Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-15 00:00:00

20.11.2023 до Солом`янського районного суду м. Києва через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» до Первинної профспілкової організації працівників ПАТ «Українська залізниця» про визнання незаконними та скасування пунктів протоколу засідання профспілкового комітету та зобов`язання не вчиняти дії, у якій позивач просить суд: - визнати незаконними та скасувати пункти 2, 3, 4 протоколу засідання профспілкового комітету № 101 від 18.07.2021; - зобов`язати Первинну профспілкову організацію працівників ПАТ «Укрзалізниця» не вчиняти незаконні дії, що порушують права та законні інтереси акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» стосовно створення на території виробничого підрозділу вагонної дільниці станції Хмельницький будь-яких осередків ППОП ПАТ «Укрзалізниця», у тому числі цехкоми ППОП ПАТ «Укрзалізниця». В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що Відповідач незаконно утворив на території виробничого підрозділу «Вагонна дільниця станції Хмельницький» філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» цеховий комітет первинної профспілкової організації, який зловживає наданими йому законом правами і ґарантіями та перешкоджає господарській діяльності виробничого підрозділу товариства. Так, зокрема, 18.07.2021 на засіданні профспілкового комітету Відповідач прийняв наступні рішення: -обрати голову та членів цехового комітету на Вагонній дільниці станції Хмельницький (пункт 2 протоколу засідання № 101 від 18.07.2021), -передати права та повноваження профспілкового комітету первинної профспілкової організації обраному цехового комітету на Вагонній дільниці станції Хмельницький (пункт 3 протоколу засідання № 101 від 18.07.2021), -видати голові цехового комітету на Вагонній дільниці станції Хмельницький довіреність на представництво інтересів членів профспілки вагонної дільниці (пункт 4 протоколу засідання № 101 від 18.07.2021). Зазначені рішення відповідача, оформлені протоколом засідання № 101 від 18.07.2021, позивач вважає незаконними, прийнятими усупереч Закону України «Про професійні спілки їх права та гарантії їх діяльності», позаяк такі, на його думку, порушують принцип територіальності діяльності профспілкових організацій. Вказує, що відповідач, як первинна профспілкова організація, що зареєстрована та діє у м. Києві по вул. Уманська, 8, у силу свого територіального статусу може створювати цехові профспілкові організації (цехові комітети) лише при виробничому підрозділі «Вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський» філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця». У той же час, оскільки виробничий підрозділ «Вагонна дільниця станції Хмельницький» філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» знаходиться у м. Хмельницький по вул. Проскурівська, буд. 92, тобто за межами території діяльності відповідача, останній не наділений правом створювати там цеховий комітет, адже не має статусу регіональної, міжрегіональної чи всеукраїнської профспілкової організації. З цих підстав позивач просить визнати незаконними та скасувати пункти 2, 3, 4 протоколу засідання профспілкового комітету відповідача № 101 від 18.07.2021. Окремо звертає увагу суду, що діяльність незаконно утвореного цехового комітету обмежує права виробничого підрозділу щодо прийняття рішень про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами такої профспілки та порушують вимоги внутрішнього трудового розпорядку, нормативних документів безпеки руху, охорони праці, не дотримуються правил технологічної дисципліни. Відтак, просив зобов`язати первинну профспілкову організацію працівників ПАТ «Укрзалізниця» не вчиняти незаконні дії, що порушують права та законні інтереси позивача стосовно створення на території виробничого підрозділу вагонної дільниці станції Хмельницький будь-яких осередків ППОП ПАТ «Укрзалізниця» у тому числі цехкоми ППОП ПАТ «Укрзалізниця». З урахуванням наведеного просив суд позов задовольнити. 20.11.2023 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цю справу було передано до провадження судді Шереметьєвої Л.А. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15.12.2023 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, встановлено відповідачу 15-ти денний строк з дня вручення/отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву. На виконання вимог зазначеної ухвали відповідачу було надіслано копії ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви з додатками. Між тим, у встановлений ухвалою суду строк відповідач не подав відзив на позовну заяву. Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 13.02.2024 № 409/0/15-24 суддю Солом`янського районного суду м. Києва [PERSON] було звільнено з посади судді Солом`янського районного суду м. Києва у зв`язку з поданням заяви про відставку. Відтак, у зв`язку з неможливістю судді Шереметьєвої Л.А. продовжувати розгляд справи на підставі розпорядження керівника апарату Солом`янського районного суду м. Києва від 21.02.2024 № 318 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 760/27494/23 (провадження № 2/760/3968/24). 21.02.2024 згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 760/27494/23 було передано до провадження судді Букіної О.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 19.06.2024 позовну заяву залишено без розгляду. Позивач, не погоджуючись із вказаною ухвалою, оскаржив її в апеляційному порядку. За результатами апеляційного перегляду вказаної ухвали постановою Київського апеляційного суду від 19.12.2024 апеляційну скаргу філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» було задоволено: ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 19.06.2024 скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 02.01.2025 справу призначено до судового розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін на 31.03.2025 о 14:00 год. У судове засідання, призначене на 31.03.2025 з`явився предcтавник позивача, сторона відповідача не з`явилась, про час та місце повідомлена належним чином, будь-яких заяв та клопотань на час розгляду справи до суду не надходило. Відтак, суд вирішив відкласти розгляд справи на 18.06.2025 року на 14:00 год. У наступні судові засідання 18.06.2025 та 08.09.2025, сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилися. 08.09.2025 представник позивача адвокат Куруц В.М. подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, зазначив, що повністю підтримує позовні вимоги, проти заочного розгляду справи й ухвалення заочного рішення у справі на підставі наявних у справі доказів не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила, своїм правом на подачу відзиву не скористався. Будь-яких інших заяв або клопотань від учасників справи не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечував проти такого вирішення справи. За таких обставин, беручи до уваги, що (1) відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався, (2) у судове засідання, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, не з`явився, (3) про причини своєї неявки не повідомив, (4) а також враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення, судом прийнято рішення здійснити заочний розгляд справи на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. Розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до наступних висновків. Діяльність профспілок регулюється Конституцією України, Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», Законом України «Про об`єднання громадян», Кодексом законів про працю України та іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Частина 3 статті 4 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» передбачає, що Закон України «Про об`єднання громадян» застосовується до профспілок, якщо інше не передбачено цим Законом. Професійна спілка (профспілка) - добровільна неприбуткова громадська організація, що об`єднує громадян, пов`язаних спільними інтересами за родом їх професійної (трудової) діяльності (навчання) (стаття 1 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності»). Стаття 11 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» передбачає наявність у профспілки певного територіального статусу. Так, для представництва і здійснення захисту прав та інтересів членів профспілок на відповідному рівні договірного регулювання трудових і соціально-економічних відносин профспілки, організації профспілок можуть мати статус первинних, місцевих, обласних, регіональних, республіканських, всеукраїнських. Статус первинних мають профспілки чи організації профспілки, які діють на підприємстві, в установі, організації, закладі освіти або об`єднують членів профспілки, які забезпечують себе роботою самостійно чи працюють на різних підприємствах, в установах, організаціях або у фізичних осіб. Статус місцевих мають профспілки, які об`єднують не менш як дві первинні профспілкові організації, що діють на різних підприємствах, в установах, організаціях однієї адміністративно-територіальної одиниці (міста, району в місті, району, села, селища). Статус обласних мають профспілки, організації яких є в більшості адміністративно-територіальних одиниць однієї області, міст Києва та Севастополя; в більшості адміністративно-територіальних одиниць однієї області, міст Києва та Севастополя, де розташовані підприємства, установи або організації певної галузі. Статус регіональних мають профспілки, організації яких є в більшості адміністративно-територіальних одиниць двох або більше областей. Статус всеукраїнських профспілок визначається за однією з таких ознак: 1) наявність організацій профспілки в більшості адміністративно-територіальних одиниць України, визначених частиною другою статті 133 Конституції України; 2) наявність організацій профспілки в більшості з тих адміністративно-територіальних одиниць України, де розташовані підприємства, установи або організації певної галузі. Статус республіканських профспілок Автономної Республіки Крим визначається за ознаками всеукраїнських профспілок стосовно території Автономної Республіки Крим. Згідно з визначенням, наведеним у статті 1 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», первинна організація профспілки - це добровільне об`єднання членів профспілки, які, як правило, працюють на одному підприємстві, в установі, організації незалежно від форми власності і виду господарювання або у фізичної особи, яка використовує найману працю, або забезпечують себе роботою самостійно, або навчаються в одному закладі освіти. Пункти 1 та 5 частини третьої статті 14 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» передбачає, що статут (положення) профспілки повинен містити посилання на статус профспілки, місцезнаходження її виборних органів (юридичну адресу), територіальну сферу діяльності. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 3 Закону України «Про громадські об`єднання» громадські об`єднання утворюються і діють, зокрема, на принципі вільного вибору території діяльності. Вільний вибір території діяльності передбачає право громадських об`єднань самостійно визначати територію своєї діяльності, крім випадків, визначених законом (частина 4 статті 3 Закону України «Про громадські об`єднання»). Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач - Первинна профспілкова організація працівників ПАТ «Українська залізниця» - є юридичною особою, що зареєстрована у м. Києві по вул. Уманська, 8, основний вид економічної діяльності - «94.20 Діяльність професійних спілок». Відповідач діє відповідно до Статуту Первинної профспілкової організації працівників ПАТ «Українська залізниця», затвердженого протоколом Конференції № 1 від 06.08.2016. Згідно з пунктом 1.1 Статуту відповідач є добровільною неприбутковою громадською організацією, створеною відповідно до Конституції України, законів України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», «Про об`єднання громадян» та інших державних нормативно-правових актів, прийнятих на їх виконання, що об`єднує громадян, пов`язаних спільними інтересами за родом їх професійної, трудової діяльності, які визнають та виконують цей Статут. Відповідно до пункту 1.11 Статуту виборним органом Первинної профспілкової організації працівників ПАТ «Українська залізниця» є Профспілковий комітет, що знаходиться за юридичною адресою: 03680, м. Київ, вул. Уманська, 8. Пункт 2.5 Статуту передбачає, що діяльність профспілки будується, зокрема, на принципі законності. Пунктом 3.1 Статуту визначено, що членство у профспілці є добровільним. Підставою для вступу до профспілки є письмова заява громадянина, прийом в члени профспілки здійснюється в індивідуальному порядку зборами або конференцією первинної профспілкової організації, її профспілковим комітетом або цеховим комітетом, а при їх відсутності- виборним органом вищої за підпорядкуванням профспілкової організації. Членом профспілки може бути будь-яка особа, яка працює у Вагонній дільниці станції Київ-Пасажирський, а також інших підрозділах, філіях, регіональних філіях, залежних юридичних особах публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», в тому числі підприємствах, установах, організаціях, закладах (медичних), які за родом своєї трудової діяльності пов`язані з роботою залізничного транспорту, визнає Статут профспілки, своєчасно та у повному обсязі сплачує членські профспілкові внески. З наведеного слідує, що Відповідач за територіальним принципом має статус первинної профспілки і здійснює свою діяльність на Вагонній дільниці станції Київ-Пасажирський, тобто у м. Києві по вул. Уманська, 8. Відтак, сфера його територіальної діяльності не може поширюватися поза межами зазначеного підприємства. Зі змісту положень пунктів 1.2, 1.3 Положення про виробничий підрозділ вагонна дільниця станції Хмельницький філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця», затвердженого наказом філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» від 29.11.2018 № 413, випливає, що вагонна дільниця станції Хмельницький є виробничим підрозділом Позивача та розташована у м. Хмельницький по вул. Проскурівська, буд. 92. Підпункт 3 пункту 5.5 Статуту передбачає, що голову, заступника голови та членів цехових комітетів обирають загальні збори. У пункті 7.1 Статуту перелічені виключні повноваження профспілкового комітету. Пунктом 7.2 Статуту передбачено право профспілкового комітету передавати цеховим комітетам деякі свої статутні права і повноваження. Водночас, як убачається з матеріалів справи, 18.07.2021 відбулося засідання профспілкового комітету Первинної профспілкової організації працівників ПАТ «Українська залізниця» за участю 20 членів профспілкового комітету: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно з протоколом засідання № 101 від 18.07.2021 профспілковим комітетом прийнято рішення: -обрати голову та членів цехового комітету на Вагонній дільниці станції Хмельницький (пункт 2 протоколу засідання № 101 від 18.07.2021), -передати права та повноваження профспілкового комітету первинної профспілкової організації обраному цехового комітету на Вагонній дільниці станції Хмельницький (пункт 3 протоколу засідання № 101 від 18.07.2021), -видати голові цехового комітету на Вагонній дільниці станції Хмельницький довіреність на представництво інтересів членів профспілки вагонної дільниці (пункт 4 протоколу засідання № 101 від 18.07.2021). 23.07.2021 відповідач надіслав на адресу виробничого підрозділу «Вагонна дільниця станції Хмельницький» філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» лист від 23.07.2021 № 102 з проханням перерахувати членські внески від заробітної плати та культурно-масову роботу на рахунок профспілкової організації. 23.07.2021 відповідач видав довіреність від 23.07.2021 № 103 про надання голові цехового комітету повноважень представляти інтереси членів профспілки. У листі від 23.07.2021 № 104 відповідач повідомив виробничий підрозділ «Вагонна дільниця станції Хмельницький» філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» про утворення цехового комітету та його кількісний та персональний склад. У подальшому у листі від 10.08.2021 № ПКВЧ-3-01-06/167 виробничий підрозділ «Вагонна дільниця станції Хмельницький» філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» звернувся до Відповідача з проханням надати інформацію та документи щодо правового статусу створеного цехового комітету. У відповідь на вказаний лист Відповідач у листі від 25.08.2021 № 138 відмовився надавати запитувану інформацію та документи і наголосив на недопустимості втручання у діяльність профспілки. На запит виробничого підрозділу «Вагонна дільниця станції Хмельницький» філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» від 13.01.2023 Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надало відомості про кількісний та персональний склад профспілкового комітету відповідача. З долучених матеріалів убачається, що до складу профспілкового комітету Первинної профспілкової організації працівників ПАТ «Українська залізниця», як виборного органу первинної профспілкової організації, входять 27 осіб. Звертаючись до суду позивач посилається на порушення прав та інтересів виробничого підрозділу «Вагонна дільниця станції Хмельницький» філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» з боку створеного відповідачем на цьому виробничому підрозділі цехового комітету, безпідставність використання ним повноважень профспілки. Зазначає, що утворений відповідачем цеховий комітет перешкоджає діяльності виробничого підрозділу шляхом реалізації ним повноважень, якими він не наділений відповідно до трудового законодавства. У якості прикладу посилається на цивільну справу № 686/3167/22 за позовом [PERSON] до акціонерного товариства «Українська залізниця», треті особи - начальник виробничого підрозділу вагонної дільниці станції Хмельницький філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» Іванов Володимир Георгійович, Первинна профспілкова організація «Працівників ПАТ Українська залізниця», про скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та відшкодування моральної шкоди. Вказує на те, що позивач у цій справа посилалася на те, що вона є членом зазначеного цехкому, а відтак на неї поширюються гарантії, передбачені статтею 252 КЗпП України та статтею 41 Закону «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Дослідивши вказані доводи суд виходить з наступного. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (частина друга статті 15 Цивільного кодексу України). Наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а є лише однією з необхідних умов реалізації встановленого права. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем. Так, зокрема, у постанові від 16 жовтня 2024 року у справі № 301/1637/16-ц, пункт 66, Верховний Суд наголосив, що принцип самоврядності громадської організації не має абсолютного характеру та передбачає можливість втручання у організаційну діяльність громадської організації, якщо таке втручання відповідає чинному законодавству. Відповідно до принципу презумпції легітимності рішень органів управління юридичної особи, такі рішення вважаються такими, що відповідають закону, якщо судом не буде встановлене інше (постанова Верховного Суду від 06 вересня 2022 року у справі № 916/451/21). З урахуванням наведеного, беручи до уваги, що позивач посилається на незаконність рішень відповідача, перевірка його судом на відповідність вимогам закону не буде порушенням принципу незалежності профспілок та безпідставним втручанням у їх статутну діяльність. Відтак, аналізуючи рішення відповідача, оформлені протоколом засідання профспілкового комітету № 101 від 18.07.2021, суд бере до уваги, що цеховий комітет був утворений Відповідачем з порушенням територіального принципу, тобто поза межами його територіальної діяльності, що суперечить статтям 11, 14 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», що, a priori, уже свідчить про незаконність пунктів 2, 3, 4 цього протоколу, які стосуються утвореного цехового комітету. Також з протоколу слідує, що участь у голосуванні за прийняті рішення брало 20 членів профспілкового комітету. Однак, як слідує з відповіді Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 11 з них не входять до профспілкового комітету Первинної профспілкової організації «Працівників ПАТ Українська залізниця». Так, у наданому списку таких осіб, як [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не має. Беручи до уваги, що загальний кількісний склад профспілкового комітету налічує 27 осіб, для ухвалення рішення необхідна більшість, тобто 14 голосів дійсних членів профспілкового комітету. Отже, є очевидним, що такі рішення ухвалювалися за відсутності необхідного кворуму. У цьому зв`язку суд зауважує, що порушення процедури прийняття рішення (за відсутності кворуму) є безумовною підставою для визнання незаконним рішення органу управління юридичної особи. Крім того, суд звертає увагу, що відповідно підпункту 3 пункту 5.5 Статуту право обирати голову, заступника голови та членів цехових комітетів мають виключно загальні збори, а не профспілковий комітет, як це випливає з пункту 2 протоколу засідання профспілкового комітету № 101 від 18.07.2021. Тобто, профспілковий комітет відповідача не наділений повноваженнями створювати цехові комітети. Що стосується пунктів 3, 4 протоколу засідання профспілкового комітету № 101 від 18.07.2021 суд також зауважує, що усупереч вимогам пункту 7.2 Статуту зазначені пункти не містять посилань на конкретні права і повноваження, які делегуються цеховим комітетам, його представникам, що унеможливлює їх фактичну реалізацію. Зазначені обставини у своїй сукупності свідчать, що цеховий комітет був утворений неуповноваженим органом управління профспілки, за відсутності кворуму, з порушенням територіального принципу, тобто у спосіб, що не передбачений законодавством України, що є підставою для визнання незаконними та скасування пунктів 2, 3, 4 протоколу засідання профспілкового комітету № 101 від 18.07.2021. У свою чергу, у частині, що стосується вимог позивача зобов`язати Первинну профспілкову організацію працівників ПАТ «Укрзалізниця» не вчиняти незаконні дії суд звертає увагу на наступне. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (п. 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на порушника. Цивільні права або інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права чи інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Велика Палата неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа та характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. напр. постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 06.04.2021 у справі № 925/642/19). Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Отже, неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц, від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20). У той же час, як слідує з обставин справи, позивач просить суд зобов`язати Первинну профспілкову організацію працівників ПАТ «Укрзалізниця» не вчиняти незаконні дії, що порушують права та законні інтереси акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» стосовно створення на території виробничого підрозділу вагонної дільниці станції Хмельницький будь-яких осередків ППОП ПАТ «Укрзалізниця», у тому числі цехкоми ППОП ПАТ «Укрзалізниця». На думку суду, позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, адже такий, по суті, зводиться до заборони відповідачу вчиняти окремі певні дії у майбутньому, тобто ця вимога направлена на превентивний судовий захист. У цьому контексті суд звертає увагу, що захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. У ст. 13 Цивільного кодексу України визначені межі здійснення цивільних прав. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені ч.ч. 2-5 ст. 13 Цивільного кодексу України, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Безпека - це стан, що надає можливість учасникам правовідносин здійснювати цивільні права в умовах відсутності реальних загроз (небезпеки) їхнього порушення і вимагати від інших осіб поведінки, яка б не створювала зазначених загроз. Право на превентивний захист може бути застосоване судом у разі реальної загрози порушення будь-якого цивільного права, а не лише тих, які визначені законом. Підставою виникнення права на превентивний судовий захист є юридичні факти, які породжують чи спричиняють виникнення реальної загрози (небезпеки) порушення суб`єктивних цивільних прав та інтересів, завдання шкоди об`єктам цивільних прав. Загроза (небезпека) порушення суб`єктивних цивільних прав та інтересів є підставою виникнення права на превентивний захист за наявності таких ознак: 1) реальність (загроза не має бути уявною); 2) висока ймовірність реалізації (можливість відвернення є незначною); 3) конкретність. Особа, яка звертається до суду за превентивним захистом має довести належними та допустимими доказами ці ознаки. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 26.05.2021 по справі № 911/2532/18. Захист права або законного інтересу може здійснюватись шляхом ухвалення судом рішення про примусове виконання певних дій або зобов`язання утримуватися від вчинення певних дій. Суд зауважує, що стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (відповідні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Відтак, надаючи оцінку вказаним обставинам суд приходить до висновку, що позивачем не було доведено наявності одночасно всіх складових загрози (небезпека) порушення суб`єктивних цивільних прав та інтересів у майбутньому, а саме її реальності, високої ймовірності реалізації та конкретності. Отже, у цій частині позовних вимог слід відмовити. З огляду на вищенаведене, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути частину сплаченого ним судового збору за одну вимогу немайнового характеру в розмірі 2684,00 грн.

Outcome: partial