Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

06.01.2025 року на адресу суду надійшла вказана цивільна справа на підставі ухвали Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05.12.2024 року, яка 23.12.2024 року набула чинності, щодо зміни підсудності справи, в якій позивач в особі своєї представниці адвоката Ушакевич Марини Петрівни, повноваження якої під час надходження справи до Первомайського міськрайонного суду Харківської області спливли, просила стягнути з відповідачки 142341,05 грн. як заборгованість за договором №С-001-031260-18-980 від 21.08.2018 року, укладеного між відповідачкою та АТ «Ідея банк» у сумі 21581,03 грн., з яких 8334,35 грн. заборгованість за тілом кредиту та 13246,08 грн. заборгованість за нарахованими та не сплаченими процентами, та заборгованість за договором Z62.22116.004242409 від 21.08.2018 року, укладеного між відповідачкою та АТ «Ідея банк» у сумі 120760,02 грн., з яких 44568,29 грн. заборгованість за тілом кредиту, 22220,13 грн. заборгованість за несплаченими відсотками та 53971,60 грн. заборгованість за несплаченими комісіями. Вимоги від первинного кредитора до другого кредитора товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма факторинг» надійшли на підставі договору факторингу №19/12-2023 від 19.12.2023 року, а вже від другого кредитора до позивача на підставі договору факторингу №22/12-2023 від 22.12.2023 року. Крім позовних вимог позивач в особі своєї представниці заявив до стягнення судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 3028,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу, надану позивачеві в даній справі у розмірі 14000,00 грн. У позовній заяві позивач просив розглянути справу за його відсутності та надав згоду на заочний розгляд справи. В обгрунтування позову було зазначено, що відповідачка, отримавши кошти у первинного кредитора належним чином свої зобов`язання не виконувала, що є підставою для стягнення з неї отриманих коштів та відповідних нарахувань на них, що відповідає вимогам укладених кредитних договорів та є відповідним способом захисту прав кредитора. Ухвалою судді від 21.01.2025 року провадження у справі було відкрито у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін з наданням часу сторонам у справі для подання усіх заяв по суті позову, витребувано через наявність у суду відповідної інформації від органу ведення реєстру територіальної громади інформацію на підтвердження зміни прізвища відповідачки від відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем її проживання щодо підтвердження зміни прізвища та причин такої зміни (а.с.124-125). Позивач вказану ухвалу отримав засобами електронного суду (а.с.127), а відповідачка засобами поштового зв`язку (а.с.130). Заяви та клопотання від сторін у справі не надходили та інші процесуальні дії у справі судом не застосовувалися. Відповідачка відзив на позовну заяву не подавала. 03.02.2025 року на адресу суду надійшла відповідь Златопільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 23.01.2025 року про те, що відповідачка змінила прізвище [PERSON] через укладання шлюбу 10.07.2021 року (а.с.129). 25.04.2025 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменування місцевих загальних суддів» від 26.02.2025 року, відповідно до норм якого найменування Первомайського міськрайонного суду Харківської області було змінено на Златопільський міськрайонний суд Харківської області. При цьому відповідно до норм вказаного закону було доповнено підпунктом 3 пункт 3-1 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до якого зміна найменування місцевого загального суду не призводить до його реорганізації чи ліквідації або утворення нового суду. Розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України\~за наявними у справі матеріалами. Можливість ухвалення заочного рішення в такому випадку не передбачена. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 21.08.2018 року між відповідачкою та первинним кредитором АТ «Ідея банк» було укладено угоду №С-001-031260-18-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредитну картку з лімітом коштів на неї до 200000,00 грн. зі сплатою процентів за користування вказаними коштами у розмірі 48% річних (а.с.6-7). За даними первинного кредитора станом на 19.12.2023 року по ідентичному договору між позивачем та відповідачкою, однак із датою укладання від 29.03.2017 року, а не 21.08.2018 року малася заборгованість у розмірі 21581,03 грн., з яких 8334,35 грн. заборгованість за основним боргом та 13246,68 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами (а.с.46). 19.12.2023 року між первинним кредитором АТ «Ідея банк» та другим кредитором «Оптіма факторинг» було укладено договір факторингу №19/12-2023, відповідно до умов якого первинний кредитор за винагороду продав другому кредитору права вимоги, у тому числі щодо відповідачки на підставі відповідного реєстру боржників №2 від 19.12.2023 року, де було зазначено, що первинний договір був укладений 21.08.2018 року, діє до 21.08.2024 року, сума кредиту складає 7000,00 грн. та визначено ціну продажу кредиту (а.с.62-71). Другий кредитор сплатив першому кредитору за вказаним договором факторингу суму фінансування у повному обсязі (а.с.75-76). Вже 22.12.2023 року між другим кредитором та позивачем було укладено договір факторингу №22/12-2023, за яким вимоги, у тому числі щодо відповідачки за договором №С-001-031260-18-980 від 21.08.2018 року було передано позивачеві на підставі реєстру боржників №2, в якому було зазначено, що первинний договір був укладений 21.08.2018 року, діє до 21.08.2024 року, сума кредиту складає 7000,00 грн. та визначено ціну продажу кредиту (а.с.77-84). Позивач сплатив другому кредитору за вказаним договором факторингу суму фінансування у повному обсязі (а.с.88). Вирішуючи позовні вимоги в частині можливості стягнення заборгованості за договором №С-001-031260-18-980 від 21.08.2018 року суд встановлює, що згідно виписки по рахунку № [NUMBER] , наданого позивачем (а.с.32-45), встановлено, що по вказаному договору наявні операції станом з 25.09.2018 року до 31.08.2020 року і станом на вказану дату розмір кредиту та дебету по рахунку є рівним і складав 20726,50 грн., тобто заборгованість відсутня. При цьому у виписці як первинному бухгалтерському документі чітко зазначено, що вона надана за період з 21.08.2018 року до 19.12.2023 року, тобто вказана виписка чітко встановлює, що відповідачка немає боргу перед первинним кредитором на час переходу права вимоги до другого кредитора. Єдиний доказ позивача про наявність заборгованості, оскільки таким не можна вважати договори факторингу, є довідка-розрахунок первинного кредитора без дати, однак із вказівкою, що вона здійснена за договором №С-001-031260-18-980 від 29.03.2017 року, а не від 21.08.2018 року. Суду договір від 29.03.2017 року, як і видана картка зі строком її дії, що є обов`язковим для договорів такого типу надані не були, а відповідно не тільки підтвердити, а й встановити факт заборгованості відповідачки перед позивачем взагалі не можливо. Жоден інший наданий доказ до вищевказаного кредитного договору не містить факт наявності заборгованості відповідачки, а тому позивач не підтвердив факт наявності взагалі боргу відповідачки. Тому заявлені позовні вимоги в частині договору №С-001-031260-18-980 від 21.08.2018 року не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Відносно договору №Z62.22116.004242409 від 21.08.2018 року, то в частині вказаного договору суду було надано сам кредитний договір, в якому було визначено його строк (60 місяців), суму кредиту 50630,00 грн., встановлено розмір та тип процентної ставки (змінювана розміром 15%), визначено порядок погашення кредиту та інші особливості кредитних правовідносин між сторонами (а.с.16-19). Паспорт кредиту суд до уваги не приймає, оскільки він не є частиною кредитного договору та строк його діє обмежувався виключно датою укладення договору 21.08.2025 року (а.с.20-22). Кошти за вказаним договором відповідачка отримала двома платежами, один з яких перерахувала за власною згодою на страхування, що підтверджується ордерами-розпорядженнями №1 та №2 від 21.08.2018 року (а.с.31). Відповідачка у строк сплачувала за вказаним договором у період з 21.08.2018 року до 21.12.2019 року, після чого сплатила лише раз 18.03.2020 року на суму 5500,00 грн., більше не сплативши первинному кредитору жодних коштів всупереч вимогам договору, що підтверджується випискою по вказаному кредитному договору за період з 21.08.2018 року до 19.12.2023 року, відповідно до якого загальний борг відповідачки перед АТ «Ідея банк» на момент передання права вимоги другому кредитору становив 99890,99 грн. (а.с.47-52). В той же час згідно довідки-розрахунку первинного кредитора борг відповідачки склав не 99890,99 грн, а вже 120760,02 грн., з яких 44568,29 грн. заборгованість за основним боргом, 22220,13 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та 53971,60 грн. - за нарахованими та несплаченими комісіями (а.с.53). 19.12.2023 року між первинним кредитором АТ «Ідея банк» та другим кредитором «Оптіма факторинг» було укладено договір факторингу №19/12-2023, відповідно до умов якого первинний кредитор за винагороду продав другому кредитору права вимоги, у тому числі щодо відповідачки на підставі відповідного реєстру боржників №3 від 19.12.2023 року, де було зазначено, що первинний договір був укладений 21.08.2018 року, діє до 21.08.2023 року, сума кредиту складає 50630,00 грн., визначено розмір боргу у сумі 120760,02 грн. та визначено ціну продажу кредиту (а.с.62-68, 72-74). Другий кредитор сплатив першому кредитору за вказаним договором факторингу суму фінансування у повному обсязі (а.с.75-76). 22.12.2023 року між другим кредитором та позивачем було укладено договір факторингу №22/12-2023, за яким вимоги, у тому числі щодо відповідачки за договором №Z62.22116.004242409 від 21.08.2018 року було передано позивачеві на підставі реєстру боржників №3, в якому було зазначено, що первинний договір був укладений 21.08.2018 року, діє до 21.08.2023 року, сума кредиту складає 50630,00 грн., визначено розмір боргу у сумі 120760,02 грн. та визначено ціну продажу кредиту (а.с.77-81, 85-87). Позивач сплатив другому кредитору за вказаним договором факторингу суму фінансування у повному обсязі (а.с.88). Вирішуючи позовні вимоги в частині кредитного договору №Z62.22116.004242409 від 21.08.2018 року, суд погоджується, що позивачка його належним чином не виконувала, що призвело до порушення прав первинного кредитора та виникнення заборгованості, а тому вимоги позивача в частині тіла кредиту у розмірі 44568,29 грн. та процентів у розмірі 22220,13 грн. суд підтверджує та вважає, що вони повинні бути стягнуті з відповідачки у повному обсязі як такі, що підтверджені випискою по рахунку саме в частині тіла кредиту та процентів, що загалом становить 66788,42 грн. Вирішуючи питання стягнення комісії за вказаним договором у розмірі 53971,60 грн. суд встановлює, що сплата комісії визначена п.1.10 договору, яка включає в себе: надання інформації по рахункам відповідачки з використанням телефонних засобів зв`язку, через контакт-центр та СМС-інформування; надання інформації по рахунку відповідачки із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронного пошти відповідачки; опрацювання запитів відповідачки, направлені АТ «Ідея банк» із використанням інших засобів зв`язку тощо. За загальним правилом вказана інформація повинна надаватися банком клієнту виключно безкоштовно. Таким чином, суд вважає, що умови договору про комісію містять встановлення платних послуг, які повинні надаватися виключно безкоштовно, що суперечить вимогам ч. 1, ч. 2\~ст.11 Закону України «Про споживче кредитування». Відтак, умови договору про оплату комісії первинному кредитору є нікчемними, а тому нарахування по ним у розмірі 53971,60 грн. не можуть бути стягнуті з відповідачки, оскільки сам факт їх нарахування є незаконним та безпідставним безвідносно того, що відповідачка погодилася із вказаними умовами на момент укладення договору з первинним кредитором. Таким чином, суд в частині вказаного договору задовольняє позовні вимоги частково на суму 66788,42 грн. із 120760,02 грн. заявлений, з яких 44568,29 грн. сума прострочених платежів по тілу кредиту та22220,13\~ грн. сума прострочених платежів по процентах. В цій же частині (66788,42 грн.) суд задовольняє і позовні вимоги за обома договорами із заявлених до стягнення 142341,05 грн. Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом положень\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі\~статтею 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~статті 1054 Цивільного кодексу України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України). Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно розмір суми до стягнення становить 46,92% із загальної ціни позову, а тому в цій же частині слід стягнути судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору у розмірі 3028,00 грн., що становить 1420,74 грн. Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд не погоджується із їх розміром, оскільки вважає такі витрати не справедливими та не розумними. 01.07.2024 року укладено договір про надання правничої допомоги №02-24 між позивачем та адвокатським об`єднанням «Правничий курс» (далі Договір про правничу допомогу)(а.с.89-92). Відповідно до додаткової угоди №1/1 до Договору про правничу допомогу від 01.07.2024 року встановлено, що розмір винагороди адвокатського об`єднання «правничий курс» становить 7000,00 грн. за проведення консультації з клієнтом, вивчення документів та підготовки проєкту позовної заяви для направлення до суду згідно реєстру боржників (а.с.93). Згідно із актом приймання-передачі реєстру боржників до Договору про правничу допомогу від 01.07.2024 року адвокатське об`єднання «Правничий курс» прийняло на виконання реєстр боржників у кількості 26 осіб, з яких два стосувалися відповідачки у справі (порядкові номери 10 та 11, де було зазначено дії, вказані у додатковій угоді №1/1)(а.с.94). 05.09.2024 року адвокатське об`єднання «Правничий курс» надало позивачу акт №1 прийому-передачі правничої допомоги на 26 осіб у сумі 182000,00 грн., з яких два номера по 7000,00 грн. стосувалися двох вищевказаних договорів із відповідачкою первинного кредитора (а.с.95). 05.09.2024 року позивач сплатив адвокатському об`єднанню «Правничий курс» за наданим актом №1 прийому-передачі правничої допомоги 182000,00 грн. по платіжній інструкції №918 (а.с.96). Положеннями\~статті 59 Конституції України\~закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ч.1\~ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга\~статті 137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя\~статті 137 ЦПК України). Згідно ч.8\~ст.141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Отже, процесуальний закон передбачає доведення розміру витрат на професійну правову допомогу шляхом подання стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, детального опису робіт (наданих послуг), а також надання доказів понесення таких витрат та їх співмірності у випадку заперечень проти їх розміру іншої сторони. Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає\~Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Згідно з п.4 ч.1\~ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до\~ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката, адвокатського бюро та адвокатського об`єднання за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом або іншою формою здійснення адвокатської діяльності час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Згідно з п.4 ч.1\~ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Частиною 4\~ст.137 ЦПК України\~встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Таким чином, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial