Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-15 00:00:00

У грудні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання послуг. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 10 квітня 2023 року між ним - адвокатом Донець В.В. та [PERSON] було укладено договір на надання правової допомоги (адвокатських послуг) №12-23. При укладені Договору, сторонами було досягнуто згоди із усіх істотних умов. Предметом Договору визначено: «Участь на боці Клієнта з метою представництва інтересів [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , у справі про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця у період дії воєнного стану, після смерті [INFO] сина [PERSON] , [INFO] ». Вартість виконаних робіт Позивачем була узгоджена з Клієнтом при підписанні Договору. Відповідно до п.4.1 Договору: «Сторони за цим договором домовились, що послуги адвоката надаються Клієнту з розрахунку 10 (десять) відсотків від суми, яка підлягає виплаті Клієнту як батьку загиблого [INFO] сина [PERSON] , [INFO] - одноразова грошова допомога у разі загибелі військовослужбовця у період воєнного стану. Дані кошти підлягають виплаті у момент першого грошового надходження вищезазначеної грошової суми». Отже, Договір визначає права та обов`язки кожної сторони, а саме адвоката - надати правову допомогу та захист, клієнта - сплатити послуги з надання правової допомоги. Відповідно до п.6.1 Договору: «Даний Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань по даному Договору». Відповідно до умов вказаного Договору, ним було виконано свої зобов`язання у повному обсязі, [PERSON] було нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 7 500 000 (сім мільйонів п`ятсот тисяч) гривень у повному обсязі, що підтверджується листом [INFO] від 24.12.2024 №7/32959/19. Як вбачається із даного листа, відповідно до наказу Міністерства оборони України від 25.01.2023 №45 «Про затвердження порядку і умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану» після надходження на рахунок [INFO] за наказом начальника [INFO] були перераховані на картковий рахунок [PERSON] . Перший етап від 27.03.2024 - 1 500000,00. Однак Відповідач ні після першого, ні після наступних грошових надходжень не повідомив його про даний факт, а він не цікавився даним питанням, зважаючи на горе у сім`ї, та те що Відповідач сам повідомить, як домовлялися, адже він звернувся за допомогою та вони добровільно погодили усі умови. Він звернувся до Відповідача із проханням повідомити чи виплатили йому гроші, на що [PERSON] повідомив, що він отримує гроші, а не повідомив про це, бо вважає, що він нічого не зробив для цього. Врешті решт [PERSON] вирішив виплатити 150 000 грн., які, як він вважає, є справедливою сумою за його роботу, про що 26 вересня 2024 року між ним [PERSON] та [PERSON] було укладено Акт виконаних робіт до Договору №12-23 та виписано квитанцію про отримання коштів. Відповідно до п.1 Акту: «Адвокат в порядку та на умовах, визначених Договором №12-23 від 10.04.2023, надав правову допомогу (адвокатські послуги), а Клієнт прийняв правову допомогу (адвокатські послуги) з питань пов`язаних з врегулюванням відносин по захисту прав та законних інтересів [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] у справі про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця у період дії воєнного стану, після смерті [INFO] сина - [PERSON] ». Пунктом 2 Акту визначено: «Клієнт підтверджує факт надання послуг адвокатом у повному обсязі та підтверджує її правомірність, обґрунтованість та співмірність характеру спірних правовідносин та її відповідність до поставлених Клієнтом до Адвоката завдань по даній справі». Крім підписання [PERSON] даного Акту, факт виконання ним своїх зобов`язань за Договором підтверджується частковою оплатою Відповідачем грошових коштів за надану правову допомогу. Так, у п.3 Акту зазначено: «У момент підписання даного Акту, Клієнтом оплачено Адвокату готівкою грошову суму у розмірі 150 00 (сто п`ятдесят тисяч) гривень, що підтверджується квитанцією б/н від 26.09.2024 до прибуткового касового ордера». Оскільки, [PERSON] було сплачено 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень, що складає лише 20% від суми, яку він повинен сплатити на виконання Договору, він направив останньому досудову вимогу (претензію) з проханням у трьохденний строк з дня отримання даної вимоги сплатити залишок суми заборгованості за надані послуги згідно умов Договору. Вказана претензія була отримана Відповідачем 18.10.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Проте, на сьогоднішній день, Відповідач так і не сплатив залишок заборгованості у розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень, на заходи досудового врегулювання не реагує, у зв`язку із чим виникла необхідність у зверненні до суду із даним позовом. На підставі зазначеного просить: стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на його користь заборгованість за Договором надання правової допомоги (адвокатських послуг) №12-23 від 10 квітня 2023 року у розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень та судові витрати. Від представника відповідача до суду надійшов відзив на первісну позовну заяву, в якому він не визнав позовні вимоги та просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень представник відповідача зазначив, що 10 квітня 2023 року між Позивачем та Відповідачем було підписано договір на надання правової допомоги (адвокатських послуг), у відповідності з яким Позивач зобов`язався брати участь на боці клієнта (Відповідача) з метою представництва інтересів [PERSON] у справі про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця у період дії воєнного стану, після смерті [INFO] сина [PERSON] , [INFO] . Обсяг правової допомоги з боку адвоката (Позивача) фактично склався у тому, що Позивач запитав у [PERSON] документи, які є у нього в наявності, здійснив запит довідки про несудимість та пояснив, що для отримання одноразової грошової допомоги треба заповнити в територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки заяву на виплату одноразової грошової допомоги та додати до неї необхідні документи. Надалі [PERSON] самостійно у відповідному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки заповнив надану ними форму заяви на отримання одноразової грошової допомоги, приклав до неї копії необхідних документів та став чекати відповіді. В подальшому адвокат (Позивач) не цікавився у [PERSON] долею його заяви та призначенням чи непризначенням одноразової грошової допомоги після смерті сина [PERSON] . В тому числі [PERSON] був вимушений самостійно цікавитися станом розгляду його заяви про призначення одноразової грошової допомоги шляхом направлення листів до Міністерства оборони України, на черговий з яких отримав відповідь від 19.03.2024 №220/13/ВихЗВГ/2454, яким його повідомлено про призначення одноразової грошової допомоги протоколом №31/168 від 23.02.2024. Черговий раз адвокат (Позивач) поцікавився розглядом його заяви у вересні 2024 року, після чого він запропонував підписати акт виконаних робіт до договору про надання правової допомоги. Під час підписання акту виконаних робіт він передав адвокату суму в розмірі 150 000 гривень як 10% від першої отриманої ним суми, вважаючи, що на цьому їх взаємовідносини з адвокатом (Позивачем) завершені. Проти задоволення позовних вимог заперечує з наступних підстав. При зверненні до Позивача як до адвоката йому, як звичайному громадянину без юридичної освіти, не був достеменно відомий порядок дій, які він мав би вчинити для оформлення одноразової грошової допомоги, яка виплачується у разі загибелі військовослужбовця у період дії воєнного стану. Найважливішим та найсумнішим для нього було те, що таку допомогу він оформлював у зв`язку зі смертю свого сина, який загинув на війні [INFO] . Перший час після отримання звістки про загибель сина навіть не замислювався про отримання допомоги від держави, оскільки смерть рідної особи, особливо сина не може виражатися у грошовій сумі. Проте згодом, почувши з новин про таку можливість, вирішив отримати відповідну допомогу від держави, як з метою належним чином увіковічнити пам`ять про сина, так і з метою передати частину коштів військовій частині, в якій він служив, та для допомоги воїнам на полі бою. Підписуючи договір з Позивачем, він не звертав особливої уваги на вартість послуг адвоката, зважаючи на високий престиж адвокатської професії, добропорядність адвокатів, та розраховуючи, що адвокат, приклавши всі необхідні зусилля по його питанню, визначить справедливий та розумний гонорар за свої послуги, залежно від об`єму роботи. В подальшому, адвокат лише запитав у нього копії документів, додатково отримав довідку про несудимість та роз`яснив необхідність звернення до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для заповнення в цьому центрі відповідної заяви. Копіювання необхідних документів та заповнення форми заяви було зроблено ним особисто у територіальному ТЦК СП. В подальшому він самостійно, без допомоги адвоката, цікавився ходом розгляду його заяви. Майже через рік після оформлення заяви з ним зв`язався адвокат і спитав про стан розгляду заяви, а також запропонував розрахуватися. Його здивувало, що робота за запит одного документу та інформація про подальші дії - що йому треба заповнити заяву у ТЦК СП адвокатом була оцінена у 650 000 гривень, при цьому за відсутності будь-яких спорів щодо виплати цієї суми, заперечень з боку Міноборони, судових процесів, та взагалі будь-якої іншої активності адвоката. Після певного часу переговорів з адвокатом він погодився виплатити йому суму у 150 000 гривень - тобто 10% від першої отриманої ним суми (траншу), після чого вони підписали акт виконаних робіт за договором. Підписуючи акт він вважав, що питання взаємовідносин з адвокатом завершені, оскільки адвокат підписав цей акт без зауважень щодо неповної оплати його роботи. Лише з метою поставити крапку в цьому питанні та не повертатися до цієї надзвичайно важкої для обговорення теми, він погодився на виплату настільки значної суми (150 000 гривень) за таку кількість роботи, яку фактично виконав адвокат. Після отримання від адвоката-позивача позовної заяви про стягнення з нього ще додатково 500 000 гривень, він не може охарактеризувати це іншими словами, ніж здирництво та намагання нажитися на чужому горі, не прикладаючи зусиль. Він вважає суцільною несправедливістю, коли хтось бажає за одну-дві години роботи із заповнення паперів вимагати стільки ж, скільки інша людина заробляє за п`ять-сім років. Таким чином, позовні вимоги задоволенню не підлягають повністю у зв`язку із невідповідністю вартості послуг виконаним роботам. Від позивача [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив на первісну позовну заяву, в якому [PERSON] зазначив, що твердження у відзиві на позовну заяву зовсім не відповідають обставинам справи та домовленості між сторонами. [PERSON] звернувся до нього через спільних знайомих, зокрема від його товариша по роботі, якому він розповів про те, що намагався сам отримати ОГД після смерті свого сина, декілька разів подавав необхідні документи, однак допомоги він так і не отримував. При цьому він повідомив, що за життя син більше спілкувався із матір`ю, а з ним не спілкувався уже багато років. Саме мати, колишня дружина відповідача, забрала тіло сина і поховала його на Закарпатті, де вона і мешкає. При цьому самого [PERSON] навіть не запросили на похорон, і про смерть сина він дізнався значно пізніше, коли колишня дружина уже оформила ОГД на себе і він дізнався, що і йому належить така допомога, як батькові загиблого. Після цього він і почав самостійно вживати заходів щоб і собі отримати таку допомогу, однак декілька самостійних спроб залишилися невдалими і лише після цього він, через свого товариша по роботі, звернувся до адвоката. Під час звернення [PERSON] між ними була досягнута домовленість, яка знайшла своє відображення у Договорі на правову допомогу про те, що вся робота адвоката буде виконана на «результат», тобто вона підлягає оплаті виключно за Фактом отримання [PERSON] одноразової грошової допомоги. При цьому відповідач розумів значення своїх дій, оскільки формулювання п.1.4 Договору є максимально чіткими та унеможливлюють якесь інше тлумачення, написано зрозумілою мовою, без використання спеціальних юридичних термінів, тлумачення або розуміння яких потребувало би від [PERSON] спеціальних знань. Представник Відповідача стверджує, що ОГД отримати досить легко, достатньо лише подати заяву до відповідного ТЦК та СП, однак на практиці, все зовсім інакше, постійно доводиться стикатися із формалізмом і бюрократією співробітників ТЦК та СП, які не тільки не допомагають в оформленні необхідних документів, а постійно чинять перешкоди, додатково вимагаючи тих чи інших документів, які потім «втрачають» і їх необхідно подавати знову. Декілька разів від них вимагали надання додаткових документів, надання яких не передбачено законодавством, «втрачали» вже надані документи, рух заяви постійно затягували, у зв`язку із чим виникала постійна необхідність у направленні адвокатських запитів до різних органів та установ. Про те, що заява на отримання ОГД була написана особисто [PERSON] , то така необхідність була вимогою відповідного працівника ТЦК та СП, яка під час написання такої заяви чинила тиск на [PERSON] намагаючись настроїти його проти адвоката та необхідності звернутися до неї із даним питанням. Після подання заяви до [INFO] подальших рух документів контролювався ним, у тому числі шляхом направлення відповідних запитів, копії яких та відповіді на них долучені до даної заяви. Також увесь цей час він підтримував зв`язок із [PERSON] та його співмешканкою, яка вимагала пришвидшення питання отримання ОГД. Відповідач ні після першого, ні після наступних грошових надходжень не повідомив його про даний факт, він же, вважаючи його добросовісною та порядною людиною не цікавився даним питанням, зважаючи на вищевикладене, та те що Відповідач сам повідомить, як і домовлялися, адже він звернувся за допомогою та вони добровільно погодили усі умови. Всі заперечення представника відповідача зводяться до його не згоди із сумою гонорару, погодженого сторонами договору, посилаючись на його нібито не співмірність виконаній роботі, повністю ігноруючи ту обставину, що такий гонорар був обумовлений позитивним для клієнта результатом надання правової допомоги, та не ставився у причинно-наслідковий зв`язок із обсягом такої роботи, а тільки із її наслідком, який і було досягнуто завдяки проведеній роботі. Просить позовні вимоги задовольнити. Судові витрати покласти на відповідача. Представник відповідача за первісним позовом надав додаткові пояснення з приводу твердження [PERSON] стосовного того, що [PERSON] звернувся до нього через спільних знайомих, що [PERSON] намагався сам отримати ОГД після смерті свого сина, однак його заяви та звернення ігнорували, а допомоги він так і не отримував, та з приводу відсутності на похороні сина. Представник відповідача зазначає, що вказані твердження позивача не відповідають дійсності. Зокрема, після отримання [PERSON] повідомлення про смерть сина та після узгодження між Відповідачем та його колишньою дружиною місця та часу поховання сина, [PERSON] взяв на роботі короткострокове звільнення у зв`язку зі смертю сина (на підставі положень колективного договору) на період 19.05.2022-20.05.2022 р., а для того, щоб йому вистачило часу для проїзду до місця поховання та назад, а також враховуючи моральний стан після отримання звістки про смерть сина, - додатково взяв частину щорічної планової відпустки на періоди: 23.05.2022-24.05.2022, 27.05.2022-28.05.2022 та 31.05.2022-01.06.2022. На підтвердження вказаного надається копія довідки № 34 від 12.03.2025 року Державного підприємства «38 відділ інженерно-технічних частин» та копії відповідних наказів: наказу N° 825-к від 18.05.2022, наказу N° 886-к від 23.05.2022, наказу N° 887-к від 23.05.2022, наказу №888-к від 23.05.2022 р. Отримання короткострокового звільнення та відповідних періодів щорічної відпустки не підряд, а окремими датами пояснюється тим, що графік роботи Відповідача складає "доба через три доби" (зазначено в довідці № 34 від 12.03.2025 р.), тому доцільніше брати дні щорічної відпустки окремими датами, а не підряд. На підтвердження графіку роботи [PERSON] також надається табель обліку робочого часу відповідача за травень 2022 року. Таким чином, [PERSON] був ознайомлений про смерть сина, і був присутній на його похороні, що спростовує відповідні твердження позивача. Відповідачем [PERSON] подано до суду зустрічний позов до [PERSON] , в обґрунтування якого він зазначив, що предметом цього зустрічного позову є визнання недійсним пункту 4.1. договору про надання правової допомоги (адвокатських послуг) № 12-23 від 10 квітня 2023 року наступного змісту: «4.1. Сторони за цим договором домовились, що послуги адвоката надаються Клієнту з розрахунку 10 (десять) відсотків від суми, яка підлягає виплаті Клієнту як батьку загиблого [INFO] сина [PERSON] , [INFO] - одноразова грошова допомога у разі загибелі військовослужбовця у період воєнного стану. Дані кошти підлягають виплаті у момент першого грошового надходження вищезазначеної грошової суми.» Частиною 5 ст. 27 Закону про адвокатуру встановлено, що зміст договору про надання правничої допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики. Частиною 1 ст. 30 Закону про адвокатуру встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Відповідно до вимог частини 3 ст. 30 Закону про адвокатуру при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Так само відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Позивач за зустрічним позовом, звернувся до Відповідача за зустрічним позовом з питання щодо отримання правової допомоги з оформлення документів щодо отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця (його сина) у період дії воєнного стану. Відповідачем по справі було вірно зрозуміло суть питання, з якого він до нього звернувся, оскільки ним було зазначено це питання в пунктах 1.2. та 4.1. Договору. Розмір одноразової грошової допомоги на військовослужбовців, які загинули в період воєнного стану, станом на 10.04.2023 року був визначений пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», а саме в розмірі 15 000 000 гривень. Тобто, Відповідач за зустрічним позовом, визначаючи суму гонорару адвоката за надання правової допомоги з його питання в пункті 4.1. Договору, виходив з того, що за правову допомогу з цього питання гонорар повинен складати суму в розмірі 1 500 000 гривень, що становить 10% від розміру одноразової грошової допомоги. Як зазначалося вище, адвокат має право самостійно встановлювати розмір гонорару, проте не безмежно, а з дотриманням певних вимог, передбачених ст. 30 Закону про адвокатуру та ст. 28 Правил адвокатської етики, а саме: гонорар має бути розумним; гонорар має враховувати складність справи; гонорар має враховувати кваліфікацію та досвід адвоката; гонорар має враховувати витрачений адвокатом час. В Договорі, укладеному з Позивачем за зустрічним позовом, Відповідач за зустрічним позовом при визначенні розміру гонорару не врахував жодного з критеріїв, передбачених ст. 30 Закону про адвокатуру та ст. 28 Правил адвокатської етики. Так, зокрема, правова допомога, надана адвокатом, полягала в отриманні адвокатом довідки про несудимість та у наданні інформації, що він повинен заповнити у відповідному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки форму заяви на отримання одноразової грошової допомоги та прикласти до неї документи. При цьому, в самій формі заяви вже міститься перелік необхідних документів, і він повинен був лише відмітити які саме документи він прикладає. Таким чином, навіть людина без юридичної освіти може заповнити відповідну форму та додати необхідні документи, що він і зробив, оскільки форму заяви він заповнював самостійно, без підтримки та консультацій адвоката (Відповідача за зустрічним позовом) в територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки. В даному випадку адвокат усвідомлював, що розмір гонорару складе 1 500 000 (один мільйон п`ятсот тисяч) гривень фактично за витрачання часу за отримання для нього безкоштовної довідки про несудимість та за усні роз`яснення куди саме треба звернутися та яку форму треба попросити для заповнення. Сума в 1 500 000 гривень за витрачений адвокатом час в розмірі, можливо, двох-трьох годин, та за одну консультацію не вбачається розумною, справедливою та обґрунтованою, незалежно від кваліфікації адвоката або будь-якого іншого критерію визначення гонорару. Частинами 3 та 5 ст. 27 Закону про адвокатуру, ст. 14 Правил адвокатської етики передбачається, що до договору про надання правничої допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права, зміст договору про надання правничої допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики. Таким чином, до договору про надання правничої допомоги також застосовуються вимоги щодо дотримання принципів справедливості, добросовісності та розумності, передбаченими статтями 3, 627 ЦК України. Додатковим критерієм для дійсності договору про надання правничої допомоги встановлено те, що такий договір не може суперечити моральним засадам суспільства. На переконання Позивача за зустрічним позовом, визначення вартості своїх послуг у розмірі 1 500 000 гривень за декілька годин свого часу для Клієнта, який втратив близьку людину на війні, та намагається отримати від держави передбачену законом одноразову грошову допомогу, є цинічним проступком, який не може відповідати загальним моральним засадам українського суспільства. Адвокатура, в першу чергу, - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту (ст. 1 Закону про адвокатуру). Преамбулою Правил адвокатської етики встановлено, що надзвичайна важливість функціонального навантаження адвокатури вимагає від адвокатів слідування високим етичним стандартам поведінки. При цьому специфіка, комплексний характер обов`язків, що покладені на адвокатуру, обумовлюють необхідність збалансування засад служіння адвоката інтересам окремого клієнта та інтересам суспільства в цілому, дотримання принципів законності і верховенства права. При цьому, метою здійснення адвокатської діяльності не є отримання прибутку, хоча адвокати і мають право на розумну винагороду при здійсненні своєї діяльності. Проте, для визначення розміру такої винагороди (гонорару) чинним законодавством встановлено ряд критеріїв, які є обов`язковими для застосування (частини 3 ст. 30 Закону про адвокатуру та ст. 28 Правил адвокатської етики). Недотримання загальних засад законодавства, передбачених ст.ст. 3, 627 ЦК України та спеціальних вимог до договору про надання правничої допомоги, передбачених ст. 27 Закону про адвокатуру, може бути підставою для визнання договору про надання правничої допомоги недійсним повністю або в частині, застосовуючи вищезазначені норми як норми прямої дії - як це зазначено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 по справі № 902/417/18, Постановах Верховного Суду від 10.02.2021 по справі № 754/5841/17, від 11.08.2021 по справі № 723/826/19. Враховуючи викладене, Позивач за зустрічним позовом вважає, що при формулюванні пункту 4.1. договору про надання правової допомоги №12-23 від 10.04.2023 року Відповідачем за зустрічним позовом не було дотримано вимог частини 3 ст. 30 Закону України про адвокатуру та ст. 28 Правил адвокатської етики, що є підставою для визнання недійсним пункту 4.1. вказаного Договору на підставі частини 1 ст. 215, частини 1 ст.203, ст. 217, ст. 3, ст. 627 Цивільного кодексу України, частини 3, 5 ст. 27 Закону про адвокатуру, ст. 14 Правил адвокатської етики. Тому просить визнати недійсним пункт 4.1. договору про надання правової допомоги № 12-23 від 10.04.2023 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] . Від відповідача за зустрічним позовом [PERSON] до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому [PERSON] зазначив, що зустрічний позов є безпідставним та необґрунтованим, а тому не підлягає задоволенню, на підставі наступного. По-перше, твердження за зустрічним позовом не відповідають фактичним обставинам справи та правовідносинам, що склалися між сторонами. [PERSON] та його представник посилалися на те, що обсяг правової допомоги з боку адвоката склався з того, що адвокат запитав документи, які є в наявності, здійснив запит довідки про несудимість та пояснив, що для отримання одноразової грошової допомоги йому необхідно заповнити в ТЦК та СП заяву на виплату одноразової грошової допомоги та додати до неї необхідні документи. Надалі [PERSON] самостійно у відповідному ТЦК та СП заповнив надану ним форму заяви, приклав до неї копії необхідних документів та став чекати відповіді. В подальшому адвокат не цікавився долею заяви та призначенням чи не призначенням ОГД. Але, під час звернення [PERSON] між ними була досягнута домовленість, яка знайшла своє відображення у Договорі на правову допомогу про те, що вся робота адвоката буде виконана на «результат», тобто вона підлягає оплаті виключно за фактом отримання [PERSON] одноразової грошової допомоги. На час укладення договору [PERSON] уже навіть не сподівався отримати ОГД, проте, зважаючи, що гонорар необхідно буде оплатити за фактом отримання такої допомоги, погодився на ці умови і його все влаштовувало, до часу коли таку допомогу він отримав. Представник [PERSON] стверджує, що ОГД отримати досить легко, достатньо лише подати заяву до відповідного [INFO] , однак на практиці, все зовсім інакше, постійно доводиться стикатися із формалізмом і бюрократією співробітників ТКЦ та СП, які не тільки не допомагають в оформленні необхідних документів а постійно чинять перешкоди. Після подання заяви до [INFO] подальший рух документів контролювався ним, у тому числі шляхом направлення відповідних запитів, копії яких та відповіді на них долучені до відповіді на відзив за первісним позовом. Також увесь цей час він підтримував зв`язок із [PERSON] та його співмешканкою, яка вимагала пришвидшення питання отримання ОГД. Всі обґрунтування підстав недійсності Договору, зводяться до не згоди [PERSON] із сумою гонорару, погодженого сторонами договору, та Актом виконаних робіт; посилаючись на його нібито не співмірність виконаній роботі, несправедливість умов, однак повністю ігноруючи ту обставину, що такий гонорар був обумовлений позитивним для клієнта результатом надання правової допомоги (гонорар успіху), та не ставився у причинно-наслідковий зв`язок із обсягом такої роботи, а тільки із її позитивним для клієнта наслідком, який і було досягнуто завдяки проведеній роботі. По-друге, позивач за зустрічним позовом не обґрунтував підстав недійсності п.4.1 Договору, у відповідності до ст.225 ЦК України та не надав жодних доказів на підтвердження його недійсності. Отже, зміст Договору не суперечить ЦК України та іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства; сторони договору на момент укладення договору мали необхідний обсяг дієздатності; волевиявлення кожної із сторін було вільним та відповідало внутрішній волі; правочин вчинявся у встановленій законом формі та спрямований на реальне настання правових наслідків. При укладенні договору сторонами додержано вимог, необхідних для чинності цього правочину. За вказаних обставин відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача про визнання недійсними пункту 4.1 даного договору. По-третє, посилання позивача за зустрічним позовом на судову практику, у тому числі на необхідність застосування висновків Верховного Суду, не є релевантним обставинам справи, за жодною із наведених справ не вбачається тотожність правовідносин даній справі, а отже судом такі висновки під час вирішення справи не повинні застосовуватися. Таким чином, визначена п.4.1. Договору винагорода є платою за досягнутий результат, нарахування та сплата якого залежить від настання певної події, а саме виплати [PERSON] одноразової грошової допомоги. Отже, подія, з настанням якої у відповідача виник обов`язок сплатити позивачу грошові кошти настала. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України). На підставі вищенаведеного вважає, що правові підстави для визнання п.4.1 Договору недійсним - відсутні. Просить відмовити у задоволені зустрічного позову у повному обсязі. Від представника позивача за зустрічним позовом [PERSON] адвоката Тиховліса В.Р. до суду надійшла відповідь на відзив [PERSON] на зустрічний позов, в якій зазначено, що підставами зустрічного позову позивачем за зустрічним позовом зазначено недотримання сторонами при укладенні договору загальних засад законодавства, передбачених ст.ст. 3, 627 ЦК України та спеціальних вимог до договору про надання правничої допомоги, передбачених ст.ст. 27, 30 Закону про адвокатуру та ст. 28 Правил адвокатської етики. Зокрема, Позивач за зустрічним позовом вказує, що Верховний Суд при застосуванні статей 3, 6, 13 ЦК України зазначає, щодо поняття "свобода договору", передбачена ст. 6 ЦК України, не є безмежною, і обмежується вимогами Цивільного кодексу України, звичаями ділового обороту та вимогами щодо розумності та справедливості. Ст. 27 Закону про адвокатуру та ст. 14 Правил адвокатської етики передбачається, що до договору про надання правничої допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права, зміст договору про надання правничої допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики. Таким чином, до договору про надання правничої допомоги також застосовуються вимоги щодо дотримання принципів справедливості, добросовісності та розумності, передбачені статтями 3, 627 ЦК України. Додатковим критерієм для дійсності договору про надання правничої допомоги встановлено те, що такий договір не може суперечити моральним засадам суспільства. В зустрічній позовній заяві Позивач за зустрічним позовом обґрунтовує невідповідність пункту 4.1. Договору статтям 3, 6, 627 ЦК України, статтям 27, 30 Закону про адвокатуру, ст. 28 Правил адвокатської етики. В свою чергу, відповідач за зустрічним позовом у відзиві на зустрічний позов не спростовує тверджень позивача за зустрічним позовом, що пункт 4.1. Договору не відповідає вищезазначеним нормам чинного законодавства, зазначаючи лише загальні фрази про досягнення сторонами згоди за умовами договору, проте не спростовує обґрунтування позивача за зустрічним позовом, що сторонами Договору не було дотримано вимог ст. 30 Закону про адвокатуру та ст. 28 Правил адвокатської етики, а саме при узгодженні гонорару не було враховано: реальність адвокатських витрат (їх дійсність та необхідність); розумність визначення розміру гонорару, зокрема його обґрунтованість; час, витрачений адвокатом на надання послуг; складність справи. Саме недотримання сторонами договору вимог ст. 30 Закону про адвокатуру та ст. 28 Правил адвокатської етики при узгодженні розміру гонорару є підставою для визнання пункту 4.1. Договору недійсним, але Відповідач за зустрічним позовом не наводить аргументів щодо дотримання сторонами договору вказаних норм законодавства. Враховуючи викладене, відповідач за зустрічним позовом у відзиві не навів спростування аргументів позивача за зустрічним позовом. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] надав до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, що у додаткових поясненнях адвокат Тиховліс В.Р. зазначає про те, що [PERSON] був присутній на похоронах сина, що підтверджується наказами про короткострокове звільнення. Проте, взяття відпустки не підтверджує присутності [PERSON] на похоронах сина. Зокрема, [PERSON] не надав належних доказів, які б підтверджували його доводи, а саме: автобусні білети чи білети на потяг, в яких зазначено дату виїзду, місце прибуття (якщо він добирався громадським транспортом); чеки на пальне, в яких зазначено кількість купленого пального, місце та дату придбання (якщо він добирався на автомобілі). Також не було додано й доказів понесення витрат на поховання сина. Окрім того, адвокатом Тиховліс В.Р. не було заявлено клопотання про допит свідків, а саме колишньої дружини, яка могла б підтвердити доводи відповідача за первісним позовом про те, що вони узгоджували місце поховання спільного сина та те, що він був присутній під час його поховання. Отже, додаткові пояснення відповідача за первісним позовом ґрунтуються на припущеннях та неналежних доказах. Доводи щодо узгодження з [PERSON] місця поховання сина та його присутність під час поховання сина є нічим не підтвердженими. Ще при поданні відповіді на відзив на первісну позовну заяву ним було надано адвокатські запити, які були подані в інтересах клієнта - [PERSON] . Тобто, ним було спростовано доводи про те, що його робота полягала у тому, що він здійснив один запит для отримання довідки про несудимість. Щодо доводів адвоката Тиховліс В.Р. про відсутність заперечень проти підстав зустрічного позову, зазначає, що весь відзив на зустрічну заяву будувався на запереченнях проти підстав зустрічного позову. Ним було обґрунтовано, чому п.4.1 Договору відповідає нормам чинного законодавства, у тому числі й статті 30 Закону України «Про адвокатуру», ст.28 Правил адвокатської етики, принципам добросовісності, справедливості та розумності. В його випадку, договором встановлено гонорар лише 10% від отриманої клієнтом суми, що є розумним, та жодним чином не погіршує матеріальне становище [PERSON] . Також у відповіді на відзив на зустрічний позов, адвокат Тиховліс В.Р. стверджує, що договір, а саме його п.4.1 суперечить моральним засадам суспільства, не відповідає ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру», ст.28 Правил адвокатської етики, проте ніяк вказане не обґрунтовує. Копіювання статті з кодексу без прив`язки до даної справи, без зазначення яким чином вказана норма стосується даної справи - не є обґрунтуванням. Просить задовольнити первісний позов та стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за Договором надання правової допомоги (адвокатських послуг) №12-23 від 10 квітня 2023 року у розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень. У задоволенні зустрічного позову відмовити. Судові витрати покласти на [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Редько С.М. позовні вимоги позивача підтримав у повному обсязі, обґрунтувавши їх доводами, викладеними в позовній заяві, просив їх задовольнити. Зустрічні позовні вимоги не визнав, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на зустрічну позовну заяву, додаткові письмові пояснення, надані докази, просив суд відмовити в їх задоволенні, вважаючи їх безпідставними. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підстави позову та позовні вимоги підтримав у повному обсязі, суду пояснив, що на початку квітня 2023 року до нього звернувся [PERSON] з приводу надання правової допомоги, яка полягала в оформленні документів для отримання одноразової допомоги за загиблого сина-військовослужбовця. З даного приводу 10 квітня 2023 року між ним [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір на надання правової допомоги (адвокатських послуг) №12-23. Відповідно до п.4.1 Договору сторони за цим договором домовились, що послуги адвоката надаються Клієнту з розрахунку 10 (десять) відсотків від суми, яка підлягає виплаті Клієнту як батьку загиблого [INFO] сина [PERSON] , [INFO] - одноразова грошова допомога у разі загибелі військовослужбовця у період воєнного стану. Дані кошти підлягають виплаті у момент першого грошового надходження вищезазначеної грошової суми. Після укладання договору ним було виконано всі дії для того, щоб [PERSON] отримав всю суму, належну до виплати за смерть сина. Потім він здійснював адвокатський контроль за рухом цієї справи. Повну суму відповідно до укладеного договору [PERSON] мав сплатити після отримання першого траншу виплат. Він зробив запит до Міністерства Оборони України та з відповіді дізнався, що [PERSON] отримав гроші. Після цього він звернувся до [PERSON] та нагадав про необхідність виконати умови договору. 26 вересня 2024 року [PERSON] сплатив йому за адвокатські послуги 150000 грн., про що було складено акт. Також відповідач сказав йому, що сума в договорі завелика та і він, як адвокат, нічого для нього не зробив. Всього відповідач мав сплатити 750000 грн. тобто він залишився винен 600000 грн., але зважаючи на стан відповідача та втрату сина, просить стягнути 500000 грн. При визначенні вартості своїх послуг він враховував не складність справи, а враховував сплату винагороди у вигляді «гонорару успіху». Ця сума не залежить від витраченого часу, від обсягу виконаних робіт та від складності справи, бо це гонорар успіху. Посилаючись на обґрунтованість доводів та вимог, просив позов задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити. Представник відповідача за первісним позовом адвокат Машошина А.О. в судовому засіданні пояснила, що відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Пункт 4.1. Договору не відповідає статтям 3, 6, 627 ЦК України, статтям 27, 30 Закону України «Про адвокатуру», ст. 28 Правил адвокатської етики. Суму гонорару, яку просить [PERSON] стягнути з [PERSON] за свої послуги вважає завищеною. Такий гонорар не є розумним. [PERSON] лише проконсультував [PERSON] з приводу того, куди йому треба звернутися для написання заяви на отримання грошової допомоги та допоміг отримати довідку про несудимість і свідоцтво про народження сина. Надалі [PERSON] самостійно у відповідному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки заповнив надану ними форму заяви на отримання одноразової грошової допомоги, приклав до неї копії необхідних документів та став чекати відповіді. Посилання позивача [PERSON] на те, що він робив якісь запити щодо отримання інформації про стан розгляду заяви [PERSON] вважала недоречними, так як від надання чи ненадання таких запитів взагалі нічого не залежало, так як ОГД [PERSON] як батьку загиблого сина-військовослужбовця призначили б у будь-якому випадку, бо це передбачено діючим законодавством. Більш за це [PERSON] самостійно робив запит до МОУ з метою з`ясування результату розгляду його заяви. Таким чином, у даній ситуації не потрібні були спеціальні знання у галузі права, так як ОГД призначається на підставі закону та у людини є три роки, щоб отримати таку допомогу. Отже гонорар, визначений в договорі не відповідає критеріям справедливості та розумності, адвокат Донець В.В. не надав доказів про те, що він витратив купу інтелектуальних здібностей, витрачений ним час взагалі не є співмірним з заявленою до стягнення сумою. Більш за це [PERSON] отримав адвокатське свідоцтво лише в 2022році, а договір з [PERSON] був підписаний в 2023 році, тобто на момент укладання договору про надання правової допомоги адвокат Донець В.В. займався адвокатською практикою лише один рік. Також зазначила, що [PERSON] сплатив [PERSON] за його послуги 150000 грн., він рахував, що більше нічого не винен, оскільки вважав, що 10% повинен сплатити від суми першого траншу виплаченої допомоги в розмірі 1500000грн., та навіть сплачена [PERSON] адвокату Донцю В.В. сума 150000грн., на думку його представника, є надто завищено порівняно з тою роботою, яка була виконана адвокатом Донцем В.В. Окрім цього, в той день, коли [PERSON] підписував договір, він щойно прийшов з роботи з нічної зміни, що підтверджується наданою довідкою з його роботи про позмінну працю, що також вплинуло на його сприймання тексту договору, так як людина була втомлена після ночної праці. Вважала, що цей пункт договору 4.1. викладено таким чином, що не дуже зрозуміло 10% від якої суми повинен сплатит [PERSON] адвокату Донцю В.В. Отже просила у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі, а зустрчний позов [PERSON] задовольнити. При розгляді справи судом встановлено, що позивач за первісним позовом [PERSON] здійснює адвокатську діяльність на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП №5328, виданого Радою адвокатів Дніпропетровської області 21 січня 2022 року (арк.с.7). 10 квітня 2023 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір на надання правової допомоги (адвокатських послуг) №12-23 (арк.с.7-8), за умовами якого сторони домовились про участь адвоката Донця В.В. на боці Клієнта з метою представництва інтересів [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , у справі про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця у період дії воєнного стану, після смерті [INFO] сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до п.4.1 Договору: «Сторони за цим договором домовились, що послуги адвоката надаються Клієнту з розрахунку: 10 (десять) відсотків від суми, яка підлягає виплаті Клієнту як батьку загиблого [INFO] сина [PERSON] , [INFO] - одноразова грошова допомога у разі загибелі військовослужбовця у період воєнного стану. Дані кошти підлягають виплаті у момент першого грошового надходження вищезазначеної грошової суми». [PERSON] було нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 7 500 000 (сім мільйонів п`ятсот тисяч) гривень у повному обсязі, що підтверджується листом [INFO] від 24.12.2024 №7/32959/19. Як вбачається із даного листа, відповідно до наказу Міністерства оборони України від 25.01.2023 №45 «Про затвердження порядку і умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану» після надходження на рахунок [INFO] за наказом начальника [INFO] були перераховані на картковий рахунок [PERSON] . Перший етап від 27.03.2024 - 1 500000,00грн. (ар.с.11). 26 вересня 2024 року [PERSON] на підставі акту виконаних робіт до договору на надання правової допомоги (адвокатських послуг) №12-23 від 10 квітня 2023 року (арк.с.8 на звороті) здійснив оплату гонорару в готівковій формі в сумі 150000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень за виконану [PERSON] роботу. 16 жовтня 2024 року адвокат Донець В.В. направив [PERSON] досудову вимогу (претензію) з проханням у трьохденний строк з дня отримання даної вимоги сплатити залишок суми заборгованості за надані послуги згідно умов Договору (арк.с.9). Також матеріалами справи дійсно підтверджується твердження відповідача за первісним позовом, що після отримання ним ( [PERSON] ) повідомлення про смерть сина та після узгодження між ним та його колишньою дружиною місця та часу поховання сина, [PERSON] взяв на роботі короткострокове звільнення у зв`язку зі смертю сина (на підставі положень колективного договору) на період 19.05.2022-20.05.2022 р., а для того, щоб йому вистачило часу для проїзду до місця поховання та назад, а також враховуючи моральний стан після отримання звістки про смерть сина, - додатково взяв частину щорічної планової відпустки на періоди: 23.05.2022-24.05.2022, 27.05.2022-28.05.2022 та 31.05.2022-01.06.2022. На підтвердження вказаного відповідачем надано копію довідки № 34 від 12.03.2025 року Державного підприємства «38 відділ інженерно-технічних частин», відповідно до якої зазначено, що [PERSON] працює за графіком «доба через три доби», був відсутній 19.05.2022-20.05.2022 р.- короткострокове звільнення від роботи у зв`язку зі смертю сина, а також копіями відповідних наказів: наказу N° 825-к від 18.05.2022, наказу N° 886-к від 23.05.2022, наказу N° 887-к від 23.05.2022, наказу №888-к від 23.05.2022 р .(ар.с.86-90). Отримання короткострокового звільнення та відповідних періодів щорічної відпустки не підряд, а окремими датами пояснюється тим, що графік роботи Відповідача складає "доба через три доби" (зазначено в довідці № 34 від 12.03.2025 р.), тому доцільніше брати дні щорічної відпустки окремими датами, а не підряд, що підтверджується графіком роботи [PERSON] відображеним у табелі обліку робочого часу відповідача за травень 2022 року (ар.с.91). Таким чином, [PERSON] був ознайомлений про смерть сина, що спростовує відповідні твердження позивача. Також матеріалами справи підтверджено і той факт, що [PERSON] був вимушений самостійно цікавитися станом розгляду його заяви про призначення одноразової грошової допомоги шляхом направлення листів до Міністерства оборони України, на черговий з яких отримав відповідь від 19.03.2024 №220/13/ВихЗВГ/2454, яким його повідомлено про призначення одноразової грошової допомоги протоколом №31/168 від 23.02.2024 (ар.с.32). Суд, взявши до уваги позицію сторін, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають задоволенню, а в задоволенні первісного позову необхідно відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. В пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. Згідно з п. 6 ч. 1 ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ч. 4 ст.13 ЦК України при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004. Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Частинною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України встановлено, що положення цієї глави (глави 63 «Послуги. Загальні положення» підрозділу 1 розділу III Книги п`ятої цього Кодексу) можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до положень ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, за класифікаційною ознакою предмет договору є складовою його істотної умови. З урахуванням положень ч.ч. 1, 2 ст. 202, ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст двостороннього договору як правочину становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ці умови не можуть суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Підставами зустрічного позову позивачем за зустрічним позовом зазначено недотримання сторонами при укладенні договору загальних засад законодавства, передбачених ст.ст. 3, 627 ЦК України та спеціальних вимог до договору про надання правничої допомоги, передбачених ст.ст. 27, 30 Закону про адвокатуру та ст. 28 Правил адвокатської етики. Відповідно до положень ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України у їх системному зв`язку сторони є вільними у визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності і справедливості і можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносин на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це («заборонено законом»), або якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту чи суті відносин між сторонами. Отже, свобода договору не є абсолютною, вона обмежується законом і суттю договірних правовідносин, якою за договором про надання юридичних послуг у формі представництва є забезпечення балансу приватних і публічних інтересів. Зокрема, Верховний Суд при застосуванні статей 3, 6, 13 ЦК України зазначає, що поняття "свобода договору", передбачене ст. 6 ЦК України, не є безмежним, і обмежується вимогами Цивільного кодексу України, звичаями ділового обороту та вимогами щодо розумності та справедливості. Правовідносини сторін, які випливають з договору про надання правничої допомоги адвокатом врегульовані також Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Відповідно до загальних положень цього Закону, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно з ч.3 ст.27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та Законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики (ч.5 ст.27). Статтею 30 цього Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Аналогічні положення містяться і у ст. 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з`їздом адвокатів України 2017 року 09 червня 2017 року, (далі по тексту - Правила адвокатської етики). Отже, ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та ст. 14 Правил адвокатської етики передбачається, що до договору про надання правничої допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права, зміст договору про надання правничої допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики. Таким чином, до договору про надання правничої допомоги також застосовуються вимоги щодо дотримання принципів справедливості, добросовісності та розумності, передбачені статтями 3, 627 ЦК України. Як встановлено в судовому засіданні, позивач за первісним позовом [PERSON] надавав правничу допомогу відповідачу [PERSON] . Позивачем за первісним позовом [PERSON] зазначено загальну вартість виконаних робіт з розрахунку 10 (десять) відсотків від суми, яка підлягає виплаті Клієнту як батьку загиблого [INFO] сина [PERSON] , [INFO] - одноразова грошова допомога у разі загибелі військовослужбовця у період воєнного стану. Дані кошти підлягають виплаті у момент першого грошового надходження вищезазначеної грошової суми. Враховуючи вимоги статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», щодо складності справи, розумності розміру гонорару та витраченого адвокатом часу, проаналізувавши надані докази по справі, суд приходить до висновку про завищення адвокатом Донцем В.В. розміру свого гонорару. Такий підхід позивача не кореспондується, в тому числі, із засадами цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності. Щодо посилання відповідача за зустрічним позовом [PERSON] на те, що визначена п.4.1. Договору винагорода є платою за досягнутий результат, нарахування та сплата якого залежить від настання певної події, а саме виплати [PERSON] першого грошового надходження одноразової грошової допомоги, та за своєю суттю є «гонораром успіху» суд зазначає наступне. Гонорар успіху - це договірна форма оплати юридичних послуг (роботи адвоката), яка здійснюється лише у випадку отримання адвокатом певного правового результату передбаченого договором про надання правової допомоги з клієнтом. За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону № 5076-VI врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] , визначаючи суму гонорару адвоката за надання правової допомоги [PERSON] в пункті 4.1. Договору, виходив з того, що за правову допомогу з цього питання гонорар повинен складати суму в розмірі 1 500 000 гривень, що становить 10% від розміру одноразової грошової допомоги. Як зазначалося вище, адвокат має право самостійно встановлювати розмір гонорару, проте не безмежно, а з дотриманням певних вимог, передбачених ст. 30 Закону про адвокатуру та ст. 28 Правил адвокатської етики, а саме: гонорар має бути розумним; гонорар має враховувати складність справи; гонорар має враховувати кваліфікацію та досвід адвоката; гонорар має враховувати витрачений адвокатом час. В Договорі, укладеному з Позивачем за зустрічним позовом, Відповідач при визначенні розміру гонорару не врахував жодного з критеріїв, передбачених ст. 30 Закону про адвокатуру та ст. 28 Правил адвокатської етики. Так, зокрема, правова допомога, надана адвокатом, полягала в отриманні адвокатом довідки про несудимість та у наданні інформації, що він повинен заповнити у відповідному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки форму заяви на отримання одноразової грошової допомоги та прикласти до неї документи. Окрім цього, адвокат декілька разів робив запити до ТЦК та МОУ з приводу з`ясування інформації щодо виконання поданої [PERSON] заяви. Вирішуючи заявлені сторонами вимоги суд виходив з наступного. Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Судом встановлено, що пунктом 4.1 договору про надання правової допомоги сторони передбачили визначення розміру винагороди виконавця у вигляді відсотка від суми одноразової грошової допомоги, яка підлягає виплаті замовнику у зв`язку із загибеллю його сина військовослужбовця. Отже, спірний пункт договору передбачає виплату винагороди («гонорару успіху») за отримання бюджетних коштів, що мають характер соціальної допомоги сім`ям загиблих захисників України. Суд звертає увагу на те, що одноразова грошова допомога, що виплачується членам сім`ї загиблого військовослужбовця, є державною соціальною гарантією компенсаційного характеру, метою якої є підтримка осіб, які зазнали втрати внаслідок виконання загиблим військового обов`язку. Така виплата не є результатом договірної, підприємницької діяльності представника або цивільно-правового ризику та не може розглядатися як об`єкт комерційного розподілу. Встановлення винагороди у вигляді відсотка від зазначеної соціальної виплати не пов`язане з фактичним обсягом, складністю або результатами наданої правової допомоги та призводить до отримання виконавцем майнової вигоди, розмір якої прямо залежить від суми державної допомоги, а не від виконаної роботи. За таких умов спірний пункт договору створює істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін, що суперечить принципам справедливості, добросовісності та розумності, закріпленим у статтях 3 та 13 Цивільного кодексу України. Гонорар має визначатися на засадах розумності, враховувати складність справи, кваліфікацію адвоката, час, витрачений на виконання доручення, та інші обставини. Разом з цим, одноразова грошова допомога, передбачена Постановою КМУ №168 від 28.02.2022, є специфічною соціальною виплатою держави, спрямованою на підтримку родин загиблих захисників. Вона не є класичним «доходом» або результатом комерційної діяльності. Процедура отримання ОГД є адміністративною. Вона не вимагає складного судового розгляду чи унікальних інтелектуальних зусиль, що виправдовували б винагороду в 1,5 мільйона гривень. Суд визнає, що обсяг фактично наданої правової допомоги (підготовка запитів, збір довідок) є неспівмірним із розміром відсоткової ставки від загальної суми допомоги. Суд підкреслює, що право на ОГД у розмірі 15 млн грн. виникає безпосередньо із закону. Це державна гарантія, яка надається за фактом загибелі військовослужбовця під час захисту Батьківщини, а не в результаті виняткових інтелектуальних зусиль адвоката в суперечці, не є наслідком особистих заслуг чи складності виконаної адвокатом роботи. Це означає, що адвокат не може посилатися на "виняткові обставини справи" як підставу для встановлення непропорційно високого гонорару. Розмір винагороди повинен бути співмірним із фактичним обсягом наданих послуг. Якщо за прості дії (наприклад, збори кількох довідок, направлення запитів до ТЦК або МОУ стосовно розгляду заяви) встановлено надмірно високий гонорар (як 1,5 млн грн), це вважається порушенням принципу розумності, закріпленого, зокрема, у статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адже розмір гонорару адвоката має бути економічно обґрунтованим і підтвердженим реальними обсягами правничої допомоги, а не встановлюватися довільно. Верховний Суд неодноразово наголошував на неприпустимості прив`язки розміру гонорару адвоката до результату розгляду справи, якщо предметом спору є соціальні виплати. Умова договору про надання правничої допомоги, яка передбачає визначення гонорару як відсотка від соціальної виплати, не відповідає принципу справедливості та не підлягає застосуванню, оскільки така виплата не є наслідком створення або збільшення майнового блага представником. В своїх правових позиціях Верховний Суд вказує, що хоча "гонорар успіху" є законним, він не може базуватися на результаті, який не є наслідком безпосередніх професійних зусиль адвоката, а гарантований державою соціальним статусом клієнта. Ухвалення рішення про виплату ОГД здійснюється спеціальним органом (Міноборони), а не є результатом виключно адвокатської діяльності. Суд підкреслює, що виплата 15 млн грн. є безумовним обов`язком держави, що випливає із закону, а не є результатом "перемоги" адвоката в судовому спорі. Оскільки результат (отримання ОГД) не залежить виключно від професійних зусиль юриста, стягнення відсотка від цієї суми (наприклад, 1,5 млн грн як 10%) визнається неспівмірним. Щодо принципу розумності: У 2025 році Верховний Суд у своїх дайджестах неодноразово наголошував, що гонорар має бути розумним і базуватися на фактично витраченому часі. Підготовка стандартного пакета документів для Міноборони не може коштувати сотні тисяч гривень. Суд також бере до уваги, що відповідно до статті 21 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та Правил адвокатської етики адвокат зобов`язаний діяти добросовісно, розумно та не допускати встановлення умов договору, які можуть поставити клієнта у явно невигідне становище. Встановлення відсоткової винагороди від соціальної виплати не узгоджується із зазначеними вимогами та не відповідає професійному призначенню адвокатської діяльності. Так, відповідно до статті 21 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат зобов`язаний здійснювати свою діяльність на засадах законності, незалежності, добросовісності та з дотриманням правил адвокатської етики. Згідно зі статтями 3, 7, 12, 19 Правил адвокатської етики, адвокат у своїй діяльності повинен діяти чесно, розумно та добросовісно, не допускаючи зловживання довірою клієнта, а також уникати встановлення умов договору про надання правничої допомоги, які можуть поставити клієнта у явно невигідне становище або створити істотний дисбаланс між обсягом наданих послуг та розміром винагороди. Встановлення у договорі про надання правничої допомоги винагороди у вигляді відсотка від суми одноразової грошової допомоги, яка має соціальний і компенсаційний характер та виплачується членам сім`ї загиблого військовослужбовця, не відповідає зазначеним засадам адвокатської етики та моральним засадам суспільства, оскільки така умова не пов`язана з фактичним обсягом і складністю наданої правової допомоги та створює ризик отримання адвокатом надмірної вигоди за рахунок соціально вразливого становища клієнта. Позивач у цій ситуації батько загиблого, який перебуває у стані втрати. Використання його вразливого становища для фіксації надмірного прибутку є порушенням професійних етичних стандартів адвокатури. Суди розглядають такі умови договору як такі, що суперечать моральним засадам суспільства. Отримання надмірного прибутку з трагедії родини загиблого захисника кваліфікується як порушення Правил адвокатської етики З огляду на викладене суд доходить висновку, що спірна умова договору не лише суперечить принципам справедливості та добросовісності, закріпленим у цивільному законодавстві, а й не узгоджується з вимогами адвокатської етики, які є обов`язковими для адвоката при здійсненні професійної діяльності. За таких обставин суд доходить висновку, що пункт 4.1 договору про надання правової допомоги суперечить вимогам частини першої статті 203 Цивільного кодексу України, принципам добросовісності, розумності та справедливості. Додатковим критерієм для дійсності договору про надання правничої допомоги встановлено те, що такий договір не може суперечити моральним засадам суспільства. Відповідно до частини першої статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Одноразова грошова допомога, що виплачується членам сім`ї загиблого військовослужбовця, має соціальний та компенсаційний характер і спрямована на підтримку осіб, які зазнали втрати близької людини внаслідок виконання нею обов`язку із захисту держави. Це компенсація від держави за втрату найріднішої людина та життя захисника України. Встановлення відсоткової винагороди від цієї суми (особливо 10% від 15 млн грн, що становить 1,5 млн грн) розцінюється судами як аморальне, експлуатація горя сім`ї та порушення засад розумності та добросовісності, закріплених у статті 3 ЦК України. Отже, встановлення у договорі про надання правової допомоги винагороди у вигляді відсотка від зазначеної соціальної виплати не відповідає моральним засадам суспільства, оскільки фактично зумовлює отримання приватної вигоди за рахунок державної допомоги, призначеної для забезпечення матеріальної підтримки сім`ї загиблого військовослужбовця, та не узгоджується з загальновизнаними у суспільстві уявленнями про справедливість, гуманність і повагу до пам`яті загиблих. За таких обставин суд доходить висновку, що спірна умова договору суперечить вимогам частини першої статті 203 Цивільного кодексу України, що є самостійною підставою для визнання її недійсною відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України. Так, оцінивши зміст пункту 4.1 договору про надання правової допомоги, суд встановив, що зазначена умова передбачає визначення розміру винагороди у вигляді відсотка від суми одноразової грошової допомоги, яка має соціальний та компенсаційний характер. Встановлення гонорару у відсотках від суми ОГД за загибель військовослужбовця є аморальним, оскільки ці кошти є компенсацією держави за втрачене життя захисника, а не класичним цивільно-правовим доходом. Це порушує ст. 28 Правил адвокатської етики, де зазначено, що адвокат має враховувати фінансовий стан клієнта та складність справи. Спроба адвоката отримати значну частку від соціальної допомоги, яка виплачується за смерть воїна, суперечить принципам справедливості, добросовісності та розумності, а також моральним засадам суспільства (ст. 3 ЦК України). Така умова не відповідає вимогам частини першої статті 203 Цивільного кодексу України, оскільки суперечить моральним засадам суспільства та принципам справедливості, добросовісності та розумності закріпленим у статтях 3 та 13 Цивільного кодексу України, а також призводить до істотного дисбалансу прав та обов`язків сторін на шкоду особи, яка і так перебуває у вразливому становищі у зв`язку з втратою рідного сина. Числена судова практика зводиться до того, що адвокат не може ставити свій гонорар у залежність від рішення органу влади у справах, що стосуються публічного інтересу та соціального забезпечення. ОГД це не прибуток клієнта, а компенсація від держави, тому "відщипування" від неї відсотка суперечить моральним засадам суспільства. За таких обставин, відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України, пункт 4.1 договору про надання правової допомоги підлягає визнанню недійсним. Недотримання загальних засад законодавства, передбачених ст.ст. 3, 627 ЦК України та спеціальних вимог до договору про надання правничої допомоги, передбачених ст. 27 Закону про адвокатуру, може бути підставою для визнання договору про надання правничої допомоги недійсним повністю або в частині, застосовуючи вищезазначені норми як норми прямої дії - як це зазначено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 по справі № 902/417/18, Постановах Верховного Суду від 10.02.2021 по справі № 754/5841/17, від 11.08.2021 по справі № 723/826/19. Враховуючи викладене, суд вважає, що при формулюванні пункту 4.1. договору про надання правової допомоги №12-23 від 10.04.2023 року Відповідачем за зустрічним позовом не було дотримано вимог частини 3 ст. 30 Закону України про адвокатуру та ст. 28 Правил адвокатської етики, що є підставою для визнання недійсним пункту 4.1. вказаного Договору на підставі частини 1 ст. 215, частини 1 ст.203, ст. 217, ст. 3, ст. 627 Цивільного кодексу України, частини 3, 5 ст. 27 Закону про адвокатуру, ст. 14 Правил адвокатської етики. Згідно з положеннями ст.ст.12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29). За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання послуг необхідно відмовити, позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним пункту 4.1. договору про надання правової допомоги № 12-23 від 10 квітня 2023 року, підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, у розмірі 968 грн. 96 коп.

Outcome: approved