Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-15 00:00:00

21 серпня 2025 року позивачка звернулася до Березнегуватського районного суду з відповідним позовом до відповідача, який підписаний її представником [PERSON] , що діє на підставі договору про надання правничої допомоги від 08 серпня 2025 року. В позові зазначено, що з відповідачем позивачка перебуває у шлюбі з 14 квітня 2010 року, який зареєстровано\~ відділом реєстрації актів цивільного стану Березнегуватського районного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис № 14.\~ Мають неповнолітню [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя в них не склалося, шлюбні стосунки\~ припинені з липня 2025 року. Вважає, що сім`ю зберегти не можливо, оскільки примирення між ними бути не може. Просила розірвати шлюб між нею та відповідачем та стягнути судові витрати, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу, в розмірі 12000 грн та 1211,2 грн. судового збору. В судове засідання позивачка надала заяву про розгляд справи за її відсутності та заперечення проти надання їм строку на примирення, оскільки це суперечить її інтересам, їх сім`я існує лише формально, відповідач тривалий час застосовував до неї психологічне насильство, а тому позовні вимоги вона підтримала, на їх задоволенні наполягала (а.с.40-42). Відповідач в судове засідання надав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги позивачки не визнав, просив надати їм строк для примирення у три місяці, оскільки він має намір зберегти сім`ю. Крім того заперечував щодо стягнення з нього на користь позивачки витрати на професійну правничу допомогу, в розмірі 12000 грн, оскільки вважав вказану суму завищеною і не співмірною з предметом позову, крім того просив про розгляд справи без його участі (а.с.20-33). Оскільки сторони в судове засідання не з`явилися, відповідно фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2\~ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , сторони зареєстрували шлюб 14 квітня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Березнегуватського районного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис № 14 (а.с.4). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 14 квітня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Березнегуватського районного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис № 29, сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.3). Згідно копії свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 30 листопада 2011 року, позивачка [PERSON] змінила своє шлюбне прізвище з " [PERSON] " на дошлюбне " [PERSON] ", про що 30 листопада 2011 року складено відділом державної реєстрації актів цивільного стану Березнегуватського районного управління юстиції Миколаївської області відповідний актовий запис № 03 (а.с.7). Через несумісність характерів, різні погляди на життя та вчинення домашнього насильства психологічного характеру з боку відповідача по відношенню до позивачки, їх шлюб виявився невдалим. З початку повномасштабної війни росії проти України позивачка виїхала з донькою за кордон і з того моменту шлюбні стосунки між ними припинені остаточно. Позивачка вважає, що їх шлюб має формальний характер і сім`ю зберегти неможливо, оскільки це суперечить її інтересам і примирення між ними бути не може. Згідно зі ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя, згідно до ст.110 СК України. Згідно зі ст. 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 листопада 2018 року у справі № 761/33261/16-ц (провадження № 61-33349св18) зроблено висновок щодо застосування статті 111 СК України та вказано, що «примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком». Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 28.11.2018 у справі № 206/3459/16-ц, від 14.01.2020 у справі № 200/952/18, від 10.06.2020 у справі № 643/5316/18. Оскільки суд не може формально застосовувати інститут примирення подружжя, вирішуючи клопотання відповідача про надання строку на примирення, суд оцінює, зокрема, строк, який сплинув із моменту пред`явлення позову про розірвання шлюбу, обставини справи, які свідчать про можливість примирення сторін, позицію іншого з подружжя щодо надання строку на примирення. Водночас, звертаючись до суду із відзивом та проханням про надання строку на примирення терміном 3 місяці, відповідачем не наведено будь-яких об`єктивних обставин справи, які б свідчили про можливість примирення між сторонами. Позивачка [PERSON] у свою чергу категорично наполягала на розірванні шлюбу і заперечувала проти надання строку на примирення, через вчинення відповідачем щодо неї систематичного психологічного насильства. Суд зазначає, що наявність наміру для примирення лише в одного подружжя без згоди на це іншого подружжя, не є правовою підставою для надання строку для примирення. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114, ч.3 ст.115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного суд вважає, що підстави для надання сторонам строку на примирення відсутні, а причини, які спонукали позивачку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить її інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов слід задовольнити. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідача обов`язок по відшкодуванню позивачу витрат на оплату судового збору, в розмірі 2422,4 грн. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу, в розмірі 12000,00 грн., то згідно п.1 ч.3 ст. 113 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать також витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до\~ст.137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Нормою ч.4 ст.137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За вимогами ч.8\~ст.141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано копію договору про надання правничої допомоги від 08 серпня 2025 року, укладеного з адвокатом Чухраєвою Н.С., де визначено вартість правової допомоги 12000,00 грн., та дві платіжні інструкції від 08 серпня 2025 року та 25 серпня 2025 року про сплату коштів за надання правничої допомоги, в розмірі 12000,00 грн. (а.с.10-13,35). Враховуючи складність справи, що є малозначною, виконані адвокатом роботи, які не є складними та не потребують значних затрат часу, зміст позовної заяви, що є типовим для такого виду правовідносин, обсяг доданих документів, який не є значним та клопотання відповідача про зменшення витрат на правову допомогу, суд вважає, що заявлені витрати на правничу допомогу, у розмірі 12000,00 грн. не відповідають засадам розумності, співмірності, характеру наданої правової допомоги та реальності таких витрат, а тому вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки лише 2000,00 грн. як витрат на оплату професійної правничої допомоги за даним позовом.

Outcome: approved