Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

У квітні 2025 позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою. В обґрунтування позову вказано, що позивач перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 05.03.2005, мають спільну повнолітню доньку [PERSON] . Між сторонами зникло почуття любові та взаємоповаги. Сім`я припинила своє існування, шлюб існує формально, сумісне проживання та збереження шлюбу є неможливим. 19.05.2025 ухвалою судді відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи у відкритому судовому засіданні 12.06.2025. Відповідач в судове засідання не з`явилась повторно, про розгляд справи повідомлялась за адресою зареєстрованого місця проживання, з відзивом (запереченням) на позов до суду не зверталась, тому відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести по справі заочний розгляд. В матеріалах справи міститься заява про визнання позову, подана від імені відповідача засобами електронного зв`язку, однак з огляду на відсутність на ній електронного цифрового підпису, суд не може її прийняти до уваги. Сторони в судове засідання не з`явились повторно, в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд перейшов до стадії ухвалення рішення. Судом встановлено наступне. З 05.03.2005 [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 86, що вбачається з оригіналу свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 04.03.2005. В матеріалах справи відсутні відомості про наявність у сторін спільних дітей, сторони зареєстровані за однією адресою проживання. При вирішенні справи суд зазначає наступне. Згідно із ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу (СК) України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Норми частин 3 і 4 ст. 56 СК України передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя, а відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. У даній справі суд враховує, що позовна заява подана до суду у квітні 2025, сторони в судове засідання для надання пояснень не з`явились повторно. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому наявні підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Outcome: approved