Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-15 00:00:00

Представник позивача\~звернувся до\~суду з\~даним позовом,\~просить суд\~стягнути із\~відповідачки [PERSON] \~заборгованість за\~кредитним \~договором №\~29.02.2024-100000678\~від 29.02.2024\~на \~користь товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» у розмірі 25674,40 грн, а також стягнути з відповідача судові витрати на судовий збір у розмірі 2422,40 грн.\~ В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначив, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] , 29.02.2024 року укладено кредитний договір (оферти) № 29.02.2024-100000678. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 10000,00 грн, що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 29.02.2024 року, строком на 140 днів. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 26.03.2024, утворилася заборгованість у розмірі 25674,40 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8760,00 грн, по процентам в розмірі 12914,40 грн, по комісії 1500,00 грн та неустойка 2500,00 грн чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.06.2025 року головуючим суддею визначено Разгуляєву О.В. Ухвалою суду від 09.06.2025 позовну заяву ТОВ «Споживчий центр» залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків вказаних в ухвалі суду. 11.06.2025 через систему «Електронний суд» надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою суду від 12.06.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 24.07.2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідачки [PERSON] , зі змісту якого вбачається, що відповідачка заявлені позовні вимоги банку вважає частково необґрунтованими та підлягають зменшенню. Після подання позову нею було добровільно здійснено платежів на загальну суму 4300 грн. А також були здійснені платежі на 740 грн в 2024 році. Зазначає, що надані позивачем розрахунки є необґрунтованими та не відповідають фактичному стану зобов`язання. Тому просить суд зменшити загальну суму боргу, відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення неустойки, комісії. Крім того, відповідачка просить суд відстрочити (або зменшити) сплату судового збору, надати строк для добровільного погашення залишку боргу та не передавати справу до виконавчої служби, оскільки має намір погасити борг добровільно. 30.07.2025 року через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, у якому представник позивача зазначає, що відповідачкою було пропущено строк для подання відзиву та не було вчинено жодних дій, передбачених ст.. 127 ЦПК України, для поновлення пропущених строків, передбачених ухвалою суду від 12.06.2025. В порушення положень статті 178 ЦПК України не надала стороні позивача відзив. У випадку прийняття до розгляду таких доказів судом, буде порушено принципи змагальності та рівності сторін, а також право позивача надати реакцію на заперечення та обставини, що були викладені у відзиві на позовну заяву. Отже, такі відомості не можуть бути прийняті до уваги при розгляді справи по суті судом, а отже обставини, що доводяться такими доказами, є безпідставними та необґрунтованими. Представник позивача зазначає, що відповідачем були здійснені заходи на визнання боргу, а саме проведена часткова оплата по кредитному договору. При цьому, під час формування довідки про заборгованість та суми позовної вимоги було враховано факт оплати та змінено суму заборгованості. Крім того, повідомляють, що після подачі позову відповідачкою було здійснено три платежі. Щодо стягнення комісії вказує на те, що комісія пов`язана із наданням послуги. а саме перерахування кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний позичальником, з використанням стороннього сервісу інтернет еквайрингу. Своїм підписом на договорі відповідач також підтвердила, що ознайомлена з усіма умовами, в тому числі, й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, комісії та неустойки у разі їх наявності , розуміє та зобов`язується їх виконувати. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24 грудня 2023 року, було внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування», зокрема, Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» були викладені в новій редакції. На підставі змін, за договорами укладеними з 24.01.2024, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (пені, штрафу) та інших платежів, передбачених договором. Крім того, представником позивача було заявлено клопотання про долучення доказів, оскільки враховуючи позицію відповідача, а також необхідність формування та отримання від контрагентів додаткових доказів не міг подати їх разом із позовною заявою. Відтак, представник позивача просить суд поновити позивачу строк для подання доказів та прийняти їх. Просить суд залишити відзив на позовну заяву без розгляду. Також, представником позивача Лисенко О.С., 21.08.2025 через систему «Електронний суд» було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог. Відповідно до вказаної заяви позивач просить стягнути з відповідачки [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 29.02.2024-100000678 від 29.02.2024 в розмірі 21374,40 грн з яких: 4460,00 грн основний борг; 12914,40 грн сума заборгованості за процентами; 1500,00 грн комісія; 2500,00 грн неустойка, а також понесені позивачем судові витрат у розмірі 2422,40 грн. Ухвалою суду від 21.08.2025 було прийнято заяву представника позивача про зменшення позовних вимог. Ухвалено в подальшому розглядати справу з урахуванням уточнених позовних вимог. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про слухання справи без його участі. Відповідач в судові засідання 24.07.2025, 21.08.2025 та 16.09.2025 не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. На підставі ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 29 лютого 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] підписано пропозицію про укладення кредитного договору (оферта) №29.02.2024-1000000678, яку підписано відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором Е481. В пункті 1.1 Пропозиції визначено, що дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферта) є пропозицією кредитодавця ТОВ «Споживчий центр» укласти електронний кредитний договір (оферту) у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», і не є ні договором приєднання/його частиною у розумінні ст. 634 ЦК України, ні публічним договором у розумінні ст. 633 ЦК України. В розділі 3 Предмет договору зазначено, що умовами надання кредиту є: дата надання/видачі кредиту, сума кредиту, тип кредиту, строк, на який надається кредит, дата повернення кредиту, проценти за користування кредитом, графік платежів, що встановлюється в заявці, яка є невід`ємною частиною оферти. Згідно п. 4.1 пропозиції кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача. Днем надання кредиту вважається списання відповідної суми коштів з рахунку кредитодавця, а днем погашення кредиту/сплати платежу день надходження коштів у касу кредитодавця готівкою або зарахування на поточний рахунок кредитодавця, що підтверджується випискою з поточного рахунку кредитодавця. У випадку перерахування коштів позичальником на поточний рахунок кредитодавця, позичальник зобов`язаний забезпечити надходження коштів на останній день строку сплати платежу (п. 4.3 Пропозиції). Згідно заявки на отримання кредиту передбачено, що позичальнику надається кредит на наступних умовах: дата надання/видачі кредиту 29 лютого 2024 року; сума кредиту 10000 грн; строк, на який надається кредит 140 днів з дати його надання; дата повернення (виплати) кредиту 17 липня 2024 року. Період користування кредитом кожні наступні 14 днів з дня настання кредиту. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом усього строку, на який надається кредит. Розмір процентної\~ставки не\~може бути\~збільшено в\~односторонньому порядку.\~Проценти розраховуються\~шляхом множення\~всієї суми\~кредиту (включаючи\~всі транші)\~(залишку\~від всієї\~суми кредиту)\~(база\~розрахунку)\~на кількість\~днів користування\~кредитом/залишком\~кредиту та\~на процентну\~ставку. Та зі сплатою комісії, пов`язаної із наданням кредиту у розмірі 15% від суми кредиту, яка дорівнює 1500,00 грн та розраховується шляхом множення суми кредиту. Та зі сплатою неустойки у розмірі 100,00 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. До заявки на отримання кредиту позичальником підписано відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) згідно якої [PERSON] підтверджено, що вона розуміє, що підписує та укладає кредитний договір на вищевказаних умовах, підписуючи даний акцепт одноразовим ідентифікатором Е481 (код з смс-повідомлення), яке було відправлене на її фінансовий номер 0938200868. Позивач ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало та надало відповідачці [PERSON] , згідно якої на картку 5363-54хх-хххх-5448, зазначену відповідачкою під час укладення кредитного договору, здійснено переказ в розмірі 10000,00 грн, призначення платежу: видача за договором кредиту № 29.02.2024-100000678. Згідно довідки-розрахунку заборгованості про стан заборгованості за кредитним договором № 29.02.2024-100000678 від 29.02.2024 року, яку позивач додав до позовної заяви, заборгованість [PERSON] складає 25674,40 грн, з яких: заборгованість по основному боргу (тіло кредиту) 8760,00 грн, заборгованість за процентами за період з 29 лютого 2024 року по 17 липня 2024 року 12914,40 грн, заборгованість по комісії 1500,00 грн, заборгованість по неустойці 2500,00 грн. Крім того, відповідачем в період з 14.03.2024 по 25.06.2024 була проведена часткова сплата боргу за кредитним договором № 29.02.2024-100000678 від 29.02.2024 року на загальну суму 1590,00 грн, що свідчить про визнання боргу. Після подання позову відповідачем було добровільно здійснено платежів на загальну суму 4300 грн. Відтак, ТОВ «Споживчий Центр» виконав свої зобов`язання, надавши відповідачеві кошти за договором про кредиту встановленому розмірі та на узгоджених між ними умовах, однак останній в односторонньому порядку відмовився від виконання взятих на себе зобов`язань у наведеній частині, у зв`язку з чим допустив спірну заборгованість. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.626,628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За правилами частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України). Згідно до ч.1 ст.598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином ( стаття 599 ЦК України). Такі висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц. Судовим розглядом було встановлено, що вказаний кредитний договір відповідачем не оспорювався, недійсним в судовому порядку не визнавався, а відтак є чинним і підлягає до виконання його сторонами. [PERSON] під час укладення кредитного договору, ознайомилася з його текстом та змістом в цілому, що підтверджується особистим підписом позичальника. Зі змісту квитанції від 29.02.2024 вбачається, що видача коштів за кредитним договором № 29.02.2024-100000678 здійснювалася за допомогою системи LiqPay. Платіж - 2431734486; дата 29.02.2024 19:35; № платіжної карти 536354*48; сума - 10000,00 грн. У відповідності до частини першої статті 528 ЦК України виконання обов`язку може бути покладено на іншу особу, якщо з умов договору або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто і в такому разі відповідач має прийняти виконання зобов`язання за кредитним договором, запропоноване за позивача третьою особою. Тобто, позивач (через систему LiqPay) видав відповідачці кредитні кошти у розмірі 10000,00 гривень на картковий рахунок вказаний відповідачкою в особистому кабінеті, що підтверджується квитанцією про перерахування коштів, чим виконав свої зобов`язання за договором своєчасно та в повному обсязі. До суду було надано електронні докази в паперовій формі (роздруківка тексту заявки кредитного договору № 29.02.2024-100000678, відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцент) кредитного договору 29.02.2024-100000678), підписані одноразовим ідентифікатором «Е481», які містить номер особистого електронного платіжного засобу відповідача, а саме, 5363-54ХХ-ХХХХ-5448. Таким чином, TOB «Споживчий центр» виконав свої зобов`язання за кредитним договором № 29.02.2024-100000678 від 29.02.2024 в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору перерахувавши кошти на електронний платіжний засіб номер якого, відповідач зазначав самостійно в системі. До матеріалів справи долучено довідку розрахунок та картку субконто про стан заборгованості відповідача за кредитним договором № 29.02.2024-100000678 від 29.02.2024 в сумі 25674,40 грн, з яких: - 8760,00 грн сума заборгованості за основним зобов`язанням; - 12914,40 грн сума заборгованості за процентами за користування кредитом; - 1500,00 грн комісія; - 2500 грн неустойка; Відповідно до заяви про зменшення позовних вимог, поданої представником позивача 21.08.2025, загальна заборгованість за наданими кредитами з урахуванням зменшення позовних вимог становить 21374,40грн з яких: - 4460,00 грн сума заборгованості за основним зобов`язанням; - 12914,40 грн сума заборгованості за процентами за користування кредитом; - 1500,00 грн комісія; - 2500 грн неустойка; Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, вказаним законом безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію, пов`язану з наданням кредиту. Водночас, наявність такої комісії вимагає зазначення в кредитному договорі переліку додаткових та супутніх фінансових послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням/поверненням кредиту, що надаються позичальнику, адже, само по собі надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч.1ст.1054ЦК України є обов`язком банку/фінансової установи, й виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. У розділі кредитного договору «8.Позичальник має право» передбачено право позичальника на отримання інформації за договором, плата за одержання такої інформації ні в умовах кредитного договору, ні в паспорті споживчого кредиту, ні в графіку платежів не передбачена. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження 14-53цс21) зазначила про таке. Закон № 1734-VIII(ЗУ Про споживче кредитування) у редакції, чинній до 19 жовтня 2019 року (дати набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав споживачів фінансових послуг» від 20 вересня 2019 року), до загальних витрат за споживчим кредитом відносив витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту (пункт 4 частини першої статті 1). Цей же пункт з 19 жовтня 2019 року визначив, що до загальних витрат за споживчим кредитом належать витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. В цьому висновку Велика Палата Верховного Суду зауважує, що згідно п. 8 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав споживачів фінансових послуг» від 20 вересня 2019 року, що набрав чинності 19 жовтня 2019 року і положення якого зберігають свою чинність на день перегляду рішення суду першої інстанції), пункт 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» виклали в такій редакції, згідно якої до загальних витрат за споживчим кредитом відносять витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту (пункт 4 частини першої статті 1). Цими ж змінами починаючи з 19 жовтня 2019 року визначено у частині другій статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», що до загальних витрат за споживчим кредитом належать витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Кредитний договір № 29.02.2024-100000678 від 29 лютого 2024 року передбачає одноразову сплату комісії за надання кредиту у розмірі 1500,00 грн. Наведені приписи ЦК України, ЗУ «Про споживче кредитування» прямо не вказують на недійсність умови кредитного договору про встановлення комісії за надання кредиту. Умови кредитного договору, якими визначено права споживача, умови кредитування, визначені у паспорті споживчого кредиту, є зрозумілими та не дають підстав для висновку, що одноразова комісія за надання кредиту може передбачати плату за інші послуги, які банк зобов`язаний надати безкоштовно, а отже і для висновку про нікчемність такої умови. Щодо вимоги про стягнення неустойки суд зазначає наступне. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пунктом 14 договору передбачено неустойку в розмірі 100 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Разом з тим, суд зазначає, що п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Однак, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24 грудня 2023 року, було внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування», зокрема, Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» були викладені в новій редакції. Пункт 6.1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, що діяла до 24.12.2023) передбачав звільнення споживача від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період дії воєнного стану. Проте, з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» цей пункт було виключено. Нова редакція пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» (діюча з 24.12.2023) встановлює, що споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення виконання зобов`язань лише за договорами про споживчий кредит, укладеними до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Датою набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» є 24 грудня 2023 року. Відповідно, 30-й день включно з дня набрання чинності цим Законом припадає на 23 січня 2024 року (24.12.2023 + 30 днів). У даній справі договір про споживчий кредит № 29.02.2024-100000678 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено 29.02.2024 року. Отже, оскільки кредитний договір укладено після 23 січня 2024 року, тобто, пізніше 30-го дня з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» до відповідача [PERSON] не застосовуються положення пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» щодо звільнення споживача від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за договорами про споживчий кредит. При цьому, варто окремо наголосити, що положення пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України мають загальний характер та стосуються всіх категорій грошових зобов`язань, незалежно від їх природи. Водночас, у даній справі йдеться саме про правовідносини, що виникли з договору про споживчий кредит, тобто, такі правовідносини підпадають під спеціальне правове регулювання, яке міститься у Законі України «Про споживче кредитування». Відповідно до загальновизнаного принципу lex specialis derogat legi generali (спеціальний закон скасовує дію загального), у випадку конкуренції між загальною нормою ЦК України та спеціальними положеннями галузевого закону перевага надається саме спеціальній нормі. Закон «Про споживче кредитування» у чинній редакції містить чітке застереження щодо строків дії звільнення споживача від відповідальності, а саме, що такі пільги застосовуються виключно до договорів, укладених до 23 січня 2024 року включно. Відтак, застосування загальної норми пункту 18 Прикінцевих положень ЦК України до договору, який укладено після цієї дати (як у даному випадку, 08 липня 2024 року), є юридично необґрунтованим та суперечить нормам спеціального законодавства. А тому, виходячи з вищенаведеного, суд вважає обґрунтованим нарахування неустойки [PERSON] за невиконання грошового зобов`язання в період дії воєнного стану на території України та задовольняє позовні вимоги позивача в цій частині. Крім того, як вбачається з прохальної частини поданого відзиву на позовну заяву, відповідач прохала суд у разі задоволення позову не передавати справу до виконавчої служби. Виконавче провадження\~є завершальною\~стадією судового\~провадження та\~являє собою\~сукупність дій\~органів і\~посадових осіб,\~визначених Законом\~України «Про\~виконавче провадження»,\~що спрямовані\~на примусове\~виконання рішень\~судів та\~інших органів\~(посадових\~осіб),\~які провадяться\~на підставах,\~в межах\~повноважень та\~у спосіб,\~визначений Законом. Після набрання\~рішенням (вироком)\~чинності кожен\~позивач має\~право звернутися\~до суду\~щодо видачі\~йому виконавчого\~документу,\~на підставі\~якого буде\~примусово виконуватися\~рішення суду.\~Пред`явлення\~виконавчого документа\~на виконання\~-\~це невід`ємне\~право кожного\~стягувача. Отже, звернення до виконавчої служби (приватного виконавця) це прерогатива позивача (стягувача), а не суду. Саме позивач (стягувач) має право ініціювати виконавче провадження через звернення до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця. Крім цього, відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Як встановлено в судовому засіданні, позивач поніс судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 2422,40 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією № СЦ00019570 від 06.06.2025 року, а тому суд у відповідності ст. 141 ЦПК України стягує його з відповідача. Відповідач у прохальній частині відзиву на позовну заяву просила суд, у разі задоволення позову, зменшити або розстрочити стягнення судового збору. Згідно з ч. 1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Відповідно до ч.1 ст.435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Згідно ч.3 ст.435 ЦПК України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Відповідно до ч.4 ст.435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи тяжке захворювання її самої чи членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Згідно ч.5 ст.435 ЦПК України, розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Таким чином, розстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 26 грудня 2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо). Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25 вересня 2015 року №8 встановлено, що судам при вирішенні питання про розстрочку виконання рішення суду слід враховувати те, що розстрочкою виконання рішення є встановлення періоду, протягом якого рішення суду виконується частинами з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частини мають визначатись судом. Це стосується виконанням рішення суду щодо предметів, які діляться (грошей, майна тощо). Суди, задовольняючи заяви про розстрочку та відстрочку виконання рішень, не враховують, що матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для невиконання судових рішень, які набрали законної сили, та не є обставиною, що утруднює виконання рішень суду. У постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі №796/43/2018 зазначено, що підставою для застосування ст.435 ЦПК України і ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами. Такі обставини повинні виникнути після ухвалення судового рішення та мають бути об`єктивними та такими, що не залежать від волі сторін. Підстави, які зумовлюють необхідність розстрочки виконання рішення, мають оціночний характер, так як законодавцем не надано його вичерпного переліку. За правилом ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.10,81 ЦПК України, саме заявник зобов`язаний довести зазначений предмет доказування, тобто виняткові підстави для розстрочення виконання судового рішення. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність достатніх та належних доказів скрутного матеріального стану відповідача, а тому - відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача зменшення або розстрочки стягнення судового збору.

Outcome: approved