Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-15 00:00:00

До Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа Відділ по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 26.01.2013 вона уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 19 від 26.01.2013. Шлюб розірвано на підставі рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя 26.02.2016. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу мешкає разом із позивачем та фактично перебуває на її утриманні. З моменту розлучення, відповідач проживає окремо. За цей час з дитиною бачився епізодично, останній раз бачився з сином понад шість місяців тому. Участі у вихованні та догляді за сином не бере, його фізичним, духовним та моральним розвитком не займається. Матеріальної допомоги не надає, хоча за рішенням суду повинен сплачувати аліменти. Загальна сума заборгованості по сплаті аліментів станом на 30.09.2020 складає 88232,46 гривень. Після розірвання шлюбу син залишився проживати разом із позивачем та знаходиться на її повному утриманні. Позивач піклується про здоров`я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечує здобуття ним освіти, готує сина до самостійного життя. Натомість, батько вихованням сина не займається, не цікавиться його життям, здоров`ям та навчанням. Крім того, відповідач не виявляє зацікавленості у подальшій долі дитини, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, підготовку до самостійного життя. За весь час після розірвання шлюбу. Відповідач жодного разу не привітав сина зі святами та днем народження. Батько жодного разу з сином не спілкувався навіть за допомогою будь - яких засобів зв`язку. Відповідно до довідки Запорізької загальноосвітньої шкоди № 92 за № 402 від 07.10.2020, виданої [PERSON] , вихованням сина [PERSON] , який навчається у 2-Б класі, його батько не бере участі у навчанні і вихованні сина, батьківськи збори не відвідує, не цікавиться життям і справами дитини, не спілкується з класним керівником та вчителями. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя з відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина, проте зазначену норму останній належним чином не виконував та не виконує. Сплата аліментів хоча і відбувалася, проте мала епізодичний та вимушений для відповідача характер. На теперішній час аліменти взагалі відповідачем не сплачуються, офіційно він не працює. Таким чином, відповідач протягом тривалого часу не виконує батьківські обов`язки щодо свого сина, не цікавиться його життям, не приймає участі у його вихованні, не відвідує, і взагалі не спілкується з дитиною без поважних причин, тобто фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина, що на думку, позивача, є свідомим ухиленням відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, при чому таке невиконання батьківських обов`язків не пов`язане із наявністю душевної хвороби чи іншого тяжкого захворювання або з інших незалежних причин. Позивач переконана, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо сина є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав. У зв`язку із викладеним позивач вимушена звернутися до суду, та просила суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , змінити прізвище дитини [PERSON] , [INFO] з « [PERSON] » на « [PERSON] ». На підставі протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 04.06.2025 справу було передано в провадження судді Худіної О.О. Ухвалою судді від 10.06.2025 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, розглядати її в порядку загального позовного провадження, а також дату, час та місце проведення підготовчого засідання. Ухвалою суду від 14.07.2025 було замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: службу у справах дітей Запорізької міської ради по Шевченківському району на Районну адміністрацію Запорізької міської ради по Шевченківському району як орган опіки та піклування. Ухвалою суду від 28.07.2025 підготовче провадження було закрито, справу призначено до розгляду по суті. Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили суд позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, заяв та клопотань не надходило, про причини неявки суд не повідомив. Представник районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування Парфенюк Л.П. вважала позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. До суду було надано Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітнього [PERSON] , [INFO] . Вказала, що службою у справах дітей були вичерпані усі можливості щодо встановлення контакту із відповідачем для з`ясування його думки та позиції щодо позовних вимог. Відповідач не проявив інтересу до даного питання, не скористався можливістю надати свої пояснення та заперечення, чим свідомо самоусунувся від виконання батьківського обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання не з`явився в судове засідання без поважних причин, відзив не подав, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. З урахуванням вищенаведеного, суд вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи. Вислухавши позивача, її представника, представника органу опіки та піклування, свідка та психолога, дослідивши надані суду докази та проаналізувавши встановлені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Хортицьким районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області [PERSON] народився [INFO] , батьки: [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). [PERSON] . [INFO] є громадянкою України, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.10-12). На теперішній час у зв`язку із збройною агресією РФ мешкає разом із родиною у Чеській Республіці. Згідно документальної інформації від 06.06.2025, наданої Департаментом адміністративних послуг - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 28.03.2018 по теперішній час (а.с.36). Заочними рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26.02.2016 було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , позивачу відновлено дошлюбне прізвище - [PERSON] (а.с.14). Відповідно до Довідок, виданих 07.10.2020 за № 402, 12.05.2025 № 01-13/222 Запорізькою гімназією № 92 - [PERSON] самостійно виховує сина [PERSON] , [INFO] , який навчається у 6 Б класі Запорізької гімназії № 92 Запорізької міської ради. Батько, [PERSON] , участі у навчанні та вихованні сина не приймає, не відвідує батьківські збори, не цікавиться життям і справами дитини, не спілкується з класним керівником та вчителями (а.с.19,23). Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18.03.2014 з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] (а.с.24-25,28-29). Належними доказами, які містяться в матеріалах справи підтверджено факт наявності заборгованості зі сплати аліментів відповідачем на утримання сина, яка становить на час розгляду справи більш ста тисяч гривень (а.с.15-18,20-22,26-27). До матеріалів справи додана документальна інформація, щодо звернення до правоохоронних органів позивача відносно вчинення відповідачем економічного домашнього насильства, а також Витяг з ЄРДР від 29.07.2025 відповідно до якого порушено кримінальне провадження за ч. 2 ст. 164 КК України. 28.07.2025 до Відділу поліції № 3 ЗРУП, надійшла заява про те, що [PERSON] , [INFO] , злісно ухиляється від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів). Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого Чеською Республікою [INFO] народилася [PERSON] , рідна сестра [PERSON] . Батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] (а.с.8-9). До матеріалів справи додані скриншоти смс - повідомлень відповідача, адресовані позивачу, з яких вбачається негативне та образливе ставлення відповідача до колишньої дружини - позивача. У судовому засіданні було опитано свідка [PERSON] , яка суду пояснила, що вона мати позивача та бабуся дитини. Відповідач колишній чоловік доньки. У зв`язку з постійними сварками та насиллям з боку відповідача, донька з ним розійшлась. До сина відповідач не виявляє жодного інтересу, це цікавиться його життям, не спілкується з ним, не дарує подарунки та не вітає із святами. Аліменти також не сплачує. [PERSON] його зовсім не згадує, тому що не пам`ятає. У судовому засіданні психолог [PERSON] повністю підтримала наданий нею Психологічний висновок спеціаліста від 04.08.2025. Відповідно до вказаного висновку: основне соціально - підтримуюче оточення для [PERSON] формує його мати, [PERSON] , та вітчим [PERSON] . Мати забезпечує емоційну близькість, турботу та організацію життя, тоді як вітчим виступає як джерело порід, авторитету та чоловічої моделі поведінки. Ці стосунки є функціональними та задовольняють базові потреби дитини у безпеці, любові, прийнятті та розвитку. Відсутність спогадів та контакту з рідним батьком свідчить про його фактичну відсутність у житті дитини та, відповідно. Про відсутність його спливу на формування особистості [PERSON] на даний момент. Психологічна діагностика підтвердила, що малолітній [PERSON] є добре адаптованою, емоційно стабільною та психологічно благополучною дитиною. Він має сформовану безпечну прив`язаність до своєї матері та вітчима, які повноцінно задовольняють всі його потреби у любові, безпеці, прийнятті та розвитку. Рідний батько повністю відсутній у його житті та свідомості, що зумовлює відсутність до нього будь - якої прихильності чи інтересу. Рекомендації від психолога: підтримка поточної сімейної моделі, збереження відкритого та чесного діалогу, заохочення інтересів та розвитку. Крім того, до матеріалів справи доданий Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача по відношенню до малолітнього сина, наданий Районною адміністрацією Запорізької міської ради по Шевченківському району від 08.09.2025, відповідно до якого остання вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітнього [PERSON] . [INFO] . Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. В даній ситуації суд звертає увагу, що статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сімейне життя - це особисті майнові та немайнові відносини між подружжям, іншими членами сім`ї, яке здійснюється на засадах, визначених у Сімейному кодексі: кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя (частина четверта статті 4); ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України (частина п`ята статті 5); регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя (частина четверта статті 7) та інше. Неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розвиту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб (див. пункт 3.1 рішення Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року №2-рп/2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України). Для суду є безспірним, що в даних правовідносинах при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача відбувається втручання в його право на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку передбаченому Конституцією України. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини" (статті 1, 9 Конвенції). Досліджуючи правомірність втручання в право відповідача на сімейне життя, суд розуміючи місце Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року в сфері стандартів прав людини, вважає за необхідне звернутись до принципів викладених в статті 29 Декларації, згідно із якими: Кожна людина має обов`язки перед суспільством, у якому тільки й можливий вільний і повний розвиток її особи. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві. Отже, в даному випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами Сімейного кодексу України (статті 164-167). Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст. 150, 151, 152, 155 СК України). Відповідно до ч. 1,4 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Відповідно до пункту 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до пункту 49 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідно до пункту 50 рішення Європейського Суду у справі "Хант проти України" втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є "необхідним у демократичному суспільстві" для забезпечення цих цілей. Згідно з наданими позивачем доказами, суд приходить до висновку, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкуються з дитиною, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не піклується про стан її здоров`я, хоча б мав це робити, тобто по своїй вині ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. На підставі викладеного, суд дійшов переконливого висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Таким чином, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, їх належність, допустимість, достовірність, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в ході судового розгляду підтверджено факт свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, покладених на нього ст. 150 СК України, відносно малолітньої дитини. Згідно ч. ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки, позовна заява підлягає до задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 1 211,20 грн. відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved