Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами та залишити малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , проживати разом з нею. Позовну заяву мотивує тим, що вони з відповідачем не ведуть спільного господарства, спільний бюджет відсутній, спільно не проживають. Надалі перебувати у шлюбі з відповідачем вона не бажає. А також, оскільки їхній спільний син проживає разом з нею і перебуває на її повному утриманні, спір щодо місця проживання дитини відсутній, за спільної домовленістю сторін син проживає разом з нею, з метою уникнення будь-яких непорозумінь щодо місця проживання їхнього сина просить залишити дитину проживати разом з нею і надалі. У судове засідання позивач не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи. 15 вересня 2025 року позивач подала заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі та участі її представника, позов підтримує. У судове засідання відповідач не з`явився, був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 15 вересня 2025 року представник відповідача [PERSON] подала заяву, в якій просила справу розглянути у його та відповідача відсутність, не заперечує проти задоволення позову в повному обсязі. Однак, вказує, що відповідач не погоджується з доводами позовної заяви про те, що він не бере участь в утриманні дитини. На спростування цієї обставини він подав докази, які підтверджують його участь в утриманні дитини Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов таких висновків. Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 24 червня 2016 року, серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 24 червня 2016 року, актовий запис №734. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON] ; дружини - [PERSON] . Згідно з частиною третьою статті 105 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків і бажають розлучитися. Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд вважає, що на даний час спільне проживання сторін стало не можливим і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тобто фактично шлюб не існує, а тому його слід розірвати, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання. Відповідно до частини другої статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне роз`яснити, що згідно абзацу 2 частини третьої статті 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Щодо залишення дитини на проживанні з позивачем суд вказує таке. Як слідує з свідоцтва про народження, виданого Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 15 травня 2019 року, серії [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за однієї адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповіддю №1562799 від 11 липня 2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру, витягами з Реєстру територіальної громади №2025/009154188 від 08 липня 2025 року та №2025/009154280 від 08 липня 2025 року. Представник відповідача [PERSON] надала докази у вигляді платіжних інструкції, чеків та квитанцій про участь відповідача у матеріальному забезпеченні дитини. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частин 2-4 статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Судом встановлено, що між сторонами на час розгляду справи відсутній спір щодо місця проживання дитини, такий позов сторони не пред`являли, суд його не вирішує. Судове рішення про залишення проживання дитини разом із матір`ю не перешкоджає розгляду спору про визначення місця проживання дитини та не має преюдиційного характеру. Таке рішення лише констатує, з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому її місце проживання, проте для цього необхідно встановити з ким дитина залишилася проживати після припинення фактичних шлюбних відносин (відповідно до правової позиції Верховного Суду, що висловлена в ухвалі від 27 червня 2024 року (справа № 595/111/24, провадження № 61-8151ск24). У постановах Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №200/952/18, провадження № 61-14859св19, від 21 грудня 2021 року у справі №339/143/20, провадження № 61-6809ск21, від 18 липня 2022 року у справі №405/4659/21, провадження № 61-5775св22 Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. У даних справах встановлено, що дитина залишилась проживати з матір`ю, після припинення фактичних шлюбних відносин. Як встановлено судом, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований разом зі своїми батьками, при цьому спору про місце проживання дитини між сторонами немає. Враховуючи, що представник відповідача [PERSON] не заперечує проти залишення дитини на проживанні з позивачем, суд вважає за доцільне залишити дитину на проживанні разом із матір`ю. Суд не здійснює розподілу судових витрат, оскільки в позовній заяві позивач просила судові витрати залишити за нею.

Outcome: approved