Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-18 00:00:00

19 серпня 2024 року позивачка через свого представника звернулася до Татарбунарського районного суду Одеської області суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивувала таким. [INFO] в с. Дельжилер Білгород-Дністровського району Одеської області помер батько позивачки [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на будинок садибного типу з господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] та на земельну ділянку для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1085 га, кадастровий номер: 5125081900:02:001:0479, яку остання прийняла у спадщину, згідно з Свідоцтвом про право на спадщину за законом серії НТА № 987863 від 05 квітня 2024 року. За звернення позивачки, як спадкоємиці за законом першої черги, до Саратської державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини після смерті батька на житловий будинок, постановою нотаріуса їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через відсутність правовстановлюючого документа, що посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно та відповідної реєстрації права власності. Факт належності житлового будинку спадкодавцю підтверджується Випискою з облікової карти об`єкта погосподарського обліку. Державним реєстратором прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Татарбунарської міської ради позивачці відмовлено у реєстрації права власності на житловий будинок, оскільки земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок зареєстрований за іншою особою. Враховуючи викладене, позивачка просить визнати за нею право власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті батька. Згідно з розпорядженням в.о. голови Татарбунарського районного суду Одеської області О.А.Дем`янової № 420 від 19 серпня 2024 року, справу передано на розгляд Саратському районному суду Одеської області. Відповідно до ухвали судді Саратського районного суду Одеської області Бучацької А.І. від 25 вересня 2024 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження. Згідно з ухвалою судді Саратського районного суду Одеської області Бучацької А.І. від 12 лютого 2025 року за клопотанням представника позивача [PERSON] справу передано за підсудністю до Татарбунарського районного суду Одеської області. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 квітня 2025 року справу передано у провадження судді Татарбунарського районного суду Одеської області Луцюка В.О. Згідно з ухвалою судді від 30 квітня 2025 року справу прийнято до свого провадження та розпочато підготовче провадження, призначено підготовче засідання; витребувано у державного нотаріуса Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Колісника Д.Ю. спадкову справу до майна померлого [INFO] [PERSON] 21 травня 2025 року на виконання ухвали суду від 30 квітня 2025 року про витребування доказів надійшла копія спадкової справи № 132/2023 до майна [PERSON] , померлого [INFO] (вх. № 2357/25-Вх 21.05.2025). Відповідно до ухвали від 25 червня 2025 року витребувано: копії (витяги) з погосподарських книг щодо обліку домогосподарства за адресою: [ADDRESS] , з дня постановлення будинку на облік та до 2023 року, із зазначенням голови домогосподарства та членів його сім`ї. 31 липня 2025 року на виконання вказаної ухвали надійшли витребувані докази вх. №3709/25-Вх 31.07.2025). Згідно з ухвалою суду від 25 серпня 2025 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивачка клопотання про відкладення розгляду справи не подала. Від представника позивача надійшла заява про слухання справи у його та позивачки відсутність, позовні вимоги підтримали в повному обсязі (вх. № 4812/25-Вх 17.09.2025). Представник відповідача Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Логінов О.Г. надав суду заяву, у якій просив про розгляд справи у відсутність представника міської ради, у вирішення спору поклався на розсуд суду (вх. №4255/25 25.08.2025). Судом ухвалено про розгляд справи у відсутність її учасників. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. [INFO] в с. Дельжилер Білгород-Дністровського району Одеської області помер [PERSON] , про що 10 січня 2023 року в Книзі реєстрації смертей Татарбунарського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вчинено актовий запис № 9 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с. 8). Після його смерті відкрилася спадщина на будинок садибного типу з господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] та на земельну ділянку для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1085 га, кадастровий номер: 5125081900:02:001:0479. Перейменування вулиці «Гагаріна» на вулицю «Центральна» мало місце, згідно з розпорядженням Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області № 71-р від 25 березня 2024 року (а.с. 22-24). Позивачка є донькою спадкодавця та спадкоємцем першої черги. На підтвердження родинних відносин, як між донькою та батьком, надано копію свідоцтва про народження позивачки серії [NUMBER] , виданого на підставі актового запису № 61 від 24 липня 1986 року Дмитрівською сільською радою Татарбунарського району Одеської області (а.с. 7). Згідно з копією спадкової справи № 132/2023 до майна померлого [INFO] [PERSON] , з заявою про прийняття спадщини після його смерті [INFO] звернулася його донька [PERSON] . Інші спадкоємці померлого: дружина [PERSON] та син [PERSON] відмовилися від належної їм частини спадкового майна за законом (а.с. 77-146). Як вбачається з копії спадкової справи, позивачка прийняла спадщину після смерті батька та отримала, зокрема, Свідоцтво про прав на спадщину за законом серії НТА №987863 від 05 квітня 2024 року на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1085 га, кадастровий номер: 5125081900:02:001:0479 (а.с. 9). Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути у тому числі, визнання права. Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом - ст. 1217 ЦК України. В силу ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини, за нормою ст. 1221 ЦК України, є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини - ст. 1222 ЦК України. Згідно з ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. По положенню ст. ст. 1258, 1261 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. Статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. 15 серпня 2024 року постановою державного нотаріуса Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Колісника Д.Ю. позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок, який підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно (а.с. 12). За п. 3.1 листа Вищого Спеціалізованого Суду України від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. За ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права, що виникли до набрання чинності вказаним Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав - ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення будівництва. За даними технічного паспорту, виготовленого 28 березня 2023 року, будинок садибного типу з господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] складається з: житлової будівлі - А, загальною площею 99,7 кв.м, житловою площею 80,5 кв.м, площею основи забудови 124,8 кв.м; веранди а, площею основи забудови 22,4 кв.м; погрібу а1, площею основи забудови 27,9 кв.м; навісу а2, площею основи забудови 20,4 кв.м; сараю - Б, площею основи забудови 20,4 кв.м; літньої кухні - В, площею основи забудови 39,8 кв.м; веранди - в, площею основи забудови 9,1 кв.м; гаражу Г, площею основи забудови 15,0 кв.м; літньої кухні - Д, площею основи забудови 36,7 кв.м; сараю Е, площею основи забудови 40,9 кв.м; сараю - Ж, площею основи забудови 28,7 кв.м; хвіртки 1, площею основи забудови 1,2 кв.м; хвіртки 2, площею основи забудови 1,3 кв.м; воріт 3, площею основи забудови 5,9 кв.м; воріт 4, площею основи забудови 5,8 кв.м; огородження 5, площею основи забудови 33,8 кв.м; басейну 6; рік будівництва 1947-1989 роки (а.с. 13-18). Питання набуття права власності на той час регулювалося Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пунктом 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначено, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог вказаного законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Зазначене відповідає висновку Верховного Суду викладеному у постанові від 06 березня 2018 року у справі № 175/2254/15. Крім того, по приватних житлових будинках, що збудовані до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення в експлуатацію при оформленні права власності. Таким чином, за наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи (п. 3.2 Листа ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»). Згідно з п. 20 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (далі - Інструкція), яка втратила чинність 19 січня 1996 року, передбачалася реєстрація будинків і домоволодінь на підставі записів у погосподарських книгах. За змістом пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року (втратила чинність 07 липня 1994 року) підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Згідно з Витягами з погосподарських книг Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області: за період 1955-1957, 1958-1960 роки у будинку проживали [PERSON] , 1926 року народження (голова домогосподарства) та члени його сім`ї: дружина [PERSON] , 1928 року народження; син [PERSON] , 1948 року народження; син [PERSON] , 1951 року народження; син [PERSON] , 1953 року народження; за період 1961-1963, 1964-1966, 1967-1969 роки у будинку проживали [PERSON] , 1926 року народження (голова домогосподарства) та члени його сім`ї: дружина [PERSON] , 1928 року народження; син [PERSON] , 1948 року народження; син [PERSON] , 1951 року народження; син [PERSON] , 1953 року народження; син [PERSON] , 1959 року народження; за період 1971-1973 роки у будинку проживали [PERSON] , 1926 року народження (голова домогосподарства) та члени його сім`ї: дружина [PERSON] , 1928 року народження; син [PERSON] , 1948 року народження; син [PERSON] , 1951 року народження; син [PERSON] , 1953 року народження; син [PERSON] , 1959 року народження; невістка [PERSON] , 1949 року народження; онука [PERSON] , 1981 року народження; за період 1974-1976 роки у будинку проживали [PERSON] , 1926 року народження (голова домогосподарства) та члени його сім`ї: дружина [PERSON] , 1928 року народження; син [PERSON] , 1951 року народження; син [PERSON] , 1953 року народження; син [PERSON] , 1959 року народження; невістка [PERSON] , 1958 року народження; за період 1977-1979 роки у будинку проживали [PERSON] , 1926 року народження (голова домогосподарства) та члени його сім`ї: дружина [PERSON] , 1928 року народження; син [PERSON] , 1953 року народження; син [PERSON] , 1959 року народження; невістка [PERSON] , 1958 року народження; онук [PERSON] , 1977 року народження; за період 1980-1982, 1983-1985 роки у будинку проживали [PERSON] , 1926 року народження (голова домогосподарства) та члени його сім`ї: дружина [PERSON] , 1928 року народження; син [PERSON] , 1959 року народження; невістка [PERSON] , 1960 року народження; онук [PERSON] , 1981 року народження; за період 1986-1990 роки у будинку проживали [PERSON] , 1926 року народження (голова домогосподарства) та члени його сім`ї: дружина [PERSON] , 1928 року народження; син [PERSON] , 1959 року народження; невістка [PERSON] , 1960 року народження; онук [PERSON] , 1981 року народження; онука [PERSON] , 1986 року народження; за період 1991-1995 роки у будинку проживали [PERSON] , 1928 року народження (голова домогосподарства) та члени її сім`ї: син [PERSON] , 1959 року народження; невістка [PERSON] , 1960 року народження; онук [PERSON] , 1981 року народження; онука [PERSON] , 1986 року народження. Згідно з поданими суду заявами від 15 вересня 2025 року, [PERSON] та [PERSON] претензій майнового характеру до позивачки не мають, не претендують на частку у праві власності на спірний житловий будинок, у тому числі на частку з колишнього колгоспного двору, та не заперечують проти визнання за позивачкою права власності на житло; за період 1996-2000, 2001-2005, 2006-2010, 2011-2015, 2016-2020, 2021-2025 роки у будинку проживали [PERSON] , 1959 року народження (голова домогосподарства) та члени його сім`ї: дружина [PERSON] , 1960 року народження; син [PERSON] , 1981 року народження; донька [PERSON] , 1986 року народження (а.с. 155-171). Згідно з довідкою Виконавчого комітету Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 11 березня 2024 року вих. № 44, за даними по господарської книги № 14 власником житлового будинку [ADDRESS] по теперішній час значиться за померлим [PERSON] (а.с. 19). Ринкова вартість житлового будинку з будівлями та спорудами станом на 13 серпня 2024 року становить 96\~440,00 грн, що підтверджено звітом про незалежну оцінку вартості житлового будинку, виготовленим ФОП [PERSON] (а.с. 25-26). За інформацією ТОВ «Татарбунарське РБТІ та РОН» вих. №355, згідно з архівними даними БТІ станом на 31 грудня 2012 року право власності на будинок садибного типу за адресою: [ADDRESS] , не зареєстроване. При проведенні поточної інвентаризації самочинного будівництва не виявлено (а.с. 20). Враховуючи, що позивачка довела наявність спадкового майна, підстави до його успадкування, неможливість реалізації спадкових прав у інший спосіб, оскільки рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно [PERSON] № 74429600 від 05 серпня 2024 року позивачці відмовлено у реєстрації права власності на житловий будинок (а.с. 21), суд визнає позовні вимоги обґрунтованими та ухвалює про їх задоволення. На прохання позивача суд не стягує з відповідача судовий збір.

Outcome: approved