Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до\~суду з\~позовомдо [PERSON] про відшкодування шкоди внаслідок пошкодження транспортного засобу, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача: грошові кошти у сумі 291013,28 грн., витрати на проведення експертизи у розмірі 2000,00 грн., витрати на правничу допомогу та судовий збір. В обґрунтування позову зазначено, що 14.10.2022 у м. Києві між [PERSON] та [PERSON] за актом прийому-передачі було передано в користування відповідача легковий автомобіль Volkswagen Passat, д.н.з. [NUMBER] , власності позивача згідно Свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] . Одночасно з укладенням 14.10.2022 акта прийому-передачі автомобіля відповідач підписав та передав позивачу розписку-зобов`язання. Даною розпискою відповідач зобов`язався у разі пошкодження та/або знищення ввіреного йому транспортного засобу відшкодувати шкоду оцінену в установленому законом порядку власнику даного майна. Вказує, що відповідач спричинив значні пошкодження автомобіля, після чого вказаний транспортний засіб було повернуто на евакуаторі. Автомобіль отримав значні технічні ушкодження. Згідно звіту № 91/03.05.23 від 24.05.23, висновком експерта-товарознавця про вартість матеріального збитку, величина матеріальних збитків, завданих автомобілю становить 291013,28грн., вартість проведення цієї експертизи становить 2000,00 грн. Зауважує, що позивачем робились спроби зв`язатися з відповідачем з метою врегулювання ситуації, що сталася та вирішення питання про відшкодування збитків, спричинених майну позивача. Однак, відповідач уникає зустрічі з позивачем, на телефонні дзвінки не відповідає, що і послугувало підставою для звернення до суду з цією позовною заявою. 08 листопада 2023 року ухвалою Ірпінського міського суду Київської області позовну заяву було залишено без руху з зазначенням недоліків та наданням позивачу строку для їх усунення. У відповідний строк позивач усунула виявлені недоліки. Ухвалою суду від 29 квітня 2024 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судовому засіданні просила суд задовольнити позовні вимоги з підстав, зазначених у позові. Позивач у судове засідання не з`явилася. Від представника позивача, адвоката Орловської В.А., до суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача за наявними матеріалами. Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч.ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Враховуючи вимоги даної норми закону, суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов наступного висновку.. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 14 жовтня 2022 року між [PERSON] , як власником, та [PERSON] , як користувачем, було укладено Акт прийому-передачі автомобіля, у відповідності до умов якого [PERSON] передала, а [PERSON] прийняв легковий автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT, д.н.з. [NUMBER] , а також Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] та страховий поліс, що підтверджується копією акту прийому-передачі. Згідно вказаного акта прийому-передачі вбачається, що загальна вартість транспортного засобу становить 300000,00 грн., автомобіль надано у технічно справному стані, виявлених зауважень немає, з правилами користування користувач ознайомлений, ключі від автомобіля отримав, справність додаткового устаткування перевірив. На підтвердження отримання відповідачем у користування транспортного засобу VOLKSWAGEN PASSAT, д.н.з. [NUMBER] , позивачем було долучено копію розписки [PERSON] від 14 жовтня 2022 року, у відповідності до умов якої відповідач зобов`язається у разі пошкодження та/або знищення ввіреного йому транспортного засобу VOLKSWAGEN PASSAT, д.н.з. [NUMBER] , відшкодувати шкоду, оцінену в установленому законом порядку, власнику даного майна, а саме, серед іншого, шкоду, заподіяну ввіреному транспортному засобу з його вини, у зв`язку з недотриманням правил експлуатації ТЗ. Позивач вказує, що відповідач спричинив значні пошкодження автомобіля, після чого вказаний транспортний засфіб було повернуто їй на евакуаторі. Згідно звіту № 91/03.05.23 від 24 травня 2023 року про вартість матеріального збитку, виконаного суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] , вартість матеріального збитку КТЗ VOLKSWAGEN PASSAT, д.н.з. [NUMBER] , становить 291013,28 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, особа майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Судом також враховано, що цивільно-правова відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки відрізняється від загальних підстав відповідальності тим, що передбачає її настання незалежно від вини заподіювача шкоди. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Разом з тим, суд звертає увагу, що жодних відомостей та доказів на підтвердження того факту, що матеріальна шкода транспортному засобу VOLKSWAGEN PASSAT, д.н.з. [NUMBER] , була заподіяна саме з вини відповідача [PERSON] матеріали справи не містять. Усі доводи в обґрунтування заявлених позовних вимог та вини відповідача у заподіянні шкоди ґрунтуються лише на особистих переконаннях позивача щодо наявності такої. Позивачем також не наведено жодних відомостей щодо обставин пошкодження зазначеного транспортному засобу, наявності або відсутності дорожньо-транспортної пригоди, а також відомостей щодо можливих інших учасників (за наявності) та потерпілих (якщо такі були). Суд наголошує, що стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ч. 2 ст. 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч. 5 та 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, для ухвалення у справі обґрунтованого рішення, такі факти повинні бути встановлені належними та допустимими доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях, переконаннях та думці позивача. Наведена ситуація зводить процес вирішення даної справи на підставі здогадок та припущень, покладення яких в основу законного та обґрунтованого рішення є недопустимим. За вказаних обставин, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд не вбачає правих підстав для задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed