Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-15 00:00:00

04 серпня 2025 року [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеною заявою, в обґрунтування якої посилається на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] , [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема на: житловий будинок [ADDRESS] . [PERSON] постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним по день смерті проживала донька, тобто заявник [PERSON] , 1962 р.н. У встановлений законом строк заявник [PERSON] звернулася до Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , а в подальшому з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину, проте листом Другої Самарівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Південного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Одеса) від 12 червня 2025 року за вих. № 510/02-14 їй було відмовлено у вчиненні відповідних нотаріальних дій, оскільки з наданих нею документів неможливо встановити факт родинних відносин із спадкодавцем, а тому, рекомендовано звернутися до суду. В зв`язку з наведеним, в заяві [PERSON] просила суд: встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , є батьком [PERSON] , [INFO] , уродженки с. Знаменівка Новомосковського району Дніпропетровської області. Ухвалою суду від 12 серпня 2025 року відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами окремого провадження. Ухвалою суду від 12 серпня 2025 року зобов`язано Другу Самарівську державну нотаріальну контору Дніпропетровської області Південного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Одеса) надати належним чином засвідчену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Заявник [PERSON] та її представник в судове засідання не з`явилися, згідно заяви представника заявника, останній просив розглянути справу без його участі, вимоги підтримав, просив заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи Другої Самарівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Південного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, згідно заяви просив розглядати справу без його участі. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши надані учасниками справи докази, приходить до наступного. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [INFO] у віці 75 років помер [PERSON] , [INFO] , про що 25 квітня 2006 року Виконавчим комітетом Знаменівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області складено зроблено відповідний актовий запис за № 37, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 25 квітня 2006 року. У встановлений законом строк заявник [PERSON] звернулася до Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , а в подальшому з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину, проте листом Другої Самарівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Південного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Одеса) від 12 червня 2025 року за вих. № 510/02-14 їй було відмовлено у вчиненні відповідних нотаріальних дій, оскільки з наданих нею документів неможливо встановити факт родинних відносин із спадкодавцем. Для встановлення факту родинних відносин між заявником [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] ,суд наводить наступне. Так, судом встановлено, що [INFO] в с. Знаменівка Новомосковського району Дніпропетровської області народилася заявник [PERSON] , актовий запис про народження № 5 від 13 січня 1962 року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 13 січня 1962 року. Її батьками зазначені: [PERSON] і [PERSON] . Встановлено, що 23 серпня 1980 року Виконавчим комітетом Знаменівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області між заявником [PERSON] і [PERSON] був зареєстрований шлюб, актовий запис № 21, після реєстрації шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00051581812 від 03 червня 2025 року. Судом встановлено, що з 23 лютого 1957 року батьки заявника перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 22 березня 1957 року. В той же час, у вказаному свідоцтві прізвище подружжя зазначено « [PERSON] ». Як встановлено вище, [INFO] у віці 75 років помер [PERSON] , [INFO] , про що 25 квітня 2006 року Виконавчим комітетом Знаменівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області складено зроблено відповідний актовий запис за № 37, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 25 квітня 2006 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, зокрема на житловий будинок [ADDRESS] , що належить останньому на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок (домоволодіння) від 20 січня 1988 року за р.№ 414-2. При цьому, прізвище батька заявника у вказаному свідоцтві зазначено « [PERSON] ». Згідно довідки Виконавчого комітету Знаменівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 20 грудня 2006 року за вих. № 4252, [PERSON] з 1931 року по день смерті постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним по день смерті проживала донька, тобто заявник [PERSON] , 1962 р.н. Судом встановлено, що трудова книжка колгоспника « 162/1 була оформлена 17 грудня 1966 року на ім`я [PERSON] . В той же час, на її титульній сторінці здійснені виправлення, завірені належним чином, а саме: прізвище [PERSON] виправлено на [PERSON] згідно до паспорта серії [NUMBER] , виданого 17 грудня 1980 року. Зокрема, дівоче прізвище рідної сестри заявника [PERSON] [PERSON] , [INFO] , у свідоцтві про її народження серії [NUMBER] від 23 жовтня 1958 року зазначено « [PERSON] » та її батьками зазначені: [PERSON] і [PERSON] . Після реєстрації шлюбу із [PERSON] [PERSON] було присвоєне прізвище [PERSON] , актовий запис 12 від 02 червня 1990 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 27 січня 1994 року. Отже, з урахуванням встановлених вище обстави, суд дійшов висновку, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , є батьком [PERSON] , [INFO] , уродженки с. Знаменівка Новомосковського району Дніпропетровської області, та його прізвище у документах одночасно значилося як « [PERSON] » і « [PERSON] ». У відповідності до статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Так, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 3 статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. На підставі п.1 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, що мають юридичне значення, а саме справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Як вже було зазначено, з частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. За загальними положеннями\~ЦПК України\~на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Також слід зазначити, що згідно зі\~статтею 77 ЦПК України\~предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у\~статті 129 Основного Закону України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Частиною четвертою\~статті 10 ЦПК України\~і\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Закон України "Про судоустрій і статус суддів"\~встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає. Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Враховуючи надані заявником та його представником докази, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшли підтвердження факти, на які посилаються останні, в зв`язку з чим вимоги про встановлення факту родинних відносин підлягають задоволенню. За приписами ч. 7\~ст. 294 ЦПК України\~при ухваленні судом рішення у справі в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved