Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси через підсистему «Електронний суд» надійшли матеріали позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей - сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви та до досягнення ними повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.12.2011 між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, від якого у подружжя народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На даний час подружжя не проживає разом, діти проживають разом з матір`ю, проте відповідач [PERSON] відмовляється добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання синів. Крім цього позивачка зазначає, що раніше зверталася до Приморського районного суду м. Одеси заявою про видачу судового наказу, але ухвалою від 10.03.2025 по справі №522/1575/25-Е їй було відмовлено відповідно до положень ч. 9 ст. 165 ЦПК України, так як згідно з відомостями, отриманими з Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але 28.07.2022 знятий з обліку і місце його реєстрації наразі невідоме. За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями позовна заява з додатками передана на розгляд судді Чорнусі Ю.В. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15.04.2025 позовну заяву залишено без руху, позивачу встановлений десятиденний строк з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05.05.2025 відкрите провадження та призначений розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 10.06.2025. У судове засідання 10.06.2025 сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. 10.06.2025 до суду від представника позивача адвоката Дворніченка О.О. надійшла заява про проведення судового засідання без участі позивача та її представника. Розгляд справи відкладений на 28.08.2025. У судове засідання 28.08.2025 з`явився представник позивача адвокат Дворніченко О.О. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Розгляд справи відкладений на 15.09.2025 у зв`язку із зобов`язанням позивача надати суду докази того, що діти проживають з матір`ю. 12.09.2025 до Приморського районного суду м. Одеси через підсистему «Електронний суд» від представника позивача адвоката Дворніченка О.О. надійшла заява, до якої додані витребувані судом докази проживання дітей разом з матір`ю. У судове засідання 15.09.2025 сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, наявні у справі, вислухавши доводи представника позивача, суд дійшов таких висновків. Згідно з ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ч.ч. 1,2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до вимог ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1 ст.\~5\~ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 2\~Закону України\~«Про судоустрій\~і статус\~суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та\~набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 51 Конституції України\~батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно з ст.\~180\~Сімейного кодексу\~України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» (далі Закону № 2402-III) кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 1 ст.\~12\~Закону №\~2402-III на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до вимог ч. 1 ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ч. 1 ст. 191 СК України). Згідно з ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст.\~81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 09.12.2011 між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований шлюб Третім Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №601, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 09.12.2011 Третім Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. Сторони у справі від шлюбу мають неповнолітніх дітей: - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 12.07.2012 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції; - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 24.07.2018 Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. До заяви від 12.09.2025 представником позивача надані наступні докази в підтвердження проживання дітей разом з матір`ю: - акт від 12.09.2025 про проживання [PERSON] та [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , підписаний мешканцями будинка за вказаною адресою та засвідчений начальником дільниці №5 КП «ЖКС «Порто-Франківський»; - витяг з реєстру Одеської територіальної громади від 12.09.2025 про місце проживання [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; - витяг з реєстру Одеської територіальної громади від 12.09.2025 про місце проживання [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; - витяг з реєстру Одеської територіальної громади від 12.09.2025 про місце проживання [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Суд вважає надані представником позивачки докази належними, допустимими та достовірними, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про факт спільного проживання неповнолітніх дітей разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 23.12.2019 у справі № 344/10971/16-ц аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що будь-які витрати на утримання дітей мають визначатися за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід ураховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їхній розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина перша статті 184 СК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин та ухвалення рішення судом першої інстанції). Суд враховує, що відповідач не скористався своїм правом щодо подання відзиву на позовну заяву, ним не надано доказів наявності істотних обставин, які мають бути враховані під час визначення розміру аліментів. Відповідно до ст.\~184\~СК України визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі здійснюється саме за заявою одержувача аліментів, однак позивач не заявляла вимогу про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Визначаючи спосіб виконання обов`язку по утриманню дійте, суд керується приписами ч. 3\~ст. 181 ЦПК України, яка передбачає, що саме той із батьків, з ким проживає дитина, має право обирати спосіб сплати аліментів: у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Враховуючи заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення аліментів у частці від доходу, суд вважає, що саме такий спосіб виконання обов`язку по утриманню дійте має бути визначений та аліменти підлягають стягненню у часті від доходу відповідача. Відповідно до ч. 1-2\~ст. 183 СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно з ч. 5\~ст. 183 СК України\~той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Стягнення аліментів на утримання двох дітей у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, сприятиме належному забезпеченню інтересів неповнолітніх дітей сторін та підлягає стягненню з відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів. Згідно з п. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат. Таким чином, судовий збір за позовну вимогу про стягнення аліментів у розмірі 1211,20 гривень підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Відповідно до статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved