Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-10 00:00:00

Позивач, в інтересах якого діяла представник, звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії Південна залізниця акціонерного товариства Українська залізниця, про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, в якому просив стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 1 211 200, 00 грн без стягнення податків та обов`язкових платежів, а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 08.07.2017 року біля 10:48 години на ділянці путі між станціями «Біляївка» й «Краснопавлівка» на 897 км + 400 м, на парній колії напрямку в бік м. Харкова, було виявлено тіло громадянина [PERSON] з травмами від потягу. В подальшому було виявлено, що найближчим потягом напрямку руху в бік м. Харкова, відповідно до часу виявлення постраждалого, був товарний состав з електропотягом «ВЛ11-627/644» №2342, у складі 56 товарних вагонів, приблизною довжиною 700 м, який рухався зі сторони станції «Лозова» проїжджаючи станцію «Краснопавлівка» в напрямку станції «Харків сортировка», під керування машиніста [PERSON] , який заявив, що тіла постраждалого на рейках в момент проїзду його потяга не було. Електропотяг «ВЛ11-627/644» № 2342, який належить АТ «Українська залізниця», є джерелом підвищеної небезпеки. Позивач вказав, що він є рідним онуком загиблого, який проживав з ним однією сім?єю на момент смерті. [PERSON] вказав, що у зв?язку зі смертю дідуся внаслідок наїзду на нього рухомого складу, він зазнав сильних душевних та моральних страждань. Страждання полягали у порушенні його нормальної життєдіяльності, оскільки він перебував у близьких стосунках із дідом, дуже його любив, а тому відчував та відчуває сильний душевний біль від втрати близької йому людини. У зв?язку з цим, у позивача було порушено нормальний сон, йому часто сняться жахи. Позивач вказав, що перебуває у стані постійного стресу, оскільки дідусь фактично заміняв йому батька, так як його рідний батьком помер набагато раніше. Враховуючи вище вказане, позивач просив стягнути з відповідача моральну шкоду. Ухвалою суду було відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, сторонам визначено строки для подання заяв по суті та витребувано інформацію про реєстрацію місця проживання померлого. Представником відповідача було надано відзив на позов, в якому вона вказала, що позовні вимоги є незаконними та необґрунтованими, оскільки в постанові про закриття кримінального провадження вказано, що тіло громадянина [PERSON] з травмами від потяга знаходилось на парній колії напрямку в бік Харкова. Таким чином, загиблий порушив пункти 2.2; 2.3; 2.5; 2.6 "Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України". Ці правила передбачають заборону пішоходам ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п?яти метрів; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом, що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м. При наближенні поїзда треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід. Представник вказала, що позивачем, до матеріалів справи не надано жодних письмових доказів, які б підтверджували його моральні страждання щодо смерті близької йому людини. В позовній заяві позивач зазначає, що він відчував та відчуває сильний душевний біль, порушено сон, сняться постійно жахи, він постійно перебуває у стані стресу. Проте, в матеріалах справи не міститься жодних медичних висновків, рецептів чи довідок про призначення йому лікування, медичних препаратів, тощо. Позивачем не доведено, чим підтверджується факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань, не зазначено, якими доказами це підтверджується. Крім того, в матеріалах справи не міститься жодних доказів моральних страждань позивача у зв?язку зі смертю діда, доказів підтверджуючих втрату фізичної, моральної підтримки, не доведено факт проживання однією сімєю. Зважаючи на вище вказане, представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову. За клопотанням представника відповідача, ухвалою суду було витребувано з СУ ГУ НП в Харківській області матеріалів кримінального провадження №120172200000000897 від 08.07.2017 року для огляду у судовому засіданні. На адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача зазначила, що які б підтверджували моральні страждання від смерті близької людини є безпідставними, посилання щодо умислу суїциду в діях потерпілого будується відповідачем виключно на припущеннях. Слідчим не закрито кримінальне провадження за фактом скоєння самогубства, тобто дії померлого здійснені з необережності. Жодних доказів вчинення померлим суїциду відповідачем не надано, тобто докази завдання шкоди через непереборну силу або умисел потерпілого відсутні. Адвокат також зазначила, що відсутність в діях відповідача, як власника джерела підвищеної небезпеки, порушень, не звільняє його від зобов`язання відшкодувати моральну шкоду. Фінансовий стан АТ Укрзалізниця не є підставою для звільнення від зобов`язання. Представник вказала, що у справі наявні докази, що позивач та померлий були зареєстровані за однією адресою та проживали однією сімєю, а тому [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди. Зважаючи на вище вказане, представник просила задовольнити позов та стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду. До суду надійшли пояснення представника відповідача, в яких представник АТ Укрзалізниця зазначила, що в ході досудового слідства родичі померлого підвердили, що він повністю усвідомлював значення своїх дій та свідки [PERSON] й інші члени загиблого написали заяву про відмову будь-кого з членів родини потерпілим, вказала, не мають ні до кого претензій у звязку зі смертю [PERSON] . Представник вказала, що звернення позивача може бути через докори сумління, оскільки дідусь загинув, коли він знаходився з ним вдома сам на сам. Крім того, для встановлення фізичних, душевних чи психічних страждань позивачем не надано жодних доказів. Зважаючи на викладене, представник просила відмовити у задоволенні позову. Ухвалою суду було закрито підготовче судове засідання, призначено справу до судового розгляду та задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків [PERSON] та [PERSON] 23.07.2024 року ухвалою суду було зупинено провадження у справі за клопотанням представника позивача на час перебування [PERSON] на лікуванні у звязку з пораненням, отриманим під час військової служби. 01.07.2025 року за клопотанням представника позивача провадження у справі було поновлено. У судове засідання зявилася представник позивача - адвокат Тарасенко В.Ю., яка наполягала на задоволенні позову та просила стягнути з відповідача моральну шкоду, завдану [PERSON] , від допиту свідка [PERSON] відмовилась. У судове засідання зявилася представник відповідача - [PERSON] , яка заперечувала проти задоволення позову та просила відмовити в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши докази, надані сторонами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи встановлено, що позивач, [PERSON] , народився [INFO] в родині [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.21). Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.22), батько позивача, [PERSON] , народився в родині [PERSON] та [PERSON] . Вище викладене підтверджує факт того, що [PERSON] є онуком [PERSON] . Вказане не оспорюється сторонами. Згідно із копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.23), батько позивача, [PERSON] , помер [INFO] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.24). Як вбачається з викладеного позивачем, а також з копії постанови про закриття кримінального провадження(а.с.25-26), що [PERSON] було виявлено лежачим на колії. У вище вказаній постанові вказано, що згідно висновку судово-медичної експертизи трупа [PERSON] встановлено, що причиною смерті був травматичний шок, обумовлений сукупністю тілесних ушкоджень, при судово-медичній експертизі крові трупу громадянина [PERSON] виявлено етиловий спирт у кількості - 0,66 проміле. При огляді витребуваних матеріалів кримінального провадження в судовому засіданні, було встановлено, що згідно висновку судово-медичної експертизи трупа [PERSON] №142-ЛЗт/17, мовою оригіналу вказано наступні висновки експерта: У гр-на [PERSON] имели место следующие телесные повреждения: - полная ампутация левой руки на уровне локтевого сустава и нижней трети плеча; - неполная травматическая ампутация левой ноги на уровне нижней трети бедра, в области коленного сустава и верхней трети голени, где мягкие ткани размозжены, кости раздроблены, сохранен лишь кожный лоскут по задней поверхности ноги; - закрытые переломы обоих костей предплечья в верхней трети и плечевой кости в средней трети правой руки; - ушибленная рана на передней поверхности правого коленного сустава; - закрытые прямые переломы ребер: 3,4 по околопозвоночной линии справа, 5-8 по задней подмышечной линии справа и 5-9 по лопаточной линии слева; - разрыв ткани селезенки в области ворот. Вышеуказанные телесные повреждения образовались прижизненно в период одного события от действия тупых твердых предметов либо при ударе о таковые и по своему характеру и локализации указывают на возможность своего образования в условиях железнодорожного травмирования при ударе выступающими частями движущегося железнодорожного транспорта и последующим перекатыванием колес железнодорожного транспорта через конечности. По степени тяжести вышеуказанные телесные повреждения имеют признаки ТЯЖКОГО телесного повреждения по критерию опасности для жизни (согласно п.2.13 Правил судебно-медицинского определения степени тяжести телесных повреждений Приказа №6 МОЗ Украины от 17.01.1995г). Причиной смерти гр-на [PERSON] явился травматический шок, обусловленный вышеуказанными телесными повреждениями. При судебно-медицинской экспертизе крови трупа гр-на [PERSON] , 1937 г.р. обнаружен этиловый спирт в количестве - 0,66%, соответствует его содержанию при легкой степени алкогольного опьянения.. Також, при огляді вище вказаних матеріалів кримінального провадження було встановлено, що у поясненнях машиніста [PERSON] вказано мовою оригіналу: [INFO] я заступил 8:10 на смену, для этого я прибыл в «нарядную» по адресу г. Харьков пер. Верховский д.6 где, пройдя первичный инструктаж и мед осмотр, приступил как обычно к своим обязанностям вместе с помощником машиниста Морозовым, более точных данных я не знаю о нем т.к. он был на одну поездку. В мои обязанности в тот день входило управление электропоездом - «P2T-7104», сообщением Харьков - Запорожье номер поезда № 819. Так мы прибыли на станцию [PERSON] пассажирский где, приняв пассажиров, отправились по маршруту в 09:10. Двигаясь по участку пути между станциями «Беляевка» и «Краснопавловка» на 897 км + 400 м. мы увидели, что между путями ближе к левой рельсе направления путей в сторону г. Харькова (четный путь) что то лежит. Приблизившись, мы поняли, что это человек мужского пола, с лысой головой и без одной ноги, которая была ампутирована, мы сразу поняли что он мертв. Обнаружили мы его примерно в 10:48-49 минут.. Відповідно до викладеного у відповіді виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області(а.с. 63), [PERSON] значився зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] , з 27.06.1980 року та знятий з реєстрації місця проживання з вказаної адреси у звязку зі смертю [INFO] , крім того за даною адресою значаться по теперішній час зареєстрованими: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . У судовому засіданні 11.09.2025 року була допитана свідок [PERSON] підтвердила факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сімєю. Відповідно до положень ст. 55 Конституції України та чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Оскільки електропотяг відноситься до джерела підвищеної небезпеки, відшкодування спричиненої шкоди здійснюється незалежно від вини. Згідно роз`яснення постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяній фізичній або юридичній особі незаконним діями, або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати. зокрема: у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач характеру немайнових втрат ( їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість виражених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, зваженості та справедливості. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказуванню не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди, є сам по собі факт порушення права (справи Войтенко проти України, Науменко проти України). Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Так, у пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд вважає, що втрата дідуся при наявності життєвих зв`язків між ним та онуком однозначно спричиняє моральні страждання. Посилання відповідача на відсутність доказів спільного проживання є безпідставним, оскільки згідно з матеріалами справи позивач та померлий були зареєстровані за однією адресою. Так, згідно з ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження порушень з АТ Українська залізниця не виявлено. Беручи до уваги вище викладене, суд приходить до висновку, що обставини, щодо спричинення шкоди не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого, який перебував у стані легкої алкогольної інтоксикації, та не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник (володілець джерела підвищеної небезпеки) відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише за спричинення шкоди за наслідками непоборної силі або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди. Верховний Суд у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого. Так, припущення відповідача про бажання скоїти суїцид ні чим не підтверджені, а тому не можуть свідчити про наявність умислу в діях потерпілого. Відповідно до долучених матеріалів, а також оглянутих матеріалів кримінального провадження, жодної інформації, яка б вказувала на можливість скоєння загиблим суїциду, судом не встановлено. На підставі викладеного, та враховуючи ступінь, глибину та тривалість моральних страждань, понесених позивачем, зважаючи на певну необережність потерпілого та відсутність вини заподіювача шкоди, зважаючи на відсутність підстав для звільнення від відшкодування відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача 100 000,00 грн в якості відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Даний розмір відшкодування повністю узгоджується з позицією, викладеною у постанові Харківського апеляційного суду від 23.01.2024 року та у постанові Верховного Суду від 21.06.2024 року у справі №629/2372/23. Відшкодування моральної шкоди в даному розмірі на думку суду буде співмірним із спричиненою позивачу моральною шкодою, та відповідатиме принципам розумності і справедливості і не матиме наслідком збагачення позивача за рахунок відповідача. Підпунктом «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної плати, встановленої на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що відшкодування стосується моральної шкоди, завданої життю та здоров`ю, беручи до уваги позицію, викладену у постанові Харківського апеляційного суду від 20.02.2024 року та у постанові Верховного Суду у постанові від 24.01.2025 року у справі №624/946/23, дана сума оподаткуванню не підлягає. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Частиною статті 5 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Так, позов є майновим, ціна позову складає 1 211 200 грн, враховуючи вказане сплаті підлягає судовий збір у розмірі 12 112, 00 грн. Позивач при зверненні до суду із вимогами про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, був звільнений від сплати судового збору. Враховуючи вище вказане, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог, а саме у сумі 1000,00 грн. Частину судового збору у розмірі 11 112,00 грн, яка підлягає стягненню з позивача, віднести на рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial