Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення суми боргу, посилаючись на те, що 10.11.2015 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області ухвалив рішення по справі № 219/8606/15-ц, яким було стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі ПАТ «Дельта Банк») заборгованість за кредитним договором № 11402149000 від 08.10.2008 року в розмірі 1250729,80 грн. З моменту набрання рішенням законної сили вчинялись дії щодо примусового виконання рішення, але воно не було виконане, зокрема, не виконувалось відповідачем у період з 23.02.2019 року до 23.02.2022 року. Додавав, що кредитний договір № 11402149000 від 08.10.2008 року було укладено між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] , а потім право вимоги первісним кредитором було відступлено ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на підставі укладеного договору купівлі-продажу права вимоги № 1930/К від 18 вересня 2019 року. Даний факт також підтверджено 07.11.2019 року, коли Артемівський міськрайонний суд Донецької області постановив ухвалу про підтвердження переходу права вимоги за кредитним договором № 11402149000 від 08.10.2008 року до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». 25.07.2024 року на загальних зборах учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» протоколом № 1706 вирішено змінити найменування ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ТОВ «Він Фінанс». Оскільки рішення суду від 10.11.2015 року відповідачем не виконувалось, зокрема, у період з 23.02.2019 року до 23.02.2022 року, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому він заборгував позивачу за такий період інфляційні витрати в сумі 273489,97 грн. та 3% річних в сумі 112462,81 грн., що разом становить 385952,78 грн. Отже, просив суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Він Фінанс» борг у розмірі 385952,78 грн. та судовий збір у сумі 4631,43 грн. Ухвалою суду від 18 серпня 2025 року при відкритті провадження судом було визначено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи. Представник ТОВ «Він Фінанс», Романенко М. Е., не висловив заперечень проти розгляду справи без повідомлення сторін за наявними матеріалами. Відповідач, [PERSON] , будучи повідомленим про розглдя позову ТОВ «Він Фінанс» до нього про стягнення боргу в суді належним чином, не висловив заперечень проти розгляду справи без повідомлення сторін за наявними матеріалами, а також не скористався своїм право на подання відзиву на позов ТОВ «Він Фінанс». Таким чином суд, дослідивши матеріали справи, вважає поданий позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином за ст. 599 ЦК. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Так за ч. 1 ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК. Відповідно до ст. 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Суд встановив, що за рішенням від 10 листопада 2015 року Артемівського міськрайонного суду Донецької області по справі № 219/8606/15-ц, яке набрало законної сили 24.11.2015 року, позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON] було задоволено та стягнуто солідарно з [PERSON] й [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 11402149000 від 8 жовтня 2008 року в загальному розмірі 1250729,08 грн. та судовий збір в розмірі 18760,93 грн. Також 7 листопада 2019 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області ухвалою, яка набула чинності 25.11.2019 року, провів заміну сторони стягувача за рішенням від 10 листопада 2015 року Артемівського міськрайонного суду Донецької області по справі № 219/8606/15-ц про стягнення солідарно з [PERSON] й [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» боргу за кредитним договором № 11402149000 від 8 жовтня 2008 року в загальному розмірі 1250729,08 грн. та судового збору в розмірі 18760,93 грн. з ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Зміна найменування ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ТОВ «Він Фінанс» підтверджується протоколом № 1706 від 25.07.2024 року загальних зборів учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та наказом № 55-к від 25.07.2024 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про перейменування такого товариства на ТОВ «Він Фінанс». Суд при цьому вказує, що за інформацією з Єдиного реєстру боржників від 18.08.2025 року вбачається відсутність відомостей про боржників [PERSON] та [PERSON] . Отже, судом встановлено, що відповідач не здійснював погашення боргу перед позивачем на виконання рішення від 10.11.2015 року по справі № 219/8606/15-ц. Суд зазначає, що за ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Нарахування трьох процентів річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 10 жовтня 2018 року по справі № 758/7649/16-ц. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц та від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18. Таким чином кредитор має право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК, за увесь час прострочення. Відповідно до розрахунків ТОВ «Він Фінанс», наведених у позовній заяві до суду, вбачається, що за період з 25 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року на суму боргу в загальному розмірі 1250729,08 грн. позивачем була обрахована [PERSON] заборгованість за ст. 625 ЦК з 3% річних на суму 112462,81 грн. та інфляційні втрати на суму 273489,97 грн., що становить загалом заборгованість у сумі 385952,78 грн. Суд вказує, що обрахована представниками ТОВ «Він Фінанс» за період з 25 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року заборгованість [PERSON] з 3% річних та інфляційних втрат в загальному розмірі 385952,78 грн., виходячи з суми боргу за рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10.11.2015 року в розмірі 1250729,08 грн., відповідає вимогам ст. 625 ЦК. При цьому суд вказує, що натуральним зобов`язанням є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція ст. 625 ЦК щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права нараховувати 3% річних та інфляційні втрати, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Аналогічна правова позиція була викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 6 березня 2019 року по справі № 757/44680/15-ц. В той же час суд звертає увагу на те, що у наведеній справі, по якій була висловлена вказана правова позиція Верховним Судом, були інші обставини справи, зокрема, позивач просив стягнути 3% від суми простроченої заборгованості за тілом кредиту, яка була задавненим зобов`язанням боржника. Натомість, за даним позовом встановлено, що рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10.11.2015 року вже було стягнуто заборгованість за кредитним договором від 8 жовтня 2008 року у загальному розмірі 1250729,08 грн. та судовий збір у сумі 18760,93 грн. з [PERSON] солідарно на користь ПАТ «Дельта Банк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», яке потім було перейменовано на ТОВ «Він Фінанс», тобто позивач отримав вже захист своїх вимог у судовому порядку, що є підтвердженням законності вимог ТОВ «Він Фінанс» за основним зобов`язанням до відповідача, що підтверджується наведеним рішенням суду про стягнення грошових коштів з нього. Так відповідальність за ст. 625 ЦК України настає, зокрема, й за невиконання судового рішення про стягнення грошових коштів. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 10 жовтня 2018 року по справі № 758/7649/16-ц. Отже, зобов`язання відповідача перед позивачем за рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10.11.2015 року не є задавненим зобов`язанням. Суд разом з тим зазначає, що главою 19 ЦК визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Так відповідно до ст. 256 ЦК позовна давність є строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За ст. 257 ЦК загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно із ст. 253 ЦК перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За ч. 1 ст. 261 ЦК перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд при цьому зазначає, що на підставі ст. 266 ЦК зі збігом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, якими в даному випадку є вимоги про стягнення 3 % річних. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки відповідно ст. 257 ЦК. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення 3% річних виникає за увесь час з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Таким чином право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 8 листопада 2019 року по справі № 127/15672/16-ц. Натомість, суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин, який тривав до 1 липня 2023 року. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Також суд наголошує, що на підставі п. 19 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (в редакції з 17 березня 2022 року, яка діяла до 4 вересня 2025 року) вбачається, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Так у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України згідно із Указом Президента України «Про ведення воєнного стану в Україні» № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 5-30 год. 24 лютого 2022 року, який діє до теперішнього часу. Отже, суд дійшов висновку, що строки позовної давності до вимог позивача про стягнення з відповідача нарахованих сум за ч. 2 ст. 625 ЦК не спливли, оскільки Законом України від 30 березня 2020 року було внесено зміни до деяких законодавчих актів України, зокрема до ЦК, якими було продовжено строки за ст. 257 ЦК на час дії карантинних обмежень, тобто з 12 березня 2020 року. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 1 грудня 2021 року по справі № 373/651/20. Таким чином, враховуючи викладене вмотивування, суд дійшов переконання про необхідність задоволення вимог ТОВ «Він Фінанс» до [PERSON] повністю, зважаючи на те, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 257 ЦК, продовжувалися на строк дії такого карантину, а потім продовжувались на строк дії воєнного стану аж до 4 вересня 2025 року. Підсумовуючи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Він Фінанс», заявлені до відповідача, підлягають задоволенню повністю шляхом стягнення на користь позивача заборгованості з [PERSON] сум за ст. 625 ЦК в розмірі 385952,78 грн. За ст. 141 ЦПК на користь позивача з відповідача також підлягають стягненню витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 4631,43 грн.

Outcome: approved