Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

Представник позивачки - адвокат Сєдова Л.П. звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить: 1. стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь позивачки аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/2 частини від його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з дня подання позовної заяви до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] ; 2. стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь позивачки аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з 18.07.2027 року до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] ; 3. стягнути з [PERSON] , 15 серпня 1982 року на мою користь додаткові витрати на дитину, які виникли у зв`язку з навчанням [PERSON] , [INFO] у Фаховому коледжі Національного університету «Одеська юридична академія» з 20025 року по 2027 рік у розмірі 32800 грн; 4. стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 13000 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 10 грудня 2014 року між позивачкою та відповідачем був зареєстрований шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №419. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із позивачкою. Сторони не проживають разом, не ведуть спільного господарства, фактично не мають шлюбних стосунків. 10.02.2025 року відповідач подав до Роздільнянського районного суду Одеської області позовну заяву про розірвання шлюбу. Позивачка зараз офіційно не працевлаштована та не має постійного доходу. Відповідач є військовослужбовцем та отримує постійний дохід. Відповідач надає позивачці кошти на утримання дітей, однак цих коштів не вистачає на придбання для них продуктів харчування, одягу, ліків, засобів гігієни, оплату комунальних послуг. Позивачка бажає отримувати аліменти на утримання дітей згідно законодавства України. Спільна донька, [PERSON] , є студенткою 1 курсу Фахового коледжу спеціальності 262 «Правоохоронна діяльність» (контракт) денної форми навчання Національного університету «Одеська юридична академія». Термін навчання з 01.09.2024 року по 30.06.2027 року (Договір про навчання №13228029 (Форма 23) від 03.08.2024 р.) Згідно п.3.1. Договору №13228029-2024 (Форма 3) від 03.08.2024 року про надання платної освітньої послуги для підготовки фахового молодшого бакалавра вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 96400 грн. Згідно п.3.2. вищевказаного Договору вартість платної освітньої послуги за роками навчання становить: 2024-2025 роки - 30800 грн., 2025-2026 роки - 32800 грн., 2026-2027 роки - 32800 грн. Згідно п.3.3. вищевказаного Договору оплата здійснюється Замовником щороку у розмірі 50 % до 01 вересня за перше півріччя та у розмірі 50 % до 01 лютого за друге півріччя. Замовник вносить плату у безготівковій формі. За вказаним Договором позивачка була Замовником. Відповідач був згодний на навчання доньки у вказаному учбовому закладу та сплатив за перше півріччя навчання 15400 грн. згідно Договору. 24.01.2025 року позивачкою також було сплачено за друге півріччя навчання 15400 грн. згідно Договору. Між сторонами не досягнуто домовленості щодо подальшої сплати за навчання доньки у коледжі. Позивачка не має можливості самостійно сплачувати кошти за весь період навчання спільної доньки. 15.09.2025 року від представника позивачки до суду надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог в якій вона просить: 1. стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з дня подання позовної заяви до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] . 2. Стягнути з відповідача на користь позивачки додаткові витрати на дитину, які виникли у зв`язку з навчанням [PERSON] , [INFO] у Фаховому коледжі Національного університету «Одеська юридична академія» з 2025 року по 2027 рік у розмірі 27800 грн. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, але в заяві про зміну позовних вимог просили розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідач до судового засідання не з`явився, але подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає частково, а саме погоджується сплачувати аліменти на дітей у розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу) щомісяця та додаткові витрати на навчання дитини у розмірі 32800 грн. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 10.12.2014 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №419. (а.с. 3) Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 18.04.2025 року, справа №511/452/25, шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано. (а.с. 36) Від шлюбних\~відносин у\~сторін є\~двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 10.08.2009 року, актовий запис № 70 (а.с. 6) та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 19.02.2015 року, актовий запис № 131 (а.с. 7). Діти проживають разом зі позивачкою, що підтверджується актом від 21.02.2025 року, який затверджений старостою Лиманської селищної ради Одеської області. (а.с. 8) [PERSON] навчається в 5 класі Одеського ліцею № 65 Одеської міської ради, що підтверджується довідкою директора від 25.08.2025 року. (зв. а.с. 35) Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з січня 2024 року по лютий 2025 року відповідач проходить службу в Збройних Силах України та отримує заробітну плату. (а.с. 27-28) Статтею 141 СК України\~встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а ч. 3\~ст. 181 вказаного Кодексу\~передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно положень ч. 1\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2\~ст. 182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Ч. 1 ст. 183 СК України\~передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Приймаючи до уваги те, що обов`язок по утриманню дітей покладено на обох батьків, при цьому відповідач не виконує свої обов`язки, встановлені ст. 180 Сімейного кодексу України, а тому суд дійшов висновку, що він зобов`язаний утримувати своїх неповнолітніх дітей та забезпечувати належний рівень їх життя. При визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги те, що відповідач має працездатний вік, доказів, які б свідчили про незадовільний стан здоров`я відповідача, або які б підтверджували знаходження на його утриманні непрацездатних осіб, або сплати аліментів іншим дітям суду не надано, приймаючи до уваги заяву відповідача про визнання позову в частині стягнення аліментів, а тому чим суд вважає можливим стягнути з нього аліменти у зазначеному позивачкою розмірі. Пунктом 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України\~передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Щодо стягнення додаткових витрат на навчання [PERSON] , суд зазначає наступне. Положеннями ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до\~Конвенції ООН\~про права\~дітей від\~20\~листопада 1989\~року (ратифікована\~Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХII), держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину у разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватись наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема у зв`язку з хронічною хворобою дитини, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У постанові від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, згідно якого СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Визначення особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Отже, вирішуючи даний спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»). Так, до особливих обставин, які викликають необхідність додаткових витрат на дитину закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У пунктах 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 зазначено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини можуть залучатися батьки, а додаткові витрати це такі, які викликані особливими обставинами: розвитком здібностей дітей, хворобою, каліцтвом тощо. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягнення коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Позивачка, на обґрунтування своїх позовних вимог у частині стягнення додаткових витрат, надала докази того, що донька [PERSON] є студенткою 1 курсу Фахового коледжу спеціальності 262 «Правоохоронна діяльність» (контракт) денної форма навчання Національного університету «Одеська юридична академія». Наказом від 15.08.2024 року №69 зарахована на 1 курс. Термін навчання з 01.09.2024 року до 30.06.2027 року, що підтверджується довідкою № 53 від 30.01.2025 року виданою в.о. директора Фахового коледжу НУ «ОЮА», договором про навчання від 03.08.2024 року та договором про надання платної освітньої послуги для підготовки фахового молодшого бакалавра від 03.08.2024 року. (а.с. 9-13) Згідно з договором про надання платної освітньої послуги для підготовки фахового молодшого бакалавра від 03.08.2024 року, вартість платної освітньої послуги за роками навчання становить: 2024-2025 роки - 30800 грн., 2025-2026 роки - 32800 грн., 2026-2027 роки - 32800 грн. Згідно п.3.3. вищевказаного договору оплата здійснюється замовником щороку у розмірі 50 % до 01 вересня за перше півріччя та у розмірі 50 % до 01 лютого за друге півріччя. (а.с. 12-13) Позивачкою, як замовником за договором платних освітніх послуг було сплачено за друге півріччя навчання доньки [PERSON] у розмірі 15400 грн., що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № 8 від 24.01.2025 року. (а.с. 14) Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Таким чином, з огляду на те, що [PERSON] потребує додаткових витрат, пов`язаних із навчанням, а відповідач не заперечує проти їх сплати, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в цій частині. Що стосується вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 13000 грн. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно положень частин першої-третьої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З наданих до позовної заяви документів не вбачаються умови надання відповідної правової допомоги, в т.ч. щодо визначення її вартості, відсутні докази на підтвердження того, що правова допомога була надана саме на підставі цього договору, детальний опис робіт, розрахунок вартості суми правової допомоги, заявленої до стягнення, документи на підтвердження понесення відповідних витрат, акти здачі приймання наданих послуг. Згідно позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20), склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що у відшкодуванні витрат на правничу допомогу слід відмовити. Щодо стягнення витрат на оплату судового збору, слід зазначити наступне. Згідно з ч. ч. 1, 2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачка на підставі п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~звільнена від сплати судового збору. Частиною 6\~ст. 141 ЦПК України встановлено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Суд встановив, що позов містить дві майнові вимоги: про стягнення аліментів та про стягнення додаткових витрат на дитину. Відповідно до закону, за такі вимоги сплачується судовий збір: за вимогу про стягнення аліментів - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, що становить 1211 грн 20 к.; за вимогу про стягнення додаткових витрат на дитину - 1% ціни позову, але не менше 0,4 прожиткового мінімуму і не більше 5 прожиткових мінімумів для працездатної особи. Судом встановлено, що вимога про стягнення додаткових витрат задоволена на суму 27 800 грн, 1% від якої становить 278 грн. Оскільки ця сума є меншою за 0,4 розміру прожиткового мінімуму, судовий збір підлягає сплаті в розмірі 1211 грн 20 к. Таким чином, усього з відповідача на користь держави підлягає стягненню 2422 грн 40 к. судового збору. Відповідно до частини 2 статті 142 ЦПК України, у разі, якщо відповідач визнає позов до початку розгляду справи по суті, позивачу повертається 50% судового збору, сплаченого при поданні позову. За таких обставин, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211 грн 20 к., а решта судового збору у розмірі 1211 грн 20 к. має бути компенсована за рахунок держави в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial