Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

У квітні 2025 року\~\~на підставі ухвали Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2025 року в провадження суду надійшли матеріали цивільної справи за вищевказаним позовом за підсудністю. \~ \~ \~ \~Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ДіджиФінанс» (далі\~позивач, ТОВ «Діджи Фінанс») звернулися з позовом до суду до відповідача\~\~ [PERSON] \~(далі\~відповідач, [PERSON] ) про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначає, що 15.02.2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 3222975. За кредитним договором ТОВ «Мілоан» надав відповідачу кредит у сумі 3000 гривень зі сплатою відсотків. 13.09.2021 р. між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ДіджиФінанс» було укладено Договір відступлення прав вимоги № 07Т, за яким ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «ДіджиФінанс» право вимоги за Кредитним договором № 3222975 від 15.02.2021 р., а ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача у розмірі 8720,71 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту\~2315 гривень; заборгованість за відсотками\~5835,71 гривень; заборгованість за комісійними винагородами\~570 гривень; заборгованість за пенею\~0 гривень. Однак, всупереч умовам кредитного договору відповідач не виконав свого зобов`язання, не здійснив погашення заборгованості. На підставі викладеного, просять суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 3222975 від 15.02.2021 року в сумі 8720,71 гривень, а також понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 4000 гривень. Ухвалою суду від 11 червня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до вимог\~ст. 178 ЦПК України. 03.07.2025 справу знято з розгляду на 11.09.2025, у зв`язку із зайнятістю судді в іншому провадженні. Представник позивача до судового засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, звернулася до суду із заявою про проведення розгляду даної цивільної справи за відсутності представника, у якій позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові, та просила задовольнити у повному обсязі, проти проведення справи у заочному порядку не заперечувала. Статтями\~43,\~211 Цивільного процесуального кодексу України\~передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач, будучи повідомленою у встановленому порядку про час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, відзиву на позов не надавала, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у її відсутність від неї не надходило, у зв`язку з чим, відповідно до положень ч. 8 ст.\~178, ч. 4 ст.\~223, ч. 1 ст.\~280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, зі згоди представника позивача, судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Судом вжиті належні заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи та реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги\~ЦПК України\~щодо належного повідомлення сторін у справі про розгляд справи. Положеннями ч.2\~ст.247 ЦПК України\~передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши письмові матеріали цивільної справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із\~ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1\~ст. 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом\~ст. 634 ЦК, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. На підставі\~ст. 1054 ЦК, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За\~ст. 1048 ЦК, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із\~ст. 1049 ЦК, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі\~ст. 610 ЦК, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до\~ст. 625 ЦК, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Крім того, суд вказує, що за п. 5 ч. 1\~ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до змісту ч. 1-5\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. За ч. 6\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. На підставі ч. 8\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно із ч. 12\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ч. 13\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями\~ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За п. 6 ч. 1\~ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. На підставі абз. 2 ч. 2\~ст. 639 ЦК, якщо сторони домовились укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З урахуванням викладеного вмотивування суд дійшов висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі\~Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.\~205,\~207 ЦК). Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Суд встановив, що 15.02.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] за допомогою електронного підпису було укладено Договір про споживчий кредит № 3222975, за умовами якого кредитор надав боржнику кредит у сумі 3000 гривень, за яким проводиться нарахування відсотків, а також комісія, що підтверджується Анкетою-заявою на кредит № 3222975. Таким чином, суд дійшов висновку, що договір від 15.02.2021 року був підписаний [PERSON] за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, чим підтверджено укладання між сторонами такої угоди, оскільки без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт позивача за допомогою логіну та пароля договір між сторонами не був би укладений, тому сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. При цьому, на підтвердження перерахування грошових коштів на виконання умов кредитного договору № 3222975 на рахунок позичальника, матеріали справи містять докази перерахування платіжним дорученням відповідачу коштів в сумі 3000 гривень. Крім того, суд встановив, що 13 вересня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ДіджиФінанс» було укладено Договір факторингу № 07Т, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Діджи Фінанс» права грошової вимоги до боржників, зокрема, до [PERSON] за договором № 3222975, що підтверджується Витягом з Додатку № 1 до Договору факторингу № 07Т, де вказано, що заборгованість відповідача становить 8720,71 гривень, з яких: сума заборгованості за тілом кредиту\~2315 гривень; сума заборгованості за відсотками\~5835,71 гривень; сума заборгованості за комісією\~570 гривень; сума заборгованості за пенею\~0 гривень. За п. 1 ч. 1\~ст.\~512\~ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1\~ст.\~514\~ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, права вимоги за договором кредитування № 3222975 від 15.02.2021 року, укладеним [PERSON] із первісним кредитором, перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс». Відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за таким кредитним договором щодо повернення кредиту, комісії та процентів за користування ним, внаслідок чого у [PERSON] утворилась заборгованість у розмірі 8720,71 гривень, з яких: сума заборгованості за тілом кредиту\~2315 гривень; сума заборгованості за відсотками\~5835,71 гривень; сума заборгованості за комісією\~570 гривень, яку відповідач повинен сплатити на користь позивача. Розмір такої заборгованості підтверджується розрахунком за Договором № 3222975 від 15.02.2021 р. Відповідно до ч. 1\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, на підставі вищевикладеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості з відповідача за кредитним договором підтверджені належними та допустимими доказами, тому суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ДіджиФінанс» заборгованість за Кредитним договором № 3222975 від 15.02.2021 року у розмірі 8720,71 гривень, з яких: сума заборгованості за тілом кредиту\~2315 гривень; сума заборгованості за відсотками\~5835,71 гривень; сума заборгованості за комісією\~570 гривень. Відповідно до положень\~ст. 141 ЦПК, з відповідача на користь позивача підлягають також стягненню витрати ТОВ «ДіджиФінанс» зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією № 3222975 від 28 лютого 2025 р. (а. с. 8) При цьому, відповідно до ч. 1\~ст. 133 ЦПК\~України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за ч. 3\~ст. 133 ЦПК\~належать витрати на професійну правничу допомогу. Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. За змістом\~ст.\~137\~ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4\~ст. 137 ЦПК\~України, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3\~ст.\~141\~ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. Отже, можна зробити висновок, що\~ЦПК\~України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц. Таким чином, суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам щодо яких відповідач має заперечення. Суд встановив, що понесені ТОВ «Діджи Фінанс» витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 гривень підтверджуються матеріалами справи. Таким чином, з огляду на зазначені норми процесуального права, зважаючи на встановлені судом обставин справи, суд дійшов переконання, що вимоги про відшкодування витрат позивача на правничу допомогу в сумі 4000 гривень були доведені, оскільки вони пов`язані з розглядом справи, розмір яких є обґрунтованим, а також дотримані критерії розумності їх вартості. Отже, враховуючи, що суд задовольнив заявлені позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс», то витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 гривень на підставі\~ст. 141 ЦПК\~також підлягають стягненню з відповідача на користь ТОВ «Діджи Фінанс».

Outcome: approved