Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-10 00:00:00

До Подільського районного суду міста Києва звернулася [PERSON] із заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа - [PERSON] . В обґрунтування заяви зазначила, що проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею у вказаній квартирі проживає її мати та старший брат [PERSON] . Проживаючи з ними у вказаній квартирі, [PERSON] чинить домашнє насильство, що виражається в п`яних дебошах, застосуванням фізичної сили, погрозами різної форми, образами та нецензурними словами. Тому вимушена звернутися до суду та просить видати обмежувальний припис стосовно кривдника [PERSON] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] , на строк до шести місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою ( [PERSON] ); усунути перешкоди у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи ( [PERSON] ); заборонити наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою ( [PERSON] ). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 вересня 2025 року, головуючим суддею у справі визначено суддю Будзан Л.Д. Ухвалою суду від 10 вересня 2025 року провадження у справі відкрито за правилами окремого провадження та призначено до судового розгляду. Заявник [PERSON] у судове засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні заперечив проти задоволення заяви у повному обсязі. Вказав, що алкогольними напоями не зловживає, працює водієм автобуса та кожного тижня проходить перевірки на допустимий рівень алкоголю в крові. Зазначив, що це заявниця чинить психологічне та фізичне насилля. Згідно із положеннями ст. 350-5 ЦПК України, суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. Справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Суд, заслухавши заінтересовану особу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, вважає, що заява підлягає залишенню без задоволення за наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 24.05.1994 квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частках кожному. Згідно посвідчення № [NUMBER] виданого директором Автопідприємства Господарсько-фінансового департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів України [PERSON] працює водієм автотранспортних засобів. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана: особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству», що визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з п. 11 ч. 2 ст. 3 Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: рідні брати і сестри. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Згідно п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Згідно з ч. 3 ст. 26 цього Закону, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п. 9 ч. 1 ст. 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність. У справі, що розглядається, встановлено, що між сторонами існують неприязні відносини та спір щодо спільного проживання та користування квартирою. Заявник вказує, що [PERSON] застосовує до неї психологічне та фізичне насильство, яке відбувається на постійній основі, при цьому, заявником не надано належних та допустимих доказів вчинення [PERSON] психологічного та фізичного насильства щодо неї та достовірні докази вживання ним алкогольних напоїв, а самі лише твердження заявника про те, що він чинить психологічне та фізичне насильство суд не може покласти в основу рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи. Окрім того, [PERSON] вказує, що декілька разів викликала поліцію щодо факту вчинення відносно неї домашнього насильства. Разом із тим, будь-яких даних про притягнення [PERSON] до будь-якого виду юридичної відповідальності щодо вчинення домашнього насильства матеріали справи не містять. Сам факт тривалого конфлікту між заявником та заінтересованою особою не підтверджує факту того, що [PERSON] вчинив щодо неї домашнє психологічне та фізичне насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». У суді не доведено ризиків, які можуть настати у разі незастосування стосовно заінтересованої особи обмежувального припису. Оскільки [PERSON] не надано беззаперечних доказів на підтвердження вчинення [PERSON] постійного та безперервного психологічного та фізичного насильства у розумінні Закону, а судом не встановлено випадків психологічного та фізичного насильства стосовно неї, а також ризиків настання насильства у майбутньому, то у суду відсутні підстави для задоволення заяви про видачу обмежувального припису. Існування між сторонами спору щодо спільного проживання та користування квартирою не може бути вирішений шляхом застосування вказаних заявником заходів обмежувального припису. З огляду на висновки суду про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог щодо видачі обмежувального припису, судові витрати, від яких заявник була звільнена при зверненні до суду з заявою про видачу обмежувального припису відповідно до правил ст. 141 ЦПК України необхідно віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed