: 5440 грн 00 коп основна сума боргу (тіло кредиту); 2165 грн 20 коп. сума заборгованості за відсотками. Щодо заяви відповідача про застосування до вимог позову строку позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України). Статтею 257\~ЦК України передбачено, що загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). Судом встановлено, що право на звернення до суду з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики виникло після спливу строку, на який ця позика надавалась, тобто з 20 травня 2021 року. Разом з тим, на підставі постанови Кабінету\~Міністрів України\~«Про запобігання\~поширенню на\~території України\~гострої респіраторної\~хвороби COVID-19,\~спричиненої коронавірусом\~SARS-CoV-2»\~від 11\~березня 2020\~року№ 211 на всій території Україниз 12 березня 2020 року установлено карантин. 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві\~положення» ЦК\~України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.257,258,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 27\~червня 2023\~року №651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією проти України Указом Президента\~України №\~64/2022 введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2002 року, який неодноразово продовжувався та діє дотепер. На момент звернення позивача до суду з даним позовом розділ «Прикінцеві\~і перехідні\~положення» ЦК\~України Законом України\~від 15\~березня 2022\~року №\~2120-IX\~«Про внесення\~змін до\~Податкового кодексу\~України та\~інших законодавчих\~актів України\~щодо дії\~норм на\~період дії\~воєнного стану» у редакції Закону№ 3450-IX\~від 08\~листопада 2023 року був доповнений п.19, згідно з яким у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року№ 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року№ 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Наразі усталена судова практика щодо застосування строку позовної давності свідчить про те, що особа, яка звернулася до суду із вимогами, позовна давність яких не спливла станом на 02 квітня 2020 року, не пропустила строк позовної давності. За викладеного, зваживши на викладені вище вимоги законодавства та врахувавши фактичні обставини справи, суд вважає, що строк позовної давності у даній справі позивачем не пропущено. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст.141 ЦПК України. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, суд приходить до наступного. Статтею 137\~ЦПК України\~визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 01 листопада 2024 року між адвокатом Ткаченко Ю.О. та ТОВ «Фінпром Маркет» укладено договір про надання правової допомоги №01-11/24. Обсяг виконаних робіт виконаних адвокатом підтверджується доданими до суду документами, зокрема актом №12-П примання-передачі наданої правничої допомоги від 30 квітня 2025 року, згідно з яким обсяг виконаних робіт оцінений у 3500 грн. Актом приймання-передачі справ на надання правничої допомоги, платіжною інструкцією кредитового переказу коштів від 30 квітня 2025 року, ордером про надання правничої допомоги від 01 листопада 2024 року. Пунктом 1 ч.2 ст.141 ЦПК Україниви значено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі частково задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи часткове задоволення позову, відсоток задоволення в якому становить 44,11 %, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ними витрати на правничу допомогу пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачу задоволено, у розмірі 1543 грн 93 коп. (3500х44,11/100). Решту витрат понесених на правничу допомогу віднести на рахунок відповідачів. Також у відповідності до положень ч.1\~ст.141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесений ним документально підтверджений судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1068 грн 57 коп.

Outcome: partial