Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-18 00:00:00

До Амур-Нижньодніпровського\~районного суду\~м.\~Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , в якій позивач просить: - встановити факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті його матері [PERSON] , яка померла [INFO] ; - визнати за [PERSON] , право власності на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 45,4 кв.м, житловою площею 21,9 кв.м, в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що 07 червня 1969 року її батьки [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, від якого народились двоє дітей: позивачка [PERSON] , яка народилась [INFO] , і її старший брат [PERSON] , який народився [INFO] . Її батько з початку 1960-х років оселився в житловому будинку [ADDRESS] , що підтверджується записами в домовій книзі. Після укладення шлюбу до нього поселилась моя мати [PERSON] . На той момент право власності на 18/30 частин житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами належало [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 17.11.1971 р. Інша частина 12/30, спочатку належали [PERSON] , який отримав їх в дар від [PERSON] 03 грудня 1982 року. Згодом, під час користування спільним нерухомим майном власники декілька разів добудовували будівлі і споруди, що підтверджується рішеннями виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради № 533 від 18.10.1985 р. Цим же рішенням був затверджений акт часток між співвласниками, згідно з яким [PERSON] належало 55/100 частин домоволодіння, а [PERSON] - 45/100 частин цього ж домоволодіння. Через деякий час співвласники на підставі рішень виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради м.Дніпропетровська № 582/1 від 22.11.1985 р., № 376/22 від 09.06.1989 р., № 596/7 від 22.09.1989 р., № 10/23 від 25.01.2008 р. знов добудували певні споруди та будівлі, однак акту часток тоді не склали. В подальшому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.09.1995 р., виданого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 2-3342, зареєстроване в КП "ДМБТІ" ДОР та записано в реєстрову книгу № 410 за реєстровим № 92, [PERSON] отримав в спадщину 18/30 частин вищевказаного домоволодіння. Вказане свідоцтво було зареєстроване в КП ДМБТІ 01.10.1997 року, що підтверджується реєстраційним посвідченням та листом КП ДМБТІ № 2755 від 28.02.2019 р. 16 липня 1998 року її батько [PERSON] в порядку приватизації отримав земельну ділянку, площею 0,0420 га та в подальшому цій земельній ділянці був присвоєний кадастровий номер 1210100000:01:200:0003. [INFO] померла її мати [PERSON] . Після її смерті спадщину ніхто не приймав і не оформлював, адже на день смерті за нею нічого не було зареєстровано. 24 червня 2009 року [PERSON] подарував свою частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку, площею 0,0294 га, кадастровий номер 1210100000:01:200:0002 відповідачці [PERSON] . [INFO] батько позивачки [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, земельної ділянки та банківських вкладів. Спадкоємцями 1-ї черги після його смерті на той момент були позивачка та її старший брат [PERSON] , 1970 року народження, які подали заяви про прийняття спадщини, але не дооформили на той момент свої спадкові права і не отримали правовстановлюючі документи на спадкове майно. [INFO] помер брат позивачки [PERSON] . Позивачка займалась його похованням, і звернулась із заявою про прийняття після його смерті спадщини. Про інших спадкоємців, які прийняли спадщину після його смерті, як і про останнє його місце реєстрації їй наразі не відомо. Таким чином, позивачка є рідною сестрою померлого, відповідно до ст.1262 Цивільного кодексу України є спадкоємицею 2-ї черги після смерті брата, прийняла спадщину у встановленому законом порядку і бажає оформити його частку спадкового майна на себе, але їй було в цьому відмовлено постановою від 25.10.2024 р. З моменту народження і до тепер позивачка зі своєю родиною мешкає в частині житлового будинку, де мешкали її батьки і яка належала батьку, користується його господарськими будівлями та спорудами, доглядає за цією частиною нерухомого майна, несе тягар утримання, здійснює ремонтні роботи за необхідності, постійно сплачує за користування електроенергії та водопостачання, що підтверджується відповідними квитанціями та договорами. Однак, нотаріусом їй було відмовлено в видачі свідоцтва про права на спадщину за законом після померлого батька та брата, мотивуючи тим, що їх з відповідачкою [PERSON] частки в житловому будинку та господарських будівлях та спорудах не співпадають і не складають 100 %, у зв?язку з чим вона вимушена звернутись до суду. Згідно листа АТ КБ ПРИВАТБАНК [PERSON] згідно договору № SAMDN18000700625531 мав вклад на депозитних рахунках, сума накопичення на якому складає 64 401,94 грн. Вказані грошові кошти на загальну суму 110 163,69 грн. та відсотки позивачка теж має намір успадкувати, у зв`язку з чим вона і звернулась до суду. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07.02.2025 року відкрито провадження по справі №199/1539/25 та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання. Витребувати у Четвертої Дніпровської державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (адреса: 49023, вул. Радистів, 8, м. Дніпро) належним чином завірені копії документів спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 04.03.2025 року за допомогою електронної системи «Електронний суд» до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська надійшла зустрічна позовна заява від представника [PERSON] у справі за позовом [PERSON] (відповідач за зустрічним позовом) до [PERSON] (позивач за зустрічним позовом), Дніпровської міської ради, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову [PERSON] про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності на частку нерухомого майна та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа Дніпровська міська рада про визнання права власності на частку нерухомого майна. В обґрунтування зустрічної позовної заяви, представник [PERSON] зазначає про те, що 24 червня 2009 року вона отримала в дар від [PERSON] 45/100 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (зараз [ADDRESS] ), та земельну ділянку, площею 0,0294 га, кадастровий номер 1210100000:01:200:0002, розташовану за цією ж адресою. На земельній ділянці розташована вищевказана частина житлового будинку. Іншою частиною житлового будинку і земельною ділянкою площею 0,0420 га, кадастровий номер 1210100000:01:200:0003, користувались [PERSON] з дружиною [PERSON] (але та померла до мого вселення в будинок) та дочкою [PERSON] (яка проживає там давно і з 2009 року своєю родиною). Дійсно, їй відомо, що до отримання нею в дар нерухомого майна рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради № 533 від 18.10.1985 р. був затверджений акт часток між співвласниками, згідно з яким [PERSON] належало 55/100 частин домоволодіння, а [PERSON] - 45/100 частин цього ж домоволодіння. В подальшому [PERSON] отримав спадщину після смерті [PERSON] , а [PERSON] свою частку подарував мені. Через деякий час співвласники на підставі рішень виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради м.Дніпропетровська № 582/1 від 22.11.1985 р., № 376/22 від 09.06.1989 р., № 596/7 від 22.09.1989 р., № 10/23 від 25.01.2008 р. знов добудували певні споруди та будівлі, однак акту часток тоді не склали. [INFO] [PERSON] . Після його смерті в будинку залишилась проживати його дочка [PERSON] , яка користується його частиною, обслуговує її і несе тягар утримання. Однак, їй відомо, що з часу користування часткою житлового будинку та господарськими спорудами [PERSON] , питання зміни часток не вирішувалось, а тепер це можливо вирішити виключно в судовому порядку. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.03.2025 року зустрічну позовну заяву [PERSON] залишено без руху у зв`язку із недотриманням вимог ст. 175 і 177 ЦПК України та надано [PERSON] семиденний строк для усунення недоліків зустрічної позовної заяви з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.04.2025 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа Дніпровська міська рада про визнання права власності на частку нерухомого майна прийнято та об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , Дніпровської міської ради про визнання права власності на частку нерухомого майна(справа № 199/1539/25, провадження 2/199/2338/25). Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.04.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21.05.2025 року поновлено судовий розгляд у справі № 199/1539/25. Залучено до розгляду справи, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] , [INFO] , місце народження м.Кривий Ріг, Дніпропетровська область. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.06.2025 року клопотання представника позивача, адвоката Скочко О.А. про повернення справи до стадії підготовчого провадження задоволено. Вирішено повернутися до стадії підготовчого провадження та призначити повторне підготовче засідання у цивільній справі № 199/1539/25. 08.07.2025 року на адресу суду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій позивачем окремо вказано, що при оформленні спадкових документів було виявлено, що прізвища батька позивача та її брата відрізняються: батько [PERSON] , а брат [PERSON] . Так, позивач вказала, що за життя батька і брата вони не виправили цю описку, хоча мають фактично одне прізвище. Так, згідно свідоцтва про одруження наших батьків прізвище батька написано російською мовою [PERSON] , 1944 року народження, в свідоцтві про народження позивача прізвище батька написано також російською мовою [PERSON] , в домовій книзі на будинок прізвище батька зазначено російською мовою [PERSON] , [INFO] . Позивач також вказала, що її дівоче прізвище в домовій книзі написано [PERSON] , в правовстановлюючих документах та паспорті (на підставі нього видане свідоцтво про смерть) прізвище її батька російською та українською мовою було написано однаково " [PERSON] ". Однак, в повторному свідоцтві про народження брата та батька українською мовою було помилково прізвище зазначене " [PERSON] ", при цьому ім`я та по батькові батька в її свідоцтві про народження та свідоцтві про народження її брата співпадають. В усіх інших документах, включаючи свідоцтво про його смерть прізвище брата помилково зазначено " [PERSON] ". На підставі викладеного, позивач також просила суд встановити факт родинних відносин, а саме що [PERSON] , [INFO] , [INFO] , є рідним батьком [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.07.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позові, просили позовну заяву задовольнити. Представник [PERSON] підтримала позицію викладену у зустрічному позові та просила його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в зустрічному позові. Відповідач - Дніпровська міська рада був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив. Представником Дніпровської міської ради подано клопотання про розгляд справи без його участі. Третя особа - [PERSON] була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явилась, причин неявки суду не повідомила. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши наявні в ній докази, судом встановлено наступне. Судом встановлено, що [PERSON] , 1944 року народження, є батьком позивача - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] та батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.09.1995 року за № 2-3342, виданого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, отримав в спадщину 18/30 частини житлового будинку з надвірними добудовами в [ADDRESS] . 16.07.1998 року батько позивача - [PERSON] , в порядку приватизації, отримав земельну ділянку площею 0,0420 га та в подальшому цій земельній ділянці був присвоєний кадастровий номер 1210100000:01:200:0003, що підтверджується копією державного акту та витягом Державного земельного кадастру, що наявний в матеріалах справи. Отже, судом встановлено, що за [PERSON] зареєстровано 18/30 частин на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.09.1995 р., виданого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 2-3342, зареєстроване в КП "ДМБТІ" ДОР та записано в реєстрову книгу № 410 за реєстровим № 92. В той же час, судом також встановлено, що за [PERSON] зареєстровано 45/100 частин житлового будинку з надвірними добудовами в [ADDRESS] на підставі договору дарування від 24.06.2009 р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу за реєстром №1177, зареєстроване КП "ДМБТІ" ДОР в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним № 25159165, що підтверджується змістом листа КП ДМБТІ ДОР № 2755 від 28.02.2019 року. Крім того, судом встановлено, що згідно листа АТ КБ ПРИВАТБАНК [PERSON] за договором № SAMDN18000700625531 мав вклад на депозитних рахунках, сума накопичення на якому складає 64 401,94 грн. [INFO] [PERSON] (батько позивача) помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . [INFO] [PERSON] (брат позивача, син [PERSON] ) помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . [PERSON] звернулась до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після гр. [PERSON] , померлого [INFO] та після [PERSON] , померлого [INFO] . Постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори №3368/02-31 від 25.10.2024 року відмовлено гр. [PERSON] , що зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 18/30 частин житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , після гр. [PERSON] , померлого [INFO] , та після [PERSON] , померлого [INFO] . Вказана постанова мотивована тим, що свідоцтво про право на спадщину за законом на 18/30 частин житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що належать гр. [PERSON] , померлому [INFO] , спадкоємцям якого за законом, в рівних частках були його діти - гр. [PERSON] та гр. [PERSON] , які спадщину прийняли та не оформили своїх спадкових прав на ім?я гр. [PERSON] не може бути видано в зв`язку з тим, що згідно п. 4.16 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» «видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна...» У постанові також вказано, що згідно довідки КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради №2755 від 28.02.2019 року 18/30 ЧАСТОК, що належать спадкодавцю - гр. [PERSON] НЕ ПЕРЕРЕЄСТРОВАНІ, а за співвласниками зазначеного нерухомого майна зареєстровано право власності на 45/100 частки. За іншими особами-співвласниками зареєстровано права власності в частках, сума яких не відповідає цілому, що унеможливлює видати свідоцтво про право на спадщину на 18/30 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами не порушуючи прав власності інших осіб. Відомості з правовстановлюючого документа суперечать відомостям з Державного реєстру речових прав та їх обтяжень, згідно якого [PERSON] на підставі рішень виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради м. Дніпропетровська від 20.06.148-року за №281/15 надано дозвіл на будівництво гаражу В: від 22.09.1989 року за №596/7 надано дозвіл прибудови до житлового будинку; від 22.11.1985 року за №582/1 узаконено внут. переобладнання; від 25.01.2008 року за №10/23 надано дозвіл будівництва гаражу; від 20.06.2008 №176/2 надано дозвіл будівництва літньої кухні з прибудовою. Гараж Е, літня кухня И, навіс Ж підлягають введенню в експлуатацію і належать [PERSON] . Узаконено житлову площу будинку - 105,0 кв.м, загальну площу - 153,2 кв.м. Тобто, частка, яка належить [PERSON] , була збільшена за рахунок вищезазначених переобладнань і будівництва, але не перереєстрована. Таким чином, позивач прийняла спадщину в порядку ч.1 ст. 1269 ЦК України, що залишилася після [PERSON] , померлого [INFO] , та після [PERSON] , померлого [INFO] та вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на 18/30 частини житлового будинку з надвірними добудовами в [ADDRESS] , оскільки до держави частини житлового будинку не перейшли, а інші спадкоємці на визначені позивачем не претендують. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до вимог частин 1 та 2 статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно з частиною 1 статті 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до статті 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до статті 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Статтею 1217 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч.2 цієї норми у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно з приписами статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. Статтею 1262 ЦК України встановлено, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У відповідності до ч.1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (стаття 1269 ЦК України). Положеннями ч. 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Це зобов`язання встановлено законодавством у зв`язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. Згідно з нормами ч.5 ст. 1268 цього Кодексу, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Якщо у разі смерті власника нерухомого майна первинна реєстрація прав власності на яке не була проведена і право встановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. З урахуванням наведеного та того, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом другої черги після смерті брата [PERSON] , померлого [INFO] , та у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на частку спадкового житлового будинку, судом встановлено, що існують обставини, які є підставою для визнання за позивачем права власності на зазначену частину спадкового житлового будинку в судовому порядку, оскільки іншого способу захисту своїх спадкових прав та права власності у неї немає. При цьому, як встановлено судом та визнається сторонами по справі, а також підтверджується первісною позовною заявою та зустрічним позовом, позивачу за первісним позовом належить частка житлового будинку у заявленому у позові розмірі, що підтверджується Розрахунком розміру часток у спільній власності на житловий будинок садибного типу, який розташований за адресою: [ADDRESS] від 14.11.2024 року; позивачу за зустрічним позовом належить інша частка житлового будинку у заявленому у зустрічному позові розмірі, що також підтверджується Розрахунком розміру часток у спільній власності на житловий будинок садибного типу, який розташований за адресою: [ADDRESS] від 14.11.2024 року. Відповідно до ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Як вже встановлювалося судом спадкодавцям належало на праві власності частина житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , а тому, відповідно право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , померлого брата ( [PERSON] ) перейшло пропорційно його частці у житловому будинку, оскільки сторони визнали ті обставини, що відповідна частина житлового будинок належала померлому батьку позивача - [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Тому, враховуючи раніше наведене, виходячи із засад змагальності щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, диспозитивності цивільного судочинства, аналізуючи пояснення сторін, подані ними суду матеріали, характер і сутність правовідносин, що склалися між сторонами, а також взаємне визнання обох позовів відповідачами, зважаючи на все вищевикладене, суд приходить до висновку, що первісний та зустрічний позови підлягають задоволенню у відповідній частині. Згідно з п.1, 6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами та про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з абз. 2 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Відповідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду про встановлення факту повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Крім того, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Також, суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану (п. 7 постанови). Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №761/16799/15-ц (провадження №14-139цс18), у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18. Під родинними відносинами слід розуміти кровний зв`язок між особами, які походять одне від одного (пряма лінія родинних відносин) і кровний зв`язок між особами, які походять від спільного предка (бічна лінія родинних відносин). У прямій лінії родинних відносин знаходяться: мати і син (або донька), батько і син (або донька), дід і внук (внучка), бабка і внук (внучка), прадід і правнук (правнучка), прабабка і правнук (правнучка). У бічній лінії родинних відносин знаходяться, наприклад: рідні брати і сестри, дядько і племінник (племінниця), тітка і племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри тощо. Розрізняють також ступені родинних відносин, які визначаються кількістю народжень, які відділяють народження одного родича від іншого. Родинні відносини є підставою для виникнення численної групи сімейних правовідносин (наприклад, між батьками і дітьми, братами і сестрами, бабкою, дідом і внуками). Таким чином, родинні відносини (споріднення) (у теорії права) - кровний зв`язок між людьми, з наявністю якого закон пов`язує виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків. Правове значення має як пряме споріднення так і не пряме (бокове), коли родинні зв`язки виникають за наявності спільного пращура (родоначальника). Встановлення факту родинних відносин, а саме того, що [PERSON] , [INFO] є рідним батьком [PERSON] , [INFO] , є необхідним для реалізації позивачем права на спадкування. Підтвердженням того, що [PERSON] , [INFO] є рідним батьком [PERSON] , [INFO] , є свідоцтво про народження серії [NUMBER] . А тому, враховуючи вищезазначене суд доходить висновку про необхідність встановити факт родинних відносин між фізичними особами, а саме: що [PERSON] , [INFO] є рідним батьком [PERSON] , [INFO] .

Outcome: approved