Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-11 00:00:00

Представник позивача\~ТзОВ «Вердикт Капітал`звернувся\~до суду\~із зазначеним\~позовом та\~просив стягнути\~з відповідача\~ [PERSON] суму боргу за договором позики №0509897441 від 29.05.2019 в розмірі 133044,06 грн, з яких заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) в сумі 10999,92грн, заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги в сумі 81042,50 грн, заборгованість за нарахованими відсотками згідно договору кредиту в сумі 41002,20 грн. Позовні вимоги позивача обґрунтувано тим, що 29.05.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» та Відповідачем було укладено Договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0509897441, відповідно до якого, Кредитодавець надав Позичальнику фінансову послугу з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, а саме: кошти на умовах фінансового кредиту для власних потреб на умовах цього Договору, а також згідно Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «МопеуВООМ». Відповідно до умов Договору позики Кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20000,00 грн, в межах строку дії Договору - 36 календарних місяців з дня підписання Договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного Сторонами. Строк та умови користування кожним траншем є окремим та визначається Сторонами відповідно до умов Договору. Пропозиція (Оферта) на отримання 21191 траншу згідно Заявки-анкети №2628591061 від 07.08.2019 р. в рамках Договору про надання позики №0509897441 від 29.05.2019 р. підписано [PERSON] 07.08.2019, електронним цифровим підписом (одноразовий ідентифікатор в якості особистого підпису), який було надіслано за допомогою СМС- повідомлення на телефонний номер зазначений Позичальником в особистому кабінеті на сайті Кредитодавця. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання Договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, Кредитодавцем (ТОВ «Інфінанс») було перераховано грошові кошти в розмірі 11000,00 грн. Підписанням Договору позики Відповідач також підтвердив, що він повністю ознайомився з усіма його умовами, в тому числі з Правилами та йому було надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. На виконання умов укладеного договору, позикодавцем ТОВ «Інфінанс» перераховано грошові кошти на рахунок позичальника. 14.07.2021 року між ТОВ «Інфінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 14-07/21, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників за Договорами позики, у т.ч. за Договором позики №0509897441 від 29.05.2019 p., що укладений між ТОВ «Інфінанс» та Відповідачем. Оскільки всупереч умов кредитного договору відповідач тривалий час своєчасно не вносить платежів на повернення кредиту, що суттєво порушує взяті на себе договірні зобов`язання, у зв`язку з чим позивач звернувся із даним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у судовому порядку з метою захисту та поновлення порушених прав, а саме повернення кредитних коштів, відсотків та штрафів, у зв`язку із неналежним виконанням позичальником зобов`язання за кредитним договором, станом на дату відступлення права вимоги заборгованість відповідача [PERSON] перед ТзОВ «Вердикт Капітал» становила 133044,06 грн. Виходячи із всього вищенаведеного, Позивач вважає, що його позовні вимоги, викладені в цій Позовній заяві, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню судом в повному обсязі. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 23.03.2023 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. 20.04.2023 року до суду від представника відповідача [PERSON] в інтересахФедорака В.І. надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач у задоволенні позовних вимог просила відмовити повністю. На обґрунтування відзиву зазначає, що заперечує проти позову у зв`язку\~із належним та достовірним доказом проведення безготівкового розрахунку, передбачений положеннями Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті. Зазначає, що у матеріалах справи наявна копія квитанції ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ», що як вважає позивач підтверджує перерахунок ТОВ«ІНФІНАНС» на картку відповідача [NUMBER] кредиту в розмірі 11 000,00 грн. на підставі Договору надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту № 0509897441 від 29.05.2019 та отримання кредиту згідно заявки-анкети № 262859061 від 07.08.2019. Однак, відповідач зазначає, що така квитанція не є розрахунковим документом, та не підтверджують переказ коштів, операції по банківському рахунку. Крім того, з наданих суду документів слідує, що грошові кошти були перераховані через ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ». При цьому, у Договорі надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту №0509897441 від 29.05.2019 та отримання кредиту згідно заявки-анкети №262859061 від 07.08.2019 відсутні будь-які відомості про те, що кредитні кошти будуть перераховуватися на користь позичальника іншою особою, яка не виступає стороною за кредитним договором.У наданій квитанції за сплату № 37825071 від 07.08.2019 не міститься відомостей про те, що кошти перераховуються на підставі відповідного договору, що не дає суду можливості застосувати до даних правовідносин умови кредитного договору. Окрім цього, у п. 8.3. договору факторингу вказано, що Клієнт(ТОВ «ІНФІНАНС») зобов`язується передати Фактору (ТОВ «ВЕРДИКТКАПІТАЛ») протягом 30 календарних днів з моменту підписання Сторонами цього Договору Документацію щодо Боржників, передбачену цим Договором. В договорі факторингу в розділі 1 визначено поняття Документація це документи, які мають бути в наявності у Клієнта та підтверджують Право вимоги, що передається, зокрема документи які підтверджують видачу кредитних коштів позичальникам (первинні документи, оформленні відповіднодо ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність») за кредитними договорами; виписки по рахунках боржників, оформленні відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансовузвітність» за кредитними договорами. Однак, позивачем не надано суду таких документів, що могли б підтвердити існування заборгованості відповідача у розмірі, що заявлений позивачем до стягнення у даній справі. Щодо наданих позивачем розрахунків заборгованості за кредитнимдоговором, що є предметом дослідження у даній справі, сторона відповідача зазначає, що такі самі по собі не є безспірним доказом наявності заборгованості, оскільки такі документи складаються одноособово стороною позивача та не є первинними документами, які б підтверджували умови кредитування та суму заборгованості за кредитом, оскільки зміст зазначених доказів повністю залежить від волевиявлення кредитора або його правонаступника. Просить суд, звернути увагу, що проведений позивачем розрахунок заборгованості не відповідає вимогам закону та долученому позивачем договору. Просить відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати по оплаті послуг Адвокатськогобюро «Калінін і Партнери» за надання професійної правничої (правової) допомоги в розмірі 7 000,00 грн. 03.05.2023 до суду від позивача надійшла відповідь\~на відзив,\~в якій\~зазначено наступне:\~ [PERSON] здійснив дії, спрямовані на укладення договору позики, шляхом заповнення заяви про надання кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації реквізитів своєї банківської карти, на рахунок якої в подальшому кредитодавцем було перераховано грошові кошти. Це підтверджується довідкою про ідентифікацію, і підписами відповідача на договорі про надання позики, акцепті оферти, анкеті-заявці на отримання кредиту в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності. Без отримання смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого первісним кредитором, чітко видно що відповідач неодноразово отримував грошові кошти (транші) в рамках договору позики №0509897441 від 29 травня 2019 р. Так, 29.05.2019 відповідач отримав перший транш грошових коштів у сумі 10190 грн, 26.06.2019 відповідач отримав перший транш грошових коштів у сумі 11 000 грн.7 серпня 2019 р. відповідач отримав черговий транш кредиту згідно Заявки анкети Заявки анкети №2628591061 від 7 серпня 2019 р. в рамках Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0509897441 від 29 травня 2019 у сумі 11 000 грн. Основною умовою отримання чергового траншу, є погашення в повному обсязі попереднього. Звертає увагу суду, що повний номер платіжної карти відповідач вказав в Анкеті-Заявці на отримання кредиту, на якій міститься електронний підпис останнього, на яку в подальшому кредитодавцем було перераховано грошові кошти. Кредитодавець надав відповідачу грошові кошти в сумі 11 000,00 грн. шляхом перерахування кредитних коштів на банківську картку відповідача, зареєстровану для цієї цілі в особистому кабінеті на сайті кредитодавця, що підтверджується квитанцією ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ». Звертає увагу суду, що кредитні кошти видавались не через касу банку, а через безготівковий розрахунок на карту позичальника, а тому, позиція відповідача про відсутність первинних бухгалтерських документів це спроба невиконання зобов`язання останнім. 22.06.2023 представник правонаступника\~позивача ТзОВ\~«Дебт Форс»\~надіслав до\~суду клопотання\~про залучення\~до участі\~у справі\~правонаступника позивача,\~у\~якій\~просить замінити сторону позивача, посилаючись на те, що відповідно до договору про відступлення права вимоги №09-03/23 від 09.03.2023, укладеного між ТзОВ «Вердикт Капітал» та ТзОВ «Кампсісфінанс», ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №0509897441. В подальшому відповідно до договору про відступлення права вимоги №12-05/23 від 12.05.2023, укладеного між ТзОВ «Кампсісфінанс» та ТзОВ «Дебт форс», ТзОВ «Кампсісфінанс» відступило право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №0509897441, а ТзОВ «Дебт форс» набуло статусу кредитора по відношенню до боржника. 04.07.2023 ухвалою Яворівського районного суду Львівської області замінено позивача Товариство з обмеженою відповідальності "Вердикт Капітал" на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальності «Дебт форс» (юридична адреса: 02121, м.Київ, Харківське шосе, 201/203 літера "а" офіс 602 код ЄДРПОУ: 43577608) по цивільній справі №944/611/23 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальності "Вердикт Капітал" до [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою суду від 10.01.2024 було витребувано у АТ КБ «Приватбанк», інформацію щодо власника картки № [NUMBER] , на яку 07.08.2019 були перераховані грошові кошти в розмірі 11\~000,00 грн (квитанція за сплату №37825071 від 07.08.2019); банківську виписку щодо руху коштів по картці № [NUMBER] за період з 06.08.2019 по 08.08.2019. 09 квітня 2024 року витребувані матеріали надійшли від АТ КБ «Приватбанк». Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Калінін С.К. в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, відповідно до поданого відзиву та заперечення. 22.08.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, відповідно до абз.2 ч.1 ст.244 ЦПК України, та відклав його ухвалення та проголошення на 15:00 год 02.09.2025. На підставі ч.6 ст.259 ЦПК України суд відклав складення повного рішення суду до 12.09.2025. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями\~12,\~81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що 29 травня 2019 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» та [PERSON] був укладений договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0509897441, відповідно до умов якого кредитодавець надав відповідачу грошові кошти в розмірі 20000 грн. з максимальною відсотковою ставкою 1,75 %, що нараховується за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості, в межах строку дії договору 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем. Договір позики укладено в електронній формі, шляхом підписання електронним підписом відповідача, вчиненим одноразовим ідентифікатором. Підписанням договору позики відповідач також підтвердив, що він повністю ознайомлений з усіма його умовами, в тому числі з Правилами. 14 липня 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» та товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №14-07/21, відповідно до якого товариство з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» відступило на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за договорами позики, у тому числі і за договором позики №0509897441 від 29.05.2019 року, що укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» та [PERSON] . Після подання позову до суду товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» уклало 09 березня 2023 року договір відступлення прав вимоги із товариством з обмеженою відповідальністю «КампсісФінанс», а останнє уклало аналогічний договір 08 травня 2023 року з товариством з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс». Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» є правонаступником кредитора за договором кредиту. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч.1 ст.1049, ч.1 ст.1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. З матеріалів справи вбачається, що первісний позивач повністю виконав взяті на себе зобов`язання, а позичальник навпаки, порушив умови Договору в частині вчасного повернення кредиту, а також відсотків за користування ним, в зв`язку з чим станом на 18 січня 2023 року за ним рахується заборгованість за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0509897441 від 29.05.2019 року, у розмірі 133044,06 грн, з яких заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) в сумі 10999,92 грн, заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги в сумі 81042,50 грн, заборгованість за нарахованими відсотками згідно договору кредиту в сумі 41002,20 грн. Суд критично ставиться до доводів відповідача, зазначених у відзиві, оскільки останнім не подано суду доказів, на спростування факту переказу коштів на виконання договору №0509897441 від 29.05.2019 року на картковий рахунок відповідача зазначеного в договорі, довідок, виписок, чи інших доказів, які б спростовували доводи позивача про укладення договору та перерахунок коштів на виконання умов договору. Згідно зі ст.525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за виконання грошового зобов`язання. Порушення боржником умов договорів є цивільним правопорушенням, оскільки стаття 629 ЦК встановлює принцип обов`язковості виконання договору. Згідно ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним таГосподарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеномустаттею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначенимстаттею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченомустаттею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченомустаттею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг`електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг`юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно дост. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Згідно зі ст.4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі. Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника. Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч.5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченомустаттею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Укладення договору у запропонованій формі із запропонованими умовами, відповідало внутрішній волі відповідача, оскільки саме він зареєструвався в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Інфінанс»,заповнив заявку, встановленої форми на сайті відповідача на отримання кредиту, повідомивши інформацію про власні прізвище ім`я та по батькові, дату народження, паспортні дані, податковий номер, контактні дані: адресу реєстрації та місця проживання, контактний номер мобільного телефону, номер банківської карти, обрав суму кредиту, проценти за користування кредитом, суму для виплати та строк виплати, підтвердивши, що вказав повні, точні та достовірні особисті дані, які необхідні для прийняття товариством рішення про надання кредиту. Договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, що підтверджується довідкою про ідентифікацію є належним та допустимим доказом укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між «Інфінанс» та [PERSON] не був би укладений. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20); від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243ск20). Окрім цього, відповідач був вільний у виборі фінансової установи для отримання кредиту, а факт отримання коштів, підтверджує вільне волевиявлення на вчинення правочину. До позиції відповідача, викладеній у відзиві суд відноситься критично і сприймає його як спосіб уникнення відповідальності з огляду на те, що всі умови кредитного Договору були узгоджені між сторонами та засвідчені їх електронними підписами. Отже, оскільки в ході розгляду справи судом встановлено, що відповідач отримав кредитні кошти, користувався ними, заперечень за період з 29.05.2019 (дата укладення договору) по 18.01.2023 (кінцевий строк нарахування процентів) на адресу позивача він не надсилав, продовжував користуватися кредитними коштами, що відповідачем в ході розгляду справи не згадувалось, а відповідно, і не оскаржувалось, а також те, що кредитний договір не був ним розірваний, відповідно до умов Договору, то суд дійшов до висновку про законне нарахування процентів за період з 29.05.2019 по 18.01.2023. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень щодо позовних вимог відповідач суду не надав, а тому у суду є підстави вважати, що ці доводи відповідача є недоведеними. Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини першоїстатті 1048 ЦК Українипро щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. \~ \~ \~ \~Такі висновки сформульовані Верховним Судом, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 19 травня 2020 року у справі №910/23028/17 та постановах Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 361/4563/16-ц, від 15 липня 2020 року у справі № 176/3645/14-ц. З огляду на наведене суд доходить висновку, що відповідачем порушуються умови укладеного договору по своєчасному поверненню суми кредиту та відсотками за користування кредитом, внаслідок чого утворився борг перед позивачем у зазначеній сумі. Таким чином, суд визнає, що відповідач в односторонньому порядку відмовився від належного виконання взятих на себе зобов`язань за договором. Суд погоджується із розрахунком позивача, оскільки контррозрахунку відповідачем не надано, а іншого не встановлено. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що на підставі наданих стороною позивача доказів встановлено, що відповідач взяті на себе зобов`язання за укладеним з банком кредитним договором щодо повернення отриманих коштів належним чином не виконує, відповідачем доводи позову не спростовані та не надано суду докази належного виконання кредитних зобов`язань, а відтак суд вважає позов обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню. Згідно з ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім судові витрати в розмірі 2684,40 гривень судового збору, що було сплачено при поданні позовної заяви. Щодо витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача АО «ЛігалАссістант№» надано договір про надання правничої допомоги від 03.01.2023; витяг з акту №2 про надання юридичної допомоги від 09.01.2023; платіжну доручення №0358530000 від 17.01.2023 про оплату правничої допомоги у розмірі 56000,00 грн, відповідно до якого ТОВ «Вердик капітал» надано наступну професійну правничу допомогу: правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «Вердик капітал» - 1 год; складання позовної заяви про стягнення заборгованості, копіювання та друк додатків до позовної заяви 4год; інші клопотання, заяви до суду та інше 4год, загальна вартість професійної правничої (правової) допомоги становить 20000,00 грн. Відповідно до правового висновку, який наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі №922/1964/21 не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Оскільки вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у його постанові від 02 червня 2022 року у справі №873/108/20 (подібний у постанові від 24 січня 2022 року у справі №911/2737/17), відшкодування витрат на правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Тобто, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, пункт 107 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21, пункт 7.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Крім того, у рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи наведене, суд вважає, що заявлені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000 грн за участь у даній справі, не можуть вважатись розумними та співмірними зі складністю справи, їх необхідністю для постановлення судового рішення, написання позовної заяви здійснено на стандартному бланку у аналогічний категорії справ, а тому не потребує значних затрат часу на виконання таких робіт. Таким чином, з урахуванням принципу співмірності, складності справи, обсягу виконаної адвокатом роботи та її необхідності для постановлення даного судового рішення, суд дійшов висновку, що із відповідача на користь позивача слід стягнути 7000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved