Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-10 00:00:00

Представник позивача адвокат Мотельчук Юлія Ігорівна через систему «Едектронний суд» звернулася до суду в інтересах позивача [PERSON] з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, при цьому зазначила, що з 07.08.2007 сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований виконкомом Руськомокрянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області за актовим записом № 4. Від спільного шлюбу сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , дочку [PERSON] , [INFO] , дочку [PERSON] , [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у сторін спільне життя не склалося, наразі подружніх відносин не підтримують, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. На переконання позивача, шлюб розпався остаточно та носить формальний характер, а його збереження на майбутнє суперечитиме її інтересам у зв`язку з чим вона наполягає на його розірванні. Просила судові витрати залишити за позивачем. Ухвалою суду від 23.06.2025 позовну заяву залишено без руху та наданий позивачу строк для усунення недоліків. 27 червня 2025 року від представника позивача адвоката Мотельчук Ю.І. надійшла заява про усунення недоліків на виконання ухвали суду та надано необхідні докази до справи. Ухвалою суду від 30.06.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. При цьому, представник позивача - адвокат Мотельчук Ю.І. надіслала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримують, просять позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, надіслав до суду письмову заяву з проханням про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає. Заперечення стосовно розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи та оцінивши всі докази по справі, як кожен окремо так і в їх сукупності, всебічно, повно і об`єктивно, дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони з 07.08.2007 перебувають у шлюбі, який зареєстрований виконкомом Руськомокрянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області за актовим записом № 4, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 07.08.2007 (а.с.20). Від даного шлюбу сторони мають чотирьох неповнолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , дочку [PERSON] , [INFO] , дочку [PERSON] , [INFO] , що стверджується копіями свідоцтва про народження та копією довідки Посольства України в Королівстві Норвегія №61220/19-536-173 від 09.08.2023 про реєстрацію особи громадянином України (а.с. 7, 16-18). Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Сімейним кодексом України (далі - СК України). Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, а відповідно до статті 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Аналогічне положення містить частина перша статті 24 Сімейного кодексу України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, згідно з ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що спільне життя у сторін не склалося у зв`язку з різними поглядами на життя, відсутністю взаєморозуміння, а тому на даний час не ведуть спільного господарства та шлюбних відносин не підтримують. Така поведінка створила обстановку при якій спільне проживання і збереження сім`ї є неможливим. Сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, у зв`язку з чим сім`я розпалась остаточно. Позивач обдумала своє рішення і остаточно визначилася із серйозністю своїх намірів щодо розірвання шлюбу. Відтак, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, у зв`язку із чим визнає причину розірвання шлюбу поважною і розриває шлюб між сторонами без вжиття заходів щодо примирення. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно зі статтею 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позовних вимог щодо порядку виховання та утримання дитини, поділу спільного майна сторін не заявлено. Частиною 2 ст. 114 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що позивач скористалася правом на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу, наполягала на розірванні шлюбу. Крім того, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Обставин, за яких визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. Враховуючи наведене та беручи до уваги, що відповідач визнав позов у повному обсязі, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки позивач не бажає перебувати у шлюбі, а примушування до збереження шлюбу не допускається. Обставин, які перешкоджають розірванню шлюбу судом не встановлено. Згідно п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. До позовної заяви представником позивача додано квитанцію від 12.06.2025, якою підтверджується сплата судового збору в розмірі 1211,20 грн. Разом з цим, представник позивача та позивач в позовній заяві просили не стягувати з відповідача судовий збір, а відтак, враховуючи позицію позивача та виходячи з закріпленого у ст. 13 ЦПК України принципу диспозитивності, суд дійшов висновку про можливість покладення судового збору на позивача.

Outcome: approved