Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-16 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. Представник позивача [PERSON] адвокат Яременко І.О. подав до суду позовну заяву до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (відповідачі), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, територіальна громада села Гніздичів в особі Гніздичівської селищної ради Стрийського району Львівської області, у якій просить визнати за [PERSON] право власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог щодо предмета спору покликається на те, що позивач проживає в [ADDRESS] . Згідно витягу №791 від 30.09.2024 із погосподарської книги [ADDRESS] станом на 30.06.1990 року відноситься до суспільної групи «колгоспний двір» і рахувався за: голова двору [PERSON] , померла [INFO] ; син [PERSON] , [INFO] ; невістка [PERSON] , [INFO] ; онук [PERSON] , [INFO] , онук [PERSON] , [INFO] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] станом на 15.04.1991 не втратили права на будинок після припинення колгоспного двору, а їхні частки у даному будинку були рівними, умовно по 1/5 частині будинку. [INFO] померла матір позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого, увійшла належна її 1/5 частина зазначеного житлового будинку та господарських будівель і споруд. Окрім позивача, на момент смерті [PERSON] , спадкоємцем першої черги спадкування за законом була дочка покійної [PERSON] , однак вона спадщину не прийняла та на неї не претендує. Батько позивача [PERSON] помер швидше за матір, а саме [INFO] , тому спадкувати не міг. Позивач, проживаючи із матір`ю на час її смерті, вчинив дії, що свідчать про прийняття спадщини (вступив в управління та володіння спадковим майном у піврічний термін). Таким чином, маючи свою 1/5 частину будинку як член колгоспного двору та фактично успадкувавши 1/5 частину будинку після смерті своєї матері, позивач став фактичним власником 2/5 частин згаданого житлового будинку та господарських будівель і споруд. [INFO] померла дружина позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого, увійшла належна її 1/5 частина вказаного житлового будинку та господарських будівель і споруд. Окрім позивача, на момент смерті [PERSON] , спадкоємцями першої черги спадкування за законом були її сини [PERSON] та [PERSON] , однак вони спадщину не прийняли та на неї не претендують. Натомість, позивач постійно проживав із своєю дружиною на час відкриття спадщини, не заявляв про відмову від спадщини, а тому на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається таким, що її прийняв, однак юридично не оформив своїх спадкових прав. Таким чином, маючи свою 1/5 частину будинку як член колгоспного двору та фактично успадкувавши 1/5 частину після смерті своєї матері та 1/5 частину після смерті своєї дружини, позивач став фактичним власником 3/5 частин житлового будинку та господарських будівель і споруд в [ADDRESS] . Згодом позивач вирішив юридично оформити спадщину після смерті своєї матері, а тому подав заяву про прийняття спадщини в Жидачівську державну нотаріальну контору, внаслідок чого нотаріусом заведено спадкову справу №497/2024. Свідоцтв про право на спадщину позивачу ще не видавалося. Позивач 07.04.2025 звернувся в Жидачівську державну нотаріальну контору, однак нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальних дій. Причиною відмови стало те, що житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померла не є його останнім членом. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не претендують на спадкове майно після смерті своєї матері, а також не претендують на частки у житловому будинку як члени колгоспного двору та відмовляються від них на користь позивача. Саме тому, [PERSON] на даний час являється фактичним одноосібним власником вищевказаного будинковолодіння. Відповідачі правом на подання відзиву не скористалися. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, однак представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності та підтримання позовних вимог у повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, однак подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, визнання позову та розуміння наслідків такого визнання. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, хоч повідомлений про дату, час і місце його проведення належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності не подав, правом на подання пояснень не скористався. Заяви, клопотання, подані учасниками справи. Представником позивача подано клопотання про витребування доказів (а.с.58), заяву про розгляд підготовчого засідання за його відсутності та позивача та призначення справи до судового розгляду (а.с.78), заяву про розгляд справи за їх відсутності та підтримання позовних вимог в повному обсязі (а.с.87). Відповідач [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, визнання позовних вимог (а.с.44, 49, 54). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 13.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.27-28). Ухвалою від 12.06.2025 витребувано докази та оголошено перерву у підготовчому засіданні (а.с.59-60). Ухвалою підготовчого засідання від 08.08.2025 закрито підготовче провадження у справі і призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.79-80). Зважаючи на вимоги статей 211, 223 та частини 2 статті 247 ЦПК України, судом 09.09.2025 проведено розгляд справи за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. З урахуванням ухвалення цього рішення за відсутності учасників справи, датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення. Позиція суду. Суд, з`ясувавши обставини, на які сторона позивача посилається як на підставу позовних вимог, врахувавши позицію відповідача, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Згідно зі свідоцтвом народження від 18.06.1954 [PERSON] народився [INFO] і його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 12.03.1983 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 12.03.1983, актовий запис №10. Після одруження дружині змінено прізвище на « [PERSON] » (а.с.9). Згідно з витягом №791 від 30.09.2024 із погосподарської книги [ADDRESS] станом на 30.06.1990 відноситься до суспільної групи «колгоспний двір» і рахувався за: голова двору [PERSON] , померла [INFO] ; син [PERSON] , [INFO] ; невістка [PERSON] , [INFO] ; онук [PERSON] , [INFO] , онук [PERSON] , [INFO] (а.с.10). З технічного паспорту житлового будинку садибного типу, виготовленого 16.04.2025, в [ADDRESS] розташовані: житловий будинок З-1, загальною площею 106,2 кв.м., житлова площа 82,4 кв.м., сарай В сарай Г, погріб Д, навіс Є, убиральня М (а.с.12-16) [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] , виданим Гніздичівською селищною радою Жидачівського району Львівської області 25.01.1993 (а.с.17). За змістом довідки Гніздичівської селищної ради №62 від 02.04.2025 [PERSON] проживала в [ADDRESS] до дня своєї смерті, що наступила [INFO] . До дня смерті і на день смерті [PERSON] по даній адресі в [ADDRESS] були зареєстровані: син [PERSON] , невістка [PERSON] (померла [INFO] ), онук [PERSON] та онук [PERSON] . Заповіт від [PERSON] в селищній раді не посвідчувався (а.с.18). Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №80765440 від 08.04.2025 після смерті [PERSON] заведено спадкову справу №73167521 номер у нотаріуса 497/2024 (а.с.19). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Гніздичівської селищної ради Стрийського району Львівської області від 29.03.2010 (а.с.20). Згідно з довідкою Гніздичівської селищної ради №65 від 08.04.2025 [PERSON] проживала в [ADDRESS] до дня смерті, що наступила [INFO] . До дня смерті і на день смерті [PERSON] по даній адресі в [ADDRESS] були зареєстровані: чоловік [PERSON] , син [PERSON] , син [PERSON] , невістка [PERSON] , онучка [PERSON] та онук [PERSON] . У виконкомі Гніздичівської селищної ради від імені [PERSON] заповіт не посвідчувався (а.с.21). Відповідно до Інформаційної довідки до спадкового реєстру №80765496 від 08.04.2025 спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с.22). Постановою завідувача Жидачівської ДНК від 07.04.2025 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його мами [PERSON] , оскільки житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , який є спадковим майном та власності членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померла не є його останнім членом (а.с.23). Постановою завідувача Жидачівської ДНК від 06.05.2025 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його дружини, оскільки житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , який є спадковим майном та власності членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померла не є його останнім членом (а.с.24). Відповідно до матеріалів спадкової справи №497/2014, заведеної після смерті [PERSON] , із заявою про прийняття спадщини після її смерті звернувся [PERSON] , проте свідоцтва про право на спадщину на його ім`я не видавалося (а.с.69-77). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права власності на майно у порядку спадкування за законом, а також як члена колгоспного двору і неможливістю належного юридичного оформлення цього права у позасудовому порядку через його невизнання нотаріусом, який відмовив у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину. Норми права, які застосував суд. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР (далі ЦК УРСР), Закону України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 697-XII) та Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Так, відповідно до статті 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Виходячи зі змісту цієї статті, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь в його придбанні. Нетривале перебування працездатного члена колгоспного двору у складі двору або незначна участь працею та коштами у веденні господарства можуть бути підставою для зменшення його частини. Згідно з частиною 2 статті 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. 15 квітня 1991 року набув чинності Закон № 697-XII, яким було передбачено право спільної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном. Положення статей 17, 18 Закону № 697-XII щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітні та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15.04.1991, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Згідно з приписами частини 2 статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Нормою статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до положень частини 1 та 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України). Також, суд застосував норми статей 1216, 1218, 1220, 1258 ЦК України, які передбачають поняття спадкування, склад спадщини та її відкриття, черговість спадкування за законом. Узагальнені фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до суспільної групи господарств колгоспний двір. Станом на 30.06.1990 у цьому будинку були зареєстровані і проживали: голова двору [PERSON] , син [PERSON] , [INFO] , невістка [PERSON] , [INFO] , онук [PERSON] , [INFO] , онук [PERSON] , [INFO] . За життя [PERSON] особистого розпорядження не зробив. Після її смерті [INFO] відкрилася спадщина, до складу якої входили належні їй права та обов`язки, які не припинилися внаслідок її смерті (у тому числі право власності на 1/5 частину спірного житлового будинку). З огляду на час смерті [PERSON] спадкування відбулося за законом за правилами, встановленими ЦК УРСР 1963 року. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] як діти спадкодавця [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом. [INFO] померла дружина позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входили належні їй права та обов`язки, які не припинилися внаслідок її смерті (у тому числі право власності на 1/5 частину спірного житлового будинку). З огляду на час смерті [PERSON] спадкування відбулося за законом за правилами, встановленими ЦК України. Позивач [PERSON] як чоловік спадкодавця [PERSON] і відповідачі [PERSON] , [PERSON] як діти спадкодавця [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом. Позивач [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] , однак той відмовив йому у видачі відповідних свідоцтв про право на спадщину за законом, оскільки спірний житловий будинок [ADDRESS] , який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлі не є його останніми членами. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності підстав для задоволення позову. Суд зауважує, що [PERSON] є таким, що прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] , вступивши в управління та володіння спадковим майном. Інший спадкоємець [PERSON] спадщину у будь-який визначений законом спосіб не прийняла. Також, [PERSON] вважається таким, що фактично прийняв спадщину після смерті дружини [PERSON] , оскільки постійно проживав разом із нею на час відкриття спадщини та не заявляв про відмову від спадщини. Інші спадкоємці діти [PERSON] , [PERSON] спадщину не прийняли та на неї не претендують, про що вони ствердили у поданих до суду заявах. Таким чином, позивач [PERSON] має обґрунтоване право власності на 2/5 частки спірного житлового будинок у порядку спадкування за законом, а також безумовне право власності на 1/5 частину цього будинку як член колишнього колгоспного двору (всього 3/5). Окрім цього, суд звертає увагу на те, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] хоч і були станом на 30.06.1990 зареєстровані у вказаному спірному житловому будинку і станом на 15.04.1991 залишалися членом колгоспного двору, однак не претендують на майно цього колгоспного двору, оскільки більше трьох років поспіль не брали участі своєю працею і засобами у веденні загального господарства колгоспного двору, про що вони ствердили у поданих до суду заявах. Відтак, їх частки (по 1/5 кожного) переходять до тих членів колгоспного двору, які не заявляли про непретендування на частку у ньому, а саме: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . З огляду на те, що право на ці частки також увійшли до складу спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] , виходячи з викладених вище мотивів, їх успадкував саме [PERSON] . Отже, підсумовуючи наведене, суд виснує, що [PERSON] має обґрунтоване право власності на цілий житловий будинок, разом з приналежними господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] у порядку спадкування за законом, а також як член колгоспного двору, однак позбавлений можливості юридично оформити це право у визначений законом позасудовий спосіб у нотаріуса через відмову останнього у вчиненні нотаріальних дій. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, а також зважаючи на те, що особисте майнове право [PERSON] не визнається, відтак позивач має законні сподівання на судовий захист цього права в силу приписів статті 16 ЦК України, у зв`язку з чим його представник і звернувся до суду, тому суд, з огляду на обґрунтованість та підставність позову, вважає, що позов слід задовольнити повністю. На підставі статей 120, 121, 123 Цивільного кодексу Української РСР, статей статей 1216, 1218, 1220, 1233, 1258, 1261, 1268 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved