Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-11 00:00:00

[PERSON] в інтересах свого малолітнього сина [PERSON] звернувся до суду з позовом до СТОВ «Світоч», у якому просить, з урахуванням зміни предмету позову та пізніше наданого уточнення: визнати відсутнім у СТОВ «Світоч» з 01 листопада 2023 року по 01 листопада 2053 року права оренди земельної ділянки площею 4,76 га кадастровий номер 5321683400:00:013:0322, власником якої є [PERSON] , зареєстроване на підставі договору оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 01 листопада 2023 року, видавник: СТОВ «Світоч» в особі директора Кириченко В.П. та гр. [PERSON] (в особі законного представника [PERSON] ); скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права оренди СТОВ «Світоч» на вказану земельну ділянку; усунути перешкоди у користуванні [PERSON] належною йому земельною ділянкою; стягнути судові витрати. Від представника відповідача адвоката Говтвяниці М.В. на електронну пошту суду надійшов зустрічний позов, у якому просить: визнати за СТОВ «Світоч» право власності на посіви соняшнику на земельній ділянці з кадастровим номером 5321683400:00:013:0322, площею 4,76, яка належить на праві приватної власності [PERSON] ; стягнути з [PERSON] та [PERSON] завдані збитки, у розмірі 18671,96 грн.; стягнути понесені судові витрати. Ухвалою суду від 06 травня 2024 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. 23 січня 2025 року через систему «Електронний суд» представником позивача за зустрічним позовом адвокатом Говтвяниця М.В. було подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, у якій просить: визнати за СТОВ «Світоч» право власності на посіви соняшнику на земельній ділянці з кадастровим номером 5321683400:00:013:0322, площею 4,76 га, яка належить на праві приватної власності [PERSON] ; стягнути з [PERSON] та [PERSON] завдані збитки у розмірі 71804,03 грн.; стягнути понесені судові витрати. Ухвалою суду від 28.01.2025 було прийнято заяву представника позивача за зустрічним позовом адвоката Говтвяниці М.В. про збільшення розміру позовних вимог. Первісні позовні вимоги обґрунтовані тим, що малолітній син позивача є власником земельної ділянки з кадастровим номером 5321683400:00:013:0322, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.06.2023. Позивач, як його законний представник, на початку березня 2024, домовився з землевпорядною організацією про те, що сертифікований спеціаліст здійснить визначення за допомогою геофізичних пристроїв місця знаходження поворотних точок меж земельної ділянки площею 4,7600 га, кадастровий номер 5321683400:00:013:0322 та їх закріплення межовими знаками. Приїхавщи на місце розташування земельної ділянки, було з`ясовано, що земельна ділянка засіяна. Позивачем, через додаток «дія» було замовлено витяг та з`ясовано, що СТОВ «Світоч» зареєструвало за собою право оренди на підставі договору оренди землі б/н від 01.11.2023, видавник СТОВ «Світоч» в особі генерального директора Кириченко В.П. та гр. [PERSON] (в особі законного представника [PERSON] ). Дата та час державної реєстрації у витязі вказана 19.02.2024 11:33:32; державнний реєстратор Гаєвська І.В., Чутівська селищна рада Полтавської області; пітстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень, індексний номер: 71734710 від 23.02.2024 10:13:09, Гаєвська І.В., Чутівська селищна рада Полтавської області; опис об`єкта іншого речового права: площа земельної ділянки 4,76 га. [PERSON] зазначає, що він не підписував з СТОВ «Світоч» жодного договору оренди належної малолітньому сину земельної ділянки, у тому числі і зазначений вище від 01.11.2023. Щоб укласти даний договір, позивачу була потрібна нотаріально посвідчена згода його дружини, матері спільного сина [PERSON] , що визначено вимогами закону. Позивач вказує на те, що візуально видно, що у договорі мається не його підпис. 04.03.2024 дружиною позивача, [PERSON] , було подано до Полтавської обласної прокурактури заяву про кримінальне правопорушення, щодо державного реєстратора Гаєвської І.В., оскільки нею було проведено реєстрацію права оренди , але при цьому, вона не запросила у СТОВ «СВІТОЧ» дозвіл органу опіки та піклування та дозвіл матері малолітнього на укладення договору оренди. Тож, якщо, як зазначено позивачем, [PERSON] не підписував договір оренди з відповідачем №б/н від 11.11.2023, він не може вважатися укладеним. У зустрічній позовній заяві зазначається, що на дату звернення з зустрічним позовом, земельну ділянку з кадастровим номером 5321683400:00:013:0322 СТОВ «СВІТОЧ» обробляє на праві користування на підставі угоди про оренду земельної ділянки, вона є обробленою, удобреною та в неї внесено посіви. СТОВ «СВІТОЧ», крім понесених витрат, пов`язаних зі сплатою податків та виплатою орендних плат, поніс значні витрати, пов`язані з обробітком землі та внесенням у неї посівів. Позовними вимогами про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, відповідач за зустрічним позовом порушив право власності позивача на внесені посіви, за умови задоволення первісного позову, позивач за зустрічним позовом може втратити значні кошти вкладені в засіви та удобрення земельної ділянки. 14.03.2000 було створено СТОВ «СВІТОЧ», напрямок діяльності сільське господарство, генеральним директором якого по сьогоднішній день є [PERSON] . Він є дідом позивача та батьком його законного представника. Відповідач отримав у власність спірну земельну ділянку на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.06.2023 року. З 01.11.2023 року, тобто майже з моменту отримання цієї земельної ділянки відповідачем, СТОВ «СВІТОЧ» орендувало її на підставі Договору оренди. Позивач обробляв земельну ділянку, та мав на меті з настанням визначеного в договорі строку сплатити податок на землю та орендну плату. Жодних претензій від Відповідача, його законних представників не надходило. 23.02.2024 року рішенням про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер:71734710 від 23.02.2024 року державним реєстратором Чутівської селищної ради Полтавської області було зареєстровано право оренди земельної ділянки на підставі договору про оренду земельної ділянки від 01.11.2023 року, кадастровий номер 5321683400:00:013:0322, площа 4,76 га. З моменту заснування товариства та на момент укладення невизнаваної угоди (01.11.2023 рік) співзасновники позивача, його керівник та відповідач, законний представник відповідача перебували в гарних та дружніх сімейних відносинах. Орендні відносини щодо земельних ділянок оформлювалися відповідно до вимог чинного законодавства. З 18.10.2022 по 15.01.2024 на СТОВ «СВІТОЧ» працював відповідач. Його звільнення відбулося у зв`язку з розпочатим ним сімейним конфліктом. Після припинення трудових відносин та не врегулювання сімейного конфлікту відповідач почав вчиняти деструктивні дії стосовно майна позивача та майна, здоров`я та безпеки співзасновників позивача, а саме: не повернув своєчасно позивачу транспортний засіб [NUMBER] , марка Renault Dokker, який був в його користуванні на час перебування в трудових відносинах; протиправно проник на територію СТОВ «СВІТОЧ» та викрав відходи від соняшнику після віяння вагою 75 тонн та завдав збитків на 150 000 грн.; протиправно проник на територію СТОВ «СВІТОЧ», замахуючись цеглою на дружину свого батька, співвласницю СТОВ «СВІТОЧ» [PERSON] , заламуючи їй руки погрожував їй вбивством; вчинив протиправні дії по відношенню до своєї сестри [PERSON] : проник у комірку, де зберігалися її особисті речі та викрав їх. З моменту звільнення законного представника відповідача і по сьогодні, сімейний конфлікт так і не вирішено. Позивач допускає, що законний представник відповідача з метою помсти здійснює заходи щодо перешкоджання господарській діяльності СТОВ «СВІТОЧ»: подає завідомо безпідставні скарги до державних органів, позови, тощо та прагне нашкодити товариству зірвати посівну, збір врожаю та завдати значних збитків. Пізніше було подано заву про збільшення зустрічних позовних вимог. СТОВ "СВІТОЧ" у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог зазначає, що "...Оскільки Позивач не міг передбачити, що відповідач має намір повернути земельну ділянку та скасувати право оренди позивача, то, будучи впевненим, що земельна ділянка належить йому на праві оренди, станом на сьогодні на спірній земельній ділянці уже відбувся посів соняшнику...Позивач витратив свої власні кошти на підготовку земельної ділянки та проведення робіт, які підлягають відшкодуванню, у зв`язку з вимогою відповідача про скасування права оренди та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою... ". Позивач за зустрічним позовом склав калькуляцію витрат на земельній ділянці з кадастровим номером 5321683400:00:013:0322, площею 4,76 за 2024 року по культурі-соняшник, що становить 71 804, 03 грн. (з розрахунком на 1 га 15115, 00 грн). Первісний позов містить вимоги про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та скасування зареєстрованого права оренди. Зустрічний позов містить вимоги щодо визнання права власності на посіви соняшнику на спірній земельній ділянці. Земельна ділянка протягом декількох років перебувала в оренді у позивача, який не був обізнаний про наміри відповідача щодо розірвання договору оренди, тому були проведені посівні роботи у 2024 році ще до подання позову. Оскільки, позивач витратив значні кошти на дану земельну ділянку, а саме обробіток землі та посів соняшнику, існує необхідність у визнанні права власності на посів соняшнику та стягнення збитків. Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом в судовому засіданні в режимі ВКЗ, підтримала первісні позовні вимоги, просила задовольнити та заперечила щодо позовних вимог за зустрічним позовом, просила відмовити у їх задоволенні, з підстав, викладених у позовній заяві та відзиві. Зазначила, що зустрічним позивачем до калькуляції не додано жодних підтверджень витрат. \~ \~ \~ \~Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом в судовому засіданні в режимі ВКЗ, первісний позов не визнала, заперечила, щодо його задоволення, підтримала зустрічний позов, з підстав, викладених у зустрічній позовній заяві та відзиві. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Карлівської міської ради Виконавчого комітету Карлівської міської ради в судовому засіданні зазначила, що при вирішення справи, покладається на розсуд суду. Додала, що до Органу опіки ніхто не звертався. Від ВК Чутівської селищної ради Полтавської області мається заява про розгляд справи без участі уповноваженого представника. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, докази окремо та в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Як зазначено у частині першій статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України. Право вибору способу захисту, передбаченого законом, належить особі, яка звернулася за захистом свого права. Судом встановлено, що батьками малолітнього [PERSON] , згідно наданої копії свідоцтва про народження (т.І а.с.21) є [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] , є власником земельної ділянки 4,76 га з кадастровим номером 5321683400:00:013:0322, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.06.2023 (т.І а.с.22,23,24-25). Згідно доданої до первісного позову копії Договору оренди земельної ділянки від 01.11.2023 (т.І а.с.14-18), 01 листопада 2023 року між [PERSON] , від імені якого діє законний представник (батько) [PERSON] та ТОВ «СВІТОЧ» було укладено вказаний договір оренди земельної ділянки площею 4,7600 га з кадастровим номером 5321683400:00:013:0322. Згідно Витягу з додатку «Дія», СТОВ «Світоч» зареєструвало за собою право оренди на підставі договору оренди землі б/н від 01.11.2023, видавник СТОВ «Світоч» в особі генерального директора Кириченко В.П. та гр. [PERSON] (в особі законного представника [PERSON] ). Дата та час державної реєстрації у витязі вказана 19.02.2024 11:33:32; державнний реєстратор Гаєвська І.В., Чутівська селищна рада Полтавської області; пітстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень, індексний номер: 71734710 від 23.02.2024 10:13:09, Гаєвська І.В., Чутівська селищна рада Полтавської області; опис об`єкта іншого речового права: площа земельної ділянки 4,76 га. [PERSON] зазначає, що він не підписував з СТОВ «Світоч» жодного договору оренди належної малолітньому сину земельної ділянки, у тому числі і зазначений вище від 01.11.2023 (т.І а.с.19). Первісний позивач заперечує щодо укладення договору, зазначає, що він не підписував з СТОВ «Світоч» жодного договору оренди належної малолітньому сину земельної ділянки, у тому числі і зазначений вище від 01.11.2023. 04.03.2024 дружиною позивача, [PERSON] , було подано до Полтавської обласної прокурактури заяву про кримінальне правопорушення, щодо державного реєстратора Гаєвської І.В., оскільки нею було проведено реєстрацію права оренди , але при цьому, вона не запросила у СТОВ «СВІТОЧ» дозвіл органу опіки та піклування та дозвіл матері малолітнього на укладення договору оренди (т.І а.с.26). Державним реєстратором ВК Чутівської селищної ради Полтавської області Гаєвською І.В. було направлено на адресу суду письмове пояснення (т.І а.с.85-86), відповідно до якого зазначає, що на момент державної реєстрації права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5321683400:00:013:0322, дозвіл органу опіки та піклування не потребувався, згідно положень ч.2 ст.177 СК України. Нею було належним чином перевірено документи, подані для державної реєстрації права оренди земельної ділянки, комплектність, зміст та форма відповідали вимогам закону. Тому, її дії були повністю законними. Наказом МЮУ від 06.05.204 №1244/7 відмовлено у задоволенні скарги [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] від 04.03.2024, оскільки рішення державного реєстратора Гаєвської І.В. від 23.02.2024 №71734710 відповідає законодавству у сфері державної реєстрації прав. Представником позивача за первісним позовом було надано письмове заперечення на письмове пояснення державного реєстратора, яке просила врахувати при розгляді справи (т.І а.с.184-185). Представником позивача за первісним позовом заявлялося клопотання про витребування у СТОВ «СВІТОЧ» оригіналом договору оренди землі б/н від 01.11.2023. Заявою представника відповідача за первісним позовом суд було повідомлено, що представнику від відповідача за первісним позовом стало відомо, що оригінал вказаного договору оренди не можливо надати з об`єктивних причин, оскільки оригінали ряду господарських документів, у т.ч. договору оренди землі б/н від 01.11.2023 були викрадені невстановленою особою та результатами вчинених розшукових заходів правоохоронними органами розшукати викрадене не виявилось можливим (т.І а.с.229). На підтвердження даного факту додано копію відповіді ВП№1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавської області ( т.І а.с.234-235). Також до матеріалів справи додано копію протоколу прийняття зави про кримінальне правопорушення та іншу подію від 08.05.2024 (т.2 а.с.71) та лист ВП №1 Полтавського РУП ГУНП (т.2 а.с.72), у якому зазначено, що станом на 14.10.2024 місцезнаходження втрачених документів не встановлено, з приводу їх виявлення до ВП №1 ніхто не звертався. З приводу втрачених документів, СТОВ «Світоч» було створено комісію та проведено службове розслідування (т.2 а.с.73-80). Представником позивача за первісним позовом було заявлено клопотання про проведення почеркознавчої експертизи, оскільки первісний позивач не визнає факту підписання договору оренди від 01.11.2023. Але, під час підготовчого судового засідання [PERSON] зазначила, що, оскільки відсутній об`єкт оригінал договору, який є предметом спору, то відсутня необхідність підтримувати клопотання про проведення експертизи. Тому, клопотання було залишено без розгляду. Відповідно до статті\~41 Конституції України\~право приватної власності є непорушним. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод\~(ратифікована\~Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР), зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї, визначено: "Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном". Відповідно до статті\~316 ЦК України\~право власності - це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Правомочність власника - в його праві володіти, користуватися й розпоряджатися майном у межах, встановлених законом (випливає зі статті\~317 ЦК України). Право користування є одним з видів речових прав на чуже майно (стаття\~395 ЦК України). Задля дотримання балансу між правами та законними інтересами власника та користувача (орендодавця та орендаря) законодавець передбачив, що власник-орендодавець захищений правом вибору, здавати або не здавати своє майно в оренду, та правом змінювати умови договору при його переукладенні на новий строк; орендар, який належно виконував свої обов`язки за договором оренди, захищений тим, що за прийнятності для нього нових умов, саме він має переважне право укладення нового договору перед будь-якими іншими особами (постанова Верховного Суду 18 січня 2018 року у справі № 910/12017/17). Згідно зі ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Згідно ч. 1 ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Згідно частини третьої цієї статті відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Відносини щодо оренди землі, зокрема визначення, процедура укладення, вимоги до форми та змісту, підстави та порядок припинення договору оренди землі, урегульовано у спеціальному законі, яким є Закон України «Про оренду землі». Відповідно до ст.1 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі у редакції, чинній на дату, зазначену в спірному договорі) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. У ст. 6 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до частини першої статті 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту,вимог розумності та справедливості. Згідно із ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). У статті 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. А згідно з ч. 3 цієї статті якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Державна реєстрація речових прав та їх обтяжень здійснюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» . Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( тут і далі - в редакції на дату виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч.2 ст. 9 вказаного Закону державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); Згідно з положеннями статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заява подана неналежною особою або подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Таким чином, до кола повноважень реєстратора входить перевірка повноважень особи заявника, дослідження документів на предмет їх відповідності вимогам законодавства, визначення факту виникнення в заявника речового права на нерухоме майно або ж його обтяження. Відповідно до положень ч.3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( у редакції на дату винесення судом рішення) у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. За статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (абзац 1 частини другої статті 207 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (абзац 1 частини першої статті 638 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасників правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18)). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові ОП КЦС ВС від 19.02.2024 у справі № 567/3/22 висловлена наступна правова позиція: Такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних,речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності і т. д.). По своїй суті такий спосіб захисту як визнання права охоплює собою і визнання права відсутнім. Належним способом захисту прав орендодавця, який вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року в справі № 227/3760/19-ц (провадження №14-79цс21) вказано, що: «укладеним є такий правочин (договір), щодо якого сторонами у належній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) зроблено правовий висновок про те, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону. За змістом законодавчого регулювання, наведеного як у загальних положеннях про правочини, так і в спеціальних приписах глави 58 ЦК України, якщо договір оренди (найму) будівлі хоча й має ознаки неукладеного, але виконувався обома його сторонами, то така обставина захищає відповідний правочин від висновку про неукладеність і в подальшому він розглядається як укладений та чинний, якщо тільки не є нікчемним чи оспорюваним з інших підстав. Тобто суду необхідно встановити не просто факт використання спірного майна орендарем, а й те, чи сплачував орендар за таке використання орендодавцю та його правонаступникам і чи приймали вони таку оплату. У разі якщо договір виконувався обома сторонами (зокрема, орендар користувався майном і сплачував за нього, а орендодавець приймав платежі), то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір оренди вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше)». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 513/879/19 (провадження № 14-49цс22) зазначено, що: «рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є підставою для внесення відомостей (записів) про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру речових прав нанерухоме майно; після початку відображення таких відомостей (записів) у цьому реєстрі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вичерпують свою дію. Тому належним способом захисту прав орендодавця, який у цих спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Відповідно до пункту 9 частини першої статті 27 Закону № 1952-IV судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача». Представником відповідача за первісним позовом надано суду відомості розподілу виплат СТОВ «СВІТОЧ» від 22.05.2025 на підтвердження внесення плати за договором оренди земельної ділянки від 01.11.2024 у розмірі 6600,00 грн та 60000,00 грн., на виконання обов`язків, визначених укладеним договором (т.2 а.с.241, 242). У свою чергу, представником позивача за первісним позовом, було надано скріншоти переказів коштів, які були повернуті первісним позивачем на рахунок товариства, оскільки договір оренди зі СТОВ «СВІТОЧ» [PERSON] в інтересах малолітнього сина [PERSON] не укладався. Таким чином, суд приходить до висновку, що додана до матеріалів справи копія спірного договору оренди від 01.11.2023, відсутність у сторін його оригіналу, що унеможливлює проведення почеркознавчої експертизи, заперечення первісного позивача, щодо його підписання, не може бути підтвердженням прояву внутрішньої волі та волевиявлення сторони правочину [PERSON] \~в інтересах\~малолітнього сина\~ [PERSON] ,\~ їх відповідність укладеному правочину, без якої неможлива свобода правочину та його дійсність. Крім того, [PERSON] , у зв`язку з неукладанням договору оренди, було повернуто СТОВ «СВІТОЧ» перераховані кошти в рахунок орендної плати за спірним договором, як безпідставно набуті, тобто він не отримував плату за користування землею, як орендодавець. Тож, суд вважає, що позовні вимоги за первісним позовом є обгрунтованими та підлягають до задоволення у повному обсязі, та слід визнати відсутнім у СТОВ "СВІТОЧ" з 01.11.2023 року по 01.11.2053 року права оренди земельної ділянки площею 4,76 га, кадастровий номер 5321683400:00:013:0322, власником якої є [PERSON] , зареєстроване на підставі договору оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 01.11.2023 року, видавник: СТОВ "Світоч" в особі директора Кириченко В.П. та гр. [PERSON] (в особі законного представника [PERSON] ); скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права оренди СТОВ «СВІТОЧ» на вказану земельну ділянку та усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою. Щодо зустрічних позовних вимог, суд зазначає слідуче. Позивач за зустрічним позовом зазначає, що земельна ділянка протягом декількох років перебувала в оренді у позивача, який не був обізнаний про наміри відповідача щодо розірвання договору оренди, тому були проведені посівні роботи у 2024 році ще до подання позову. Оскільки, позивач витратив значні кошти на дану земельну ділянку, а саме обробіток землі та посів соняшнику, існує необхідність у визнанні права власності на посів соняшнику та стягнення збитків. Було складено калькуляцію витрат на земельній ділянці з кадастровим номером 5321683400:00:013:0322, площею 4,76 за 2024 року по культурі-соняшник, що становить 71 804, 03 грн. (з розрахунком на 1 га 15115, 00 грн). У зустрічному позові також йдеться про те, що після припинення трудових відносин та не врегулювання сімейного конфлікту відповідач за зустрічним позовом почав вчиняти деструктивні дії стосовно майна позивача та майна, здоров`я та безпеки співзасновників позивача за зустрічним позовом. Зустрічний позивач допускає, що відповідач діє з метою помсти, здійснює заходи щодо перешкоджання господарській діяльності СТОВ «СВІТОЧ». Згідно ст.152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Положенням ч.1 та ч.2 ст. 1212 ЦК України визначено, що \~особа,\~яка набула\~майно або\~зберегла його\~у себе\~за рахунок\~іншої особи\~(потерпілого)\~без достатньої\~правової підстави\~(безпідставно\~набуте майно),\~зобов`язана\~повернути потерпілому\~це майно.\~Особа зобов`язана\~повернути майно\~і тоді,\~коли підстава,\~на якій\~воно було\~набуте,\~згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Особа,\~яка набула\~майно або\~зберегла його\~у себе\~без достатньої\~правової підстави,\~зобов`язана\~відшкодувати всі\~доходи,\~які вона\~одержала або\~могла одержати\~від цього\~майна з\~часу,\~коли ця\~особа дізналася\~або могла\~дізнатися про\~володіння цим\~майном без\~достатньої правової\~підстави.\~З цього\~часу вона\~відповідає також\~за допущене\~нею погіршення\~майна. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов`язана повернути доходи (ст.1214 ЦК України). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Відповідно до ст. 95 Земельного кодексу України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право: самостійно господарювати на землі; власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі; на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Згідно зі ст. 316, 321, 328 Цивільного кодексу України: правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 179 Цивільного кодексу України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. За приписами ч. 2 ст. 184 Цивільного кодексу України річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною. Згідно ст. 90 ЗК України право власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію належить власникам земельних ділянок. Аналогічне право, якщо інше не передбачено законом або договором, згідно зі ст. 95 цього Кодексу мають землекористувачі. Пунктом 11 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" закріплено визначення поняття зерно - плоди зернових, зернобобових та олійних культур, які використовуються для харчових, насіннєвих, кормових та технічних цілей. Отже, особа, яка володіє та користується земельною ділянкою, є належним землекористувачем та набуває права власності на врожай, що вирощений на такій земельній ділянці, за наявності належних доказів на підтвердження понесених витрат на підготовку ґрунту, внесення добрив, посівний матеріал, здійснення посівів та їх обробіток, які в матеріалах даної справи наразі відсутні. За приписами ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Позиція Великої Палати ВС: особа, яка володіє та користується земельними ділянками, є належним землекористувачем та набуває права власності на врожай (посіви і насадження сільськогосподарських культур, вироблену сільськогосподарську продукцію), що вирощений на таких земельних ділянках (постанова від 18 лютого 2020 року у справі № 918/335/17 (провадження №12-160гс19) http://www.reyestr.court.gov.ua/ Review/88138141). Отже, право власності на урожай може виникнути тільки у випадку користування земельною ділянкою на належних правових підставах, тобто право власності на врожай набуває лише власник земельної ділянки або землекористувач. Інші особи можуть набувати право власності на посіви і насадження сільськогосподарських та Інших культур, на вироблену продукцію, лише якщо таке право передбачено договором з власником земельної ділянки (землекористувачем). На підтвердження\~обставин викладених\~у зустрічному\~позові суду\~не надано\~належні та\~допустимі докази,\~томувідсутній обов`язок вважати доведеною та встановленою ту обставину, про яку стверджує зустрічний позивач, оскільки відповідно до приписів ч. 1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тож, оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог за первісним позовом, суд вважає, що СТОВ "СВІТОЧ" не є законним землекористувачем земельної ділянки з кадастровим номером 5321683400:00:013:0322 і підстави для задоволення зустрічних позовних вимог відсутні. Підводячи підсумок,\~згідновикладеного вище, на підставі всебічно з`ясованих обставин справи, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved