Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-17 00:00:00

[PERSON] 11.04.2025 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Державної казначейської служби України, Одеської обласної та просить: - стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь [PERSON] моральну шкоду, завдану внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, прокуратури та суду у розмірі 3\~500 000 (три мільйони п`ятсот тисяч) гривень. Позовні вимоги мотивовані тим, що 06.08.2021 Приморським районним судом м.Одеси було винесено виправдувальний вирок у кримінальному провадженні №4201610000001017, яким [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.2 ст.15, ч.4 ст.27, ч.3 ст.369, п.2 ст.27, ч.1 ст. 364 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення. 14.04.2022 ухвалою Одеського апеляційного суду вказаний вирок залишено без змін, виключено лише з мотивувальної частини вироку висновки суду щодо недотримання стороною обвинувачення вимог ст.481 КПК України при повідомленні про підозру позивачу як діючому адвокату. П`ять років та п`ять місяців позивач протиправно обвинувачувався у скоєнні злочинів, яких не вчиняв. Кримінальне переслідування спричинило позивачу не аби яку шкоду здоров`ю, честі та гідності та діловій репутації. 09.12.2016 позивача [PERSON] та адвоката Євсюкова Є.П. було затримано співробітниками прокуратури Одеської області та УВБ в Одеській області ДВБ НП України, де під час затримання позивачу були нанесені численні побої. До участі у слідчих діях не допустили ані адвоката позивача ані адвокатів з центру надання правової допомоги. На наступний день прокурором [PERSON] було вручено повідомлення про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого п.2 ст.27 та ч.3 ст.368 КК України. При тому, позивач був заручником ситуації, адже до правовідносин між [PERSON] та [PERSON] жодного відношення не мав, лише надавав первинну консультацію. [PERSON] вказує, що протягом 2015-2016 років він займав активну громадську позицію, займаючи посаду першого заступника керівника Громадської організації «Спеціальне бюро по боротьбі з економічною злочинністю та корупцією України», що ймовірно могло стати причиною для «політичного» замовлення щодо нього, послідуючої дискредитації позивача та його громадської діяльності. Після всіх зазначених подій [PERSON] перебував у стані глибокого шоку та сильного душевного хвилювання, був наляканим та морально приниженим, розумівши що кримінальне правопорушення, в скоєнні якого обвинувачували, він не скоював, тому вину свою категорично заперечував, оскільки всі обвинувачення були такими, що очевидно створені штучно, формувались на припущеннях та перекручуванні фактів, з метою відсторонення його від правозахисної та громадської діяльності, яка може не співпадати з протиправними намірами зацікавлених осіб. 10.12.2016 приблизно о 02 год позивача було поміщено до ізолятору тимчасового затримання, в приміщенні без опалення та харчування, через що позивач не спав більше 30 годин, що розцінює як катування та знущання. З 12.12.2016 позивач був переведений до слідчого ізолятора, де позивач перебував до 26.12.2016 та випущений був після внесення застави. 02.06.2017 позивачу повідомлено про нову підозру. Обвинувачування у тяжкому злочині завдавало постійного стресу та душевного хвилювання не лише позивачу, а й і членам його сім`ї. Таким переслідуванням здійснено втручання у незалежну адвокатську діяльність, право на адвокатську таємницю, право на оплату наданих послуг та заподіяно шкоди діловій репутації. Всі події досудового розслідування, зокрема, затримання позивача постійно висвітлювалося в ЗМІ, зокрема на центральних телеканалах (Інтер, 1+1, ICTV) у негативному, дискредитуючому світлі. Судовий розгляд справи затягувався працівниками прокуратури Одеської області. Позивач вказує, що є виправданим, однак, 5 років та 4 місяці перебував у статусі підозрюваного та обвинуваченого у скоєнні тяжких злочинів, покарання за які передбачено до 10 років позбавлення волі. Всі ці роки він був обмежений у конституційних правах, та не міг виїхати за межі країни, вважав себе людиною «другого сорту», втратив нормальний сон, замкнувся, перестав відчувати себе головою в сім`ї, втративши можливість заробляти, та належним чином утримувати родину. З позивачем перестали спілкуватися друзі, колеги та члени громадської організації, що стало наслідком довгої та важкої депресії, втрати сну та апетиту, відсутності бажання жити та виховувати дітей. До того ж судовий розгляд справи №522/13711/17 вийшов за межі розумних та нерозумних строків у зв`язку із систематичними зривами судових засідань представниками державного обвинувачення, що вимусило [PERSON] постійно звертатися за захистом порушених прав з відповідними скаргами до органів прокуратури вищого рівня. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14.04.2025 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано 10-денний строк для усунення недоліків позову. Після усунення недоліків позову, ухвалою від 22.04.2025 провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 17.06.2025. До суду 09.05.2025 надійшов відзив Одеської обласної прокуратури в особі прокурора Раковича М.М., який просить відмовити у задоволенні позову. На обґрунтування\~відзиву зазначено,\~що наявність\~шкоди не\~породжує абсолютного\~права на\~її відшкодування\~в тому\~розмірі,\~який заявлено\~позивача,\~оскільки необхідно\~довести наявність\~всіх складових\~цивільно-правової\~відповідальності з\~наданням відповідних\~доказів щодо\~розміру заподіяної\~шкоди.\~ [PERSON] \~перебував під\~слідством та\~судом з\~10.12.2016\~(повідомлення\~про підозру)\~по 14.04.2022\~(набрання\~виправдувальним вироком\~законної сили)\~ 64\~місяці та\~5\~днів.\~Мінімальним розміром\~відшкодування шкоди\~є 513\~333\~грн (64\~міс х\~на 8\~000\~грн +\~(8\~000\~грн:30\~дн)\~х 5\~дн).\~Мінімальний розмір\~шкоди є\~значним,\~а тому\~є достатнім\~для розумного\~задоволення потребу\~потерпілої особи\~та підстав\~для його\~збільшення немає,\~оскільки відшкодування\~не повинно\~призводити до\~безпідставного збагачення. Тим більше, наразі, в Україні у зв`язку з військовою агресією росії введено воєнний стан та безпідставне стягнення коштів у значному розмірі з Державного бюджету в цей час може призвести до розбалансованості державного бюджету та порушення інтересів держави й призведе до збагачення позивача за рахунок коштів Держави Україна, що є неприпустимим. Заявлена позивачем до стягнення сума відшкодування моральної шкоди у розмірі 3 500 000 грн позбавлена засад поміркованості, розумності, виваженості та справедливості, та є значно більшою, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту незаконного затримання та застосування запобіжних заходів, що виключає право на відшкодування шкоди за вказані процесуальні дії. У виправдувальному вироці судом не констатовано фактів допущення порушень розумних строків конкретною посадою особою або обласною прокуратурою. Завдяки прийнятим заходам безпосереднє з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження стосовно [PERSON] та інших, та перевірка їх доказами, відбулося в період 14.09.2017-06.08.2021, що з огляду на складність справи, кількість осіб, які беруть участь у справі, свідків, на думку Одеської обласної прокуратури відповідає критерію розумного строку тривалості часу судового розгляду. Звукозапис судових засідань від 23.11.2017, 29.11.2017, 04.12.2017, 19.07.2018 була встановлена їх низька якість, що потягло повторне досліджування судом низки доказів, повторний допит свідків, що свідчить про спростування доводів позивача щодо порушення розумних строків судового розгляду через нібито зловживання процесуальними правами стороною обвинувачення. Також вказує, що Одеська обласна прокуратура не є юридичною особою, яка особисто відповідає за зобов`язаннями держави України, а тому не є належним відповідачем у цій справі. До суду 14.05.2025 надійшла відповідь на відзив [PERSON] у якій позивач вказує, що наявні підстави для відшкодування шкоди у мінімальному гарантованому розмірі 513\~333 грн, однак розмір шкоди залежить від глибини душевних страждань з урахуванням всіх доказів. Позивач вказує, що відшкодувати шкоду має держава за рахунок коштів державного бюджету, яка діє в цій справі в особі органів, які зазначені відповідачами. На підтвердження заподіяння шкоди позивач надав висновок експерта. До суду 06.05.2025 надійшов відзив від представника Державної казначейської служби України Печорської А.О., згідно якого просять відмовити у задоволенні позову, виходячи з того, що Державна казначейська служба України є неналежним відповідачем по справі, адже не заподіювало шкоду позивачу та не ототожнюється з державним бюджетом України. Також зазначено, що вимога позивача про стягнення коштів з державного бюджету, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку є помилковою, оскільки резолютивна частина рішення не повинна містити відомості про суб`єкта його виконання, шкода відшкодовується за рахунок Державного бюджету України. Розмір шкоди відповідач вважає завищеним, а мінімальний розрахунок приводить у розмірі 102\~400 грн, як 1\~600 грн х 64 місяці. У підготовчому засіданні 17.06.2025 проведеному за участі [PERSON] було прийнято відзиви відповідачів та відповідь на відзив позивача, задоволено клопотання позивача про виключення відповідача та виключено зі складу відповідачів Державну казначейську службу України. У зв`язку з отриманням повідомлення про замінування будівлі суду, підготовче засідання відкладено на 07.07.2025. У підготовчому засіданні 07.07.2025 проведеному за участі [PERSON] та прокурора Афанасьєвої І.Г. було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 06.08.2025. У судовому засіданні 06.08.2025 було допитано позивача [PERSON] під присягою у якості свідка, позивач надав вступне слово, яким підтримав позовні вимоги. Прокурор Бурцева Є.С. надала вступне слово та зазначила, що визнається факт відшкодування, але заперечується сума обрана позивачем. У зв`язку зі спливом часу визначено для розгляду справи, розгляд справи відкладено на 08.09.2025. У судовому засіданні 08.09.2025 [PERSON] наполягав на задоволенні позову, прокурор Бурцева Є.С. заперечувала проти позову. Згідно ч.1 ст.244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення. Суд перейшов до стадії ухвалення рішення, оголосив, що проголошення судового рішення відбудеться 18.09.2025 о 12:15 год. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 16 листопада 2016 року [PERSON] видано свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. 10 грудня 2016 року адвокату Піскуну Олександру Володимировичу вручено підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбачено п.2 ст.27 та ч.3 ст.368 КК України. 12 грудня 2016 року у справі №522/23693/16-к застосовано до [PERSON] запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, визначено заставу у розмірі 413\~400 грн. Не заперечується сторонами, що 26 грудня 2016 року [PERSON] було звільнено з-під варти після внесення застави. 06 серпня 2021 року Приморським районним судом м.Одеси ухвалено вирок у справі №522/13711/17 в результаті розгляду кримінального провадження №42016160000001017 від 05.12.2016, яким визнано [PERSON] невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 190, ч.2 ст.15, ч.4 ст.27, ч.3 ст.369, п.2 ст.27, ч.1 ст.364 КК України та виправдано його у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінальних правопорушень (а.с.16-43). Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.04.2022 у справі №522/13711/17 вирок Приморського районного суду м.Одеси від 06.08.2021 змінено, виключивши з мотивувальної частини вироку висновки суду щодо недотримання стороною обвинувачення вимог ст. 481 КПК України повідомлення про підозру адвокатам Євсюкову Євгену Петровичу та [PERSON] . В іншій частині вирок залишено без змін (а.с.70-92). Відтак, вирок Приморського районного суду м.Одеси від 06.08.2021 набрав законної сили 14.04.2022 (а.с.15). На підтвердження доводів про висвітлення в ЗМІ інформації про затримання [PERSON] позивачем надано копії статей (а.с.158-176). ФОП [PERSON] 19.12.2024 склав висновок експерта №20/24 за результатами проведення судово-психологічної експертизи, згідно якого у [PERSON] рівень інтелекту відповідає «хорошої» норми для його вікової групи. З особистісних, індивідуально-психологічних особливостей слід зазначити прагнення слідувати нормам, прийнятим в суспільстві, низьку здатність до витіснення і підвищену увагу до негативних сигналів, підвищену тривожність, застрягаємість, фіксованість на негативних переживаннях. У момент дослідження у випробуваного відзначається знижений фон настрою, підвищений рівень тривоги. У [PERSON] є зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню як особистості та виникли внаслідок незаконних дій органів прокуратури та поліції. У нього погіршився стан життя. Ситуація, пов`язана з майже 6-ти річним незаконним кримінальним переслідуванням та перебування у статусі обвинуваченого за тяжку корупційні злочини, які він не вчиняв є психотравмувальною для [PERSON] , внаслідок зазначеного йому завдана моральна шкода. Можливий розмір грошової компенсації за завдані страждання у сумі 3\~500\~000 грн є обґрунтованим (а.с.44-62). Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Практика Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що на базі положень статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод створено самостійне право потерпілого від арешту або затримання на відшкодування шкоди. Відповідно до частини п`ятої статті 9, частини шостої статті 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, статті 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, частини п`ятої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено в статтях 56, 62 Конституції України, у Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та в статтях 1167, 1176 ЦК України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно із вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з пунктом 2 частини другої статті 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. У частинах першій та другій статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 2 зазначеного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12 цього Закону. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Законодавством України встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний. Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» у редакції, чинній на час розгляду справи, установлено з 01 січня 2025 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 8 000 грн. Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, «відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц, провадження № 14-298цс18, зроблено висновок про те, що «моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості». У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц, провадження № 14-298цс18, «розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження». Отже, внаслідок повідомлення про підозру, обрання запобіжного заходу та досудового розслідування [PERSON] було завдано моральної шкоди, право на відшкодування якої він набув на підставі набрання законної сили виправдувального вироку суду відносно нього. Відтак, з моменту вручення підозри (10.12.2016) по набрання вироком законної сили (14.04.2022) сплило 1952 день, тобто 5 років 4 місяці 5 днів. Як правильно розраховано відповідачем, мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 513\~333,35 грн (64 місяців х 8\~000 грн) + 1\~333,35 грн (266,67 (8\~000 грн : 30 днів) х 5 днів). Щодо визначення розміру моральної шкоди [PERSON] у висновку експерта №20/24 від 19.12.2024 у розмірі 3\~500\~000 грн. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 листопада 2022 року при розгляді справи №372/1652/18 вказала, що висновок психолога може бути письмовим доказом, якщо містить дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, зокрема стосовно страждань потерпілих. Крім того, не можна констатувати, що суди попередніх інстанцій взяли до уваги нижчий рівень емоційних, психічних страждань позивачів, ніж той, який зазначили у відповідних висновках психологи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначає суд у рішенні, а не психолог у висновку. Висновок останнього може слугувати для судді орієнтиром у пізнанні глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, інших обставин, які мають істотне значення, зокрема й можливого грошового еквівалента таких страждань. Проте розмір відповідного відшкодування незалежно від наявності висновку психолога суддя повинен встановити, враховуючи вимоги розумності та справедливості. Таким чином, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом, а не експертом. Суд вважає розмір відшкодування визначений експертом [PERSON] надмірним та враховує те, що у висновку експерта не наведено жодного обґрунтування визначення розміру моральної шкоди, окрім тих, які наведені самим [PERSON] . Відтак, у висновку наведений розрахунок моральної шкоди [PERSON] (26-34 сторінки висновку) та зазначення [PERSON] : «Але, враховуючи важкий економічний стан нашої країни, а я є патріотом України, я готовий зменшити суму до 3\~500\~000 (три мільйони п`ятсот тисяч) гривень, і вважаю, що ця сума є обґрунтованою» та зроблено висновок, що можливий розмір грошової компенсації за завданні моральні страждання у сумі 3\~500\~000 грн є обґрунтованим. Тому, експерт лише погодився з розрахунком позивача та зробив припущення про обґрунтованість визначеного розміру моральної шкоди. З огляду на вищевикладене, суд вважає, розмір моральної шкоди [PERSON] визначений ним же та затверджений експертом надмірним. Дійсно, [PERSON] тривалий час перебував під слідством та судом, більше 5 років, що беззаперечно завдало йому душевних страждань. Разом з тим, доводи про зіпсовану репутацію адвоката є дещо перебільшеними, оскільки на момент затримання [PERSON] перебував у статусі адвоката менше одного місяця, також матеріали справи не підтверджується факт здійснення громадської діяльності зайняття посади першого заступника керівника Громадської організації «Спеціальне бюро по боротьбі з економічною злочинністю та корупцією України», адже вирок суду в кримінальному провадженні є обов`язковим лише в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Також на підтвердження доводів щодо своєї сім`ї, їх хвилювання, втрату авторитету, відсутність виховання дітей з боку позивача, через пригніченість ситуацією, що склалася, включно з тими, що [PERSON] одружений та має двох дітей надано лише показання [PERSON] , який надавав показання як свідок приведений до присяги, що на переконання суду є недостатнім. В свою чергу письмові пояснення дружини додані позивачем до позову (а.с.64-67) не є показаннями свідка в розумінні ЦПК України, тому не приймаються судом до уваги. Суд приймає до уваги заперечення Одеської обласної прокуратури щодо того, що рішення, якими б зверталась увага на встановлення порушень закону, що потребують вжиття належних заходів реагування судами не ухвалювалось. Разом з тим, вироком Приморського районного суду м.Одеси встановлені певні порушення. Доказів задля оцінки доводів сторін про розумність / нерозумність строку тривання досудового розслідування та судового провадження суду не представлено. При тому, важливим на переконання суду для визначення розміру моральної шкоди є встановлені Приморським районними судом м.Одеси у вироці від 06.08.2021 ознаки провокації. Також суд приймає до уваги наступні обставини встановлені судом при розгляді кримінального провадження: «Під час затримання адвокатам (зокрема [PERSON] ) були спричинені тілесні ушкодження, затримання адвокатів відбувалось, як особливо небезпечних та озброєних злочинців, що є несумісним, навіть якщо приймати до уваги позицію обвинувачення, та додатково підтверджує замовний характер» (а.с.37, 43 аркуш вироку). При визначенні розміру морального відшкодування суд враховує обсяг завданої шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, перебування позивача протягом тривалого часу під слідством (64 місяці 5 днів), застосування щодо нього запобіжного заходу та фізичної сили. Зазначене призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків [PERSON] , змін в емоційному стані та індивідуально-психологічних проявах, а тому з урахуванням наведеної судової\~практики Великої\~Палати Верховного\~Суду та\~Верховного Суду,\~засад розумності,\~виваженості і\~справедливості,\~суд вважає,\~що у\~спірних правовідносинах\~наявні обґрунтовані\~підстави для\~збільшення зазначеного\~мінімального розміру\~моральної шкоди до 700 000 грн, який є більшим гарантованого розміру відшкодування та буде достатнім для сатисфакції перенесених позивачем моральних страждань.

Outcome: partial