Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним з моменту укладення договір відступлення права вимоги від 11.12.2023 між [PERSON] та [PERSON] та стягнути з [PERSON] на користь позивача понесені судові витрати, посилаючись на те, що між відповідачами був укладений договір відступлення права вимоги за договором позики, укладеним між позивачем та [PERSON] , який є недійсним та вчиненим позивачем під фізичним і психічним тиском. Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира від 04.11.2024 року цивільну справу передано за підсудністю до Богунського районного суду м. Житомира. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 10.12.2024 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 12.12.2024 року позовну заяву повернуто представнику позивача. Постановою Житомирського апеляційного суду від 15.05.2025 року вищезазначену ухвалу суду скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 23.07.2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін. Відповідачі у встановлений судом строку відзив на позов не надали. Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 10.07.2023 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було укладено договір позики, згідно якого [PERSON] взяв у борг у [PERSON] при свідках 300000 доларів США до 31.12.2023 року. На підтвердження цього [PERSON] написав розписку, копію якої долучив до позовної заяви. Згідно із статей 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. За положеннями статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 11.12.2023 року в м. Одеса, між [PERSON] (цедент) та [PERSON] (цесіонарій) був укладений договір відступлення права вимоги (цесії), за умовами якого цедент відступає цесіонарієві, а цесіонарій набуває право вимоги, належне цедентові, і стає кредитором за договором позики від 10.07.2023 року (оформлений шляхом складання «Розписки» від 10.07.2023 року), що укладений між цедентом і [PERSON] (боржник). Згідно пунктів 2, 3 вищезазначеного договору за відступлення права вимоги цесіонарій сплатив в момент підписання договору цедентові плату в розмірі, що еквівалентна 300000 доларів США за офіційним курсом НБУ на день підписання договору. За договором цесіонарій набуває право вимагати від боржника належного виконання вказаних далі обов`язків: сплати боржником коштів, належних цеденту в сумі 300000 доларів США, що є сумою позики за договором позики та не повернута боржником станом на дату укладання цього договору; сплати боржником можливих штрафних санкцій, компенсаційних та інших платежів за порушення строків виконання обов`язків, встановлених законодавством України. До цесіонарія переходить зазначене вище право вимоги цедента в обсязі та на умовах, що існують на момент укладання цього договору. Також вищезазначеним договором передбачено, що право вимоги, що відступається цесіонарієві, засвідчується договором позики, оформленим шляхом складання «Розписки» від 10.07.2023 року, оригінал якої переданий цедентом цесіонарію у момент підписання сторонами цього договору без складання окремих передавальних документів. Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як вбачається з матеріалів справи, договір про відступлення права вимоги (цесії) від 11.12.2023 року вчинений у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові, а саме договір позики від 10.07.2023 року. Посилання позивача в обґрунтування позову на те, що договір позики є таким, що вчинений під фізичним і психічним тиском, а тому є недійсним та на відсутність грошового зобов`язання позивача перед [PERSON] , не підтверджені належними та допустимими доказами, оскільки позивачем не надано рішення суду, що набрало законної сили про визнання недійсним або розірвання договору позики з таких підстав і таких позовних вимог у даній справі не заявлено. При цьому, матеріали справи не містять належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів недодержання в момент вчинення правочину - договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11.12.2023 року, його сторонами вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Обставини, викладені в протоколі рішення та фото упізнання від 18.04.2024 року та в акті заяви та фотопізнання від 24.02.2024 року, складених і проведених за участі позивача провінційним відділом поліції м. Аліканте (Королівство Іспанія) з боротьби з організованою злочинністю, не стосуються укладення оскаржуваного договору відступлення права вимоги (цесії) від 11.12.2023 року. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оскаржуваний правочин було вчинено у встановленому законом порядку, а доводи позивача, який не був стороною оскаржуваного договору, є недоведеними та такими, що не підлягають до задоволення у повному обсязі.

Outcome: dismissed