Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

У травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ІЗІ КРЕДИТ» звернулось до Святошинського районного суду міста Києва із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №373026 від 16.04.2024 року у загальному розмірі 11 914,00 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтував, що 16.04.2021 року між ним та [PERSON] на підставі заяви останньої укладено кредитний договір №373026, згідно з умовами якого позивач прийняв на себе зобов`язання надати відповідачу в кредит грошові кошти (фінансовий кредит) в сумі 8 000,00 грн., а відповідач прийняла на себе зобов`язання повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом позивачу. Кредит було надано у готівковій формі у національній валюті України на строк 14 періодів по 14 днів кожен. З боку відповідача проведено платежів на загальну суму 5 390,00 грн., тобто лише частину належних за кредитним договором платежів. Позивач вказав, що відповідач не здійснювала оплати вчасно, що призвело до неналежного виконання зобов`язання. Внаслідок неналежного виконання зобов`язання відповідачем, а саме прострочення внесення платежів, за кредитним договором утворилась заборгованість в сумі 11 914,00 грн., з яких 7 685,10 грн. складає заборгованість з повернення суми кредиту, а 4 228,90 грн. - сума процентів за користування кредитом, нарахованих відповідно до умов кредитного договору. На підставі викладеного позивач просить суд позовну заяву задовольнити у повному обсязі та стягнути із відповідача на його корить заборгованість за кредитним договором. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 28 травня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу [PERSON] ухвала про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками направлялась на її зареєстроване місце проживання відповідно до відомостей з Відділу з питань реєстрації місця проживання / перебування фізичних осіб Святошинської РДА - [ADDRESS] . Згідно з наявними у матеріалах справи доказами, поштовий конверт повернувся до суду без вручення. На довідці про причини повернення / досилання стоять відмітки «повертається» та «за закінченням терміну зберігання». Суд повторно направив ухвалу про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками на зареєстроване місце проживання відповідача. Поштовий конверт повторно повернувся до суду без вручення із відмітками «повертається» та «за закінченням терміну зберігання». Частина 1 статті 131 ЦПК України зобов`язує учасників судового процесу повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У постановах від 14.08.2020 року та від 13.01.2020 року у справі №910/22873/17 Верховний суд зазначав, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Суд також звертає увагу, що листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 (провадження № 61-11723св22). Судом враховується рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011 згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Суд зауважує, що наразі у суду відсутні можливості сповіщення відповідача за допомогою інших засобів зв`язку, а подальші, додаткові дії щодо направлення виклику відповідачу до суду за місцем його реєстрації призведуть лише до несвоєчасності розгляду справи. Правом на подання відзиву у встановлений судом строк відповідач не скористався, про наслідки ненадання учасником справи заяв по суті справи у встановлений судом строк був повідомлений в ухвалі про відкриття провадження у справі. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Станом на дату розгляду справи на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін учасниками справи не подавалися. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку із розглядом справи без повідомлення (виклику) сторін. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов наступного висновку. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 16.04.2024 [PERSON] заповнила Заявку на отримання кредиту кредитодавця: Товариство з обмеженою відповідальністю «ІЗІ КРЕДИТ». Вказаною заявкою [PERSON] просила позивача надати їй грошові кошти у розмірі 8 000,00 грн. строком на 14 платежів, періодичність сплати яких складає раз на 14 днів. 16.04.2024 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІЗІ КРЕДИТ» був укладений Кредитний договір №373026. Підпис Кредитного договору №373026 здійснений [PERSON] особисто. За умовами вказаного договору №373026 від 16.04.2024 року, кредитодавець надає позичальнику в кредит грошові кошти в загальному розмірі 8 000,00 грн. на погоджений сторонами строк, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит та сплатити проценти за користування кредитом (п. 1.1 Договору). Пунктами 1.4 - 1.6 сторони узгодили, що кредит надається в готівковій формі в національній валюті України - гривні, не пізніше наступного робочого дня з дати підписання Договору. Датою надання (видачі) кредиту є дата видаткового касового ордера, тобто дата фактичного отримання позичальником грошових коштів від кредитодавця. Строк кредиту становить 14 періодів, кожен з яких визначається як 14 календарних днів. У відповідності до п. 1.8 Договору проценти за кредитом сплачуються у складі кожного чергового платежу. Чергові платежі за цим договором є ануїтетними. Відсоткова ставка узгоджена сторонами у Розділі 2 Кредитного договору №373026, у відповідності до котрого: з урахуванням ануїтетного характеру платежів по кредиту, номінальна процентна ставка є фіксованою та становить 386,48 % річних у першому періоді (з першого по 8 платіж) та 5,59 % річних у другому періоді (за всіма іншими платежами до кінця строку кредиту). Додатком 1 до Кредитного договору №373026 від 16.04.2024 року є Графік платежів від 16.04.2024 року. У відповідності до видаткового касового ордеру від 16 квітня 2024 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «ІЗІ КРЕДИТ» видало [PERSON] вісім тисяч гривень 00 копійок на підставі кредитного договору №373026 від 16 квітня 2024 року. Таким чином, із наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ІЗІ КРЕДИТ» виконало умови договору та видало у розпорядження відповідача грошові кошти у розміри та строки, узгоджені в Кредитному договорі №373026 від 16.04.2024 року. Як вбачається із деталізації нарахувань та обліку платежів за Кредитним договором №373026 станом на 19.05.2025 року, [PERSON] здійснила часткову сплату заборгованості за договором на загальну суму 5 390,00 грн., фактично визнаючи свій обов`язок щодо погашення заборгованості по тілу кредиту та відсотками за користування кредитними коштами перед позивачем. Однак, за Кредитним договором №373026 станом на 19.05.2025 року у [PERSON] наявна заборгованість у загальному розмірі 11 914,00 грн., що складається із: заборгованості за сумою (тілом) кредиту у розмірі 7 685,10 грн. та заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 4 228,90 грн. Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин щодо стягнення кредитного боргу, регламентуються такими правовими нормами. Відповідно до положень ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Також згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до положень ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст.629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами. Також статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Враховуючи викладене вище правове регулювання та встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, суд доходить висновку про те, що відповідач, як позичальник, отримав кошти за кредитним договором та не повернув їх у визначені строки, не сплатив погоджені сторонами договору відсотки по кредиту у повному обсязі, а отже має заборгованість перед позивачем на загальну суму 11 914,00 грн., яка підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Судом також враховується, що [PERSON] здійснювала часткове погашення суми заборгованості. У відповідності дочастин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, а також те, що згідно з розрахунку заборгованості за вищезазначеним договором, яку відповідач мала повернути кредитору, але такого повернення не здійснила, суд доходить висновку, що заборгованість за зазначеним договором підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 11 914,00. Стороною відповідача не надано будь-яких доказів в розумінні положень ст. ст.76-81 ЦПК України на спростування даних обставин як на підтвердження своїх заперечень проти позову. Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов слід задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №373026 від 16.04.2024 року у загальному розмірі 11 914,00 грн. Щодо судових витрат суд дійшов наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивач надає суду платіжну інструкцію №000003288 від 09 травня 2025 року, зі змісту якої вбачається, що ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» здійснило платіж у розмірі 3 028 гривень 00 копійок на сплату судового збору за подачу позовної заяви до Святошинського районного суду міста Києва. Зважаючи на положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, судові витрати у межах сплаченого судового збору підлягають стягненню із відповідача у розмірі 3 028 гривень 00 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved