Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-17 00:00:00

До Новосанжарського районного суду Полтавської області надійшла справа за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. У позовній заяві позивач зазначив, що 03.05.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 00-9751284 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Вказав, що 25.11.2024 ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» уклали Договір факторингу № 25112024-МК/Ейс, за умовами якого Позивач набув право грошової вимоги до Відповідачки за Кредитним договором № 00-9751284 від 03.05.2024. Зазначив, що відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, внаслідок чого у неї виникла заборгованість у розмірі 18877,00 грн. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 19.06.2025 відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті (а.с. 66). Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 10.07.2025 витребувано від АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» інформацію щодо підтвердження факту належності [PERSON] , [INFO] , платіжної картки № [NUMBER] хх-хххх-7292, а також підтвердження факту зарахування за період з 03.05.2024 по 08.05.2024 на цю платіжну картку грошових коштів у розмірі 5000,00 грн згідно з транзакцією № 41474-05775-37373 від 03.05.2024 (а.с. 71). В судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи проводити без його участі. Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про день та час судового розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явилася, заяв про відкладення розгляду справи чи відзиву на позов не надала. Суд, відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, які не з`явилися. Ухвалою суду від 18 вересня 2025 року вирішено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. За вказаних обставин, відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. \~Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.\~ Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Встановлено, що в обґрунтування позовних вимог та, в свою чергу, наявності у позивача права грошової вимоги до відповідача, позивач посилався на договір факторингу № 25112024-МК/Ейс, укладений 25.11.2024 між\~ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ\~«Фінансова компанія «Ейс». Згідно з пунктом 1 частини першої\~статті 512 Цивільного кодексу України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до\~статті 514 Цивільного кодексу України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. \~За частиною першою\~статті 513 Цивільного кодексу України\~правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. \~Відповідно до частини першої\~статті 517 Цивільного кодексу України\~первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. \~Таким чином, у\~Цивільному кодексі України\~встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається. В свою чергу, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме кредитне зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Відповідно до\~положень ст.\~1077-\~1079\~ЦК України, за договором\~факторингу (фінансування під відступлення\~права грошової вимоги) одна сторона (фактор)\~передає або\~зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта)\~за плату\~(у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або\~зобов`язується\~відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої\~особи (боржника). Клієнт\~може відступити факторові свою грошову вимогу\~до боржника\~з метою\~забезпечення виконання\~зобов`язання\~клієнта перед\~фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня\~вимога). \~Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової\~вимоги обумовлене\~певною подією,\~воно вважається\~переданим з\~моменту настання\~цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Сторонами у\~договорі факторингу\~є фактор\~і клієнт. Клієнтом\~у договорі\~факторингу може\~бути фізична\~або юридична\~особа,\~яка є\~суб`єктом\~підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Дослідивши наданий до позовної заяви договір факторингу № 25112024-МК/Ейс від 25 листопада 2024 року, укладений між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ\~«Фінансова компанія «Ейс», суд встановив. Відповідно до п. 2.1 вказаного договору факторингу, Фактор зобов`язується передати (сплатити) Клієнту Суму Фінансування, а Клієнт зобов`язується відступити Факторові Права Вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру, в обсязі та на умовах, що існують на Дату відступлення Прав Вимог. Зазначено, що реєстр боржників погоджений Сторонами список з переліком особистих даних Боржників і розмірів грошових зобов`язань кожного з Боржників із зазначенням суми заборгованості, а також інші дані про Боржника у разі їх наявності у Кредитора, разом з додатком у електронному вигляді. Згідно із п. 3.1 договору факторингу, Фактор сплачує Клієнту Суму Фінансування шляхом безготівкового перерахування грошових коштів у сумі 1 532 950,83 грн, без ПДВ на банківський рахунок [NUMBER] , в АТ «ОТП БАНК», МФО банка 300528, код ЄДРПОУ Клієнта 42806643 протягом десяти банківських робочих днів від дати підписання договору. Відповідно до платіжної інструкції № 17 від 03.12.2024 ТОВ\~«ФК «Ейс» сплатило грошові кошти на рахунок ТОВ «Макс Кредит» за договором факторингу № 25112024-МК/Ейс від 25 листопада 2024 року у розмірі 1 532 950,83 грн. (а.с. 41). Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу № 25112024-МК/Ейс від 25 листопада 2024 року ТОВ «ФК «Ейс» набуло права вимоги до відповідачки [PERSON] за договором № 00-9751284 у розмірі 18877,00 грн (а.с. 42-43). Так, згідно з актом приймання передачі реєстру боржників від 25.11.2024 до договору факторингу № 25112024-МК/Ейс від 25 листопада 2024 року ТОВ «Макс Кредит» передав, а ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» прийняв реєстр боржників, складений відповідно до умов договору (а.с. 40 зворот). Враховуючи наведене, позивачем надано до суду докази виникнення прав і обов`язків за договором факторингу № 25112024-МК/Ейс від 25 листопада 2024 року та докази наявності у позивача права грошової вимоги саме до відповідачки. Встановлено, що 03.05.2024 між [PERSON] та ТОВ «Макс Кредит» було укладено договір кредитної лінії № 00-9751284 (а.с. 11-15). Згідно з вказаним договором, сума кредиту становить 5000,00 грн, строк кредитування 360 календарних днів. Позичальник зобов`язаний повернути Суму Кредиту Кредитодавцю в останній день строку кредитування (дата остаточного повернення кредиту 28 квітня 2025, згідно умов пункту 3.4 цього Договору. Відповідно до п. 1.5 тип процентної ставки фіксована. Стандартна процентна ставка складає 1,47 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах Строку дії кредитної лінії, зазначеного в пункті 1.3 цього договору. Згідно із п. 1.6 - 1.7, Кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 10,00% від суми кредиту, що складає: 500,00 грн. Денна процентна ставка за цим договором при застосуванні Стандартної процентної ставки та Комісії дорівнює 1,5 % . Відповідно до п. 2.8, кредитодавець зобов`язаний надати кредит у дату надання/видачі Кредиту: «03» травня 2024 року. Сума кредиту перераховується Кредитодавцем в сумі 5000,00 грн на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] . Зі змісту договору вбачається, що відповідачка підписала вказаний договір електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 59582 (а.с.23) \~ \~ \~ \~Факт перерахування 03.05.2024 [PERSON] на карту № [NUMBER] грошових коштів у розмірі 5000,00 грн підтверджено листом АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» від 31.07.2025 № 20.1.0.0.0/7-250723/39649-БТ (а.с. 82 ), інформаційною довідкою ТОВ «Платежі онлайн» № 1106-12 від 18.12.2024 (а.с. 24-25), додатком до інформаційної довідки ТОВ «Платежі онлайн» № 1106-12 від 18.12.2024 (а.с. 26-27). Надаючи оцінку зазначеним доказам у справі, суд враховує, що електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Згідно з ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З урахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. За змістом ст.\~626,\~628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч. 1 ст. 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За\~ст. 634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.\~633,\~634\~ЦК України\~можна вважати,\~що другий\~контрагент (споживач\~послуг банку)\~лише приєднується\~до тих\~умов,\~з якими\~він ознайомлений. На цю обставину звернула увагу Велика палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України\~договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), ч. 2 ст. 530 ЦК України визначено, якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки установлені договором або законом. Згідно зі ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що матеріалами справи доведено, що відповідачка [PERSON] дійсно отримала кредитні кошти, однак неналежним чином виконувала кредитні зобов`язання, добровільно не сплатила обумовлені кредитними правовідносинами платежі, що призвело до виникнення заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачки. Згідно з випискою з особового рахунка та детальним розрахунком заборгованості за Кредитним договором № 00-9751284 від 03.05.2024 розмір заборгованості відповідачки [PERSON] станом на 15.05.2025 становить 18877,00 грн, з яких: 5500,00 грн - заборгованість за кредитом; 13377,00 грн заборгованість по просроченим відсотках за користування кредитом (а.с. 31-32). Відомості, що містяться у розрахунку заборгованості свідчать про правильність обрахування її розміру. При цьому відповідачка не надала належних доказів, які спростовують доводи позовної заяви щодо укладення між нею та ТОВ «Макс Кредит» кредитного договору, отримання відповідачкою кредитних коштів та розміру заборгованості за кредитом. За наведених\~обставин,\~вимога\~позивача\~про\~стягнення\~з\~відповідачки\~заборгованості\~за\~кредитним договором у розмірі 18877,00 грн є обґрунтованою. З урахуванням встановлених обставин справи з відповідачки [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 00-9751284 у розмірі 18877,00 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з приписів ст.141 ЦПК України, згідно з якою стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, згідно з випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету Ураїни № 11742 від 23.05.2025. Зважаючи на повне задоволення позовних вимог, сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача становить 2422,40 грн. Крім судового збору позивач просив стягнути з відповідачки витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн. Представництво інтересів ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» під час судового розгляду справи здійснювало адвокатське бюро «Тараненко та партнери» на підставі договору про надання правничої допомоги № 07/04/25-02 від 07.04.2025 (а.с. 44-45). Відповідно до акта прийому-передачі наданих послуг, правнича допомога складається з: складання позовної заяви ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» до боржника, яким є [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 00-9751284 від 03.05.2024 5000,00 грн; вивчення матеріалів справи 1000,00 грн; підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором № 00-9751284 від 03.05.20224 на рахунок боржника 500,00 грн; підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором № 00-9751284 від 03.05.2024 на рахунок боржника 500,00 грн. (а.с. 48). Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу, що здійснив позивач, суд виходить з вимог ст. 133, 137, 141 ЦПК України, згідно яких судові витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову суд покладає на відповідачку. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданн япослуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Великою Палатою Верховного Суду у постанові по справі № 755/9215/15-ц, зроблено висновок, згідно з яким ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи,

Outcome: approved