Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-15 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 всіх видів доходів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дітьми повноліття. \~ Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 02.06.2007 у виконавчому комітеті Глибочанської сільської ради Тростянецького району Вінницької області зареєстрував шлюб з [PERSON] . Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] , які на сьогоднішній день проживають з позивачем. Матеріальну допомогу на утримання дітей відповідачка не надає, хоча зобов`язана утримувати неповнолітніх дітей до їхнього повноліття, аліменти на інших осіб не сплачує відтак позивач просить стягувати з неї аліменти у розмірі 1/3 усіх видів доходів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття, що не буде обтяжливо для відповідачки, а також витрати на правову допомогу. Ухвалою судді від 16.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В зв`язку з неявкою відповідачки судове засідання 13.08.2025 було відкладено. Позивач у судове засідання не з`явився. Представник позивача через підсистему «Електронний суд» 13.08.2025 подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримали повністю та просив позов задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка в\~судові засідання,\~які відбулися\~13.08.2025,\~16.09.2025\~не з`явилася.\~Судом вживалися\~заходи для\~повідомлення відповідачки\~про час\~та місце\~розгляду справи\~шляхом скерування\~судової повістки\~за місцем\~її реєстрації,\~однак судові\~повістки про\~призначення судового\~засідання повернулися\~на адресу\~суду без\~вручення з\~відміткою «адресат\~відсутній за\~вказаною адресою».\~Крім того,\~для повідомлення\~відповідачки про\~час та\~місце розгляду\~справи здійснювався\~її виклик до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відзив на позовну заяву, як і інші клопотання, до суду не надходили, причини неявки відповідачка не повідомила. Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 25.04.2018 року у справі №800/547/17 направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідачка вважається такою, що належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи. Згідно ч. 8\~ ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Як передбачено ч. 1 ст.\~280\~ЦПК\~України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на зазначені обставини, суд, у відповідності до ст. 247 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних у справі матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 27 березня 2025 року заочним рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області шлюб укладений між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 02.06.2007 у виконавчому комітеті Глибочанської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, актовий запис №3, було розірвано. Під час проживання в шлюбі в сторін народилися діти: син [PERSON] , [INFO] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Тростянецького районного управління юстиції Вінницької області 20.02.2008; та дочка [PERSON] , [INFO] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Тростянецького районного управління юстиції Вінницької області 26.05.2012. \~Із витягів з реєстру Тростянецької територіальної громади №2022/000836546, №2022/000836564, №2022/000836586 від 18.10.2025, вбачається, що позивач, відповідачка та їх діти: син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за однією адресою: [ADDRESS] . При ухваленні даного рішення суд керується наступними нормами. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3ст.51 Конституції України). Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 1\~ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 141 Сімейного кодексу України (далі СК України) визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2\~ст. 150 СК України\~батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття Згідно з ч. 3\~ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»\~батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно із ч. 3\~ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, а відповідно до ч.2\~ ст. 182 СК України\~\~мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положенням ч. 1\~ст. 183 СК України\~передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.5 \~ст. 183 СК України\~той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину Відповідно до п.п.3 п.17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення Суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя. Цей обов`язок батьків кореспондується із правом дітей на належне їх утримання батьками. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Прожиткові мінімуми для різних категорій населення на 2025 рік в Україні встановлюються Законом України «Про Державний бюджет на 2025 рік", \~зокрема станом на 1 січня 2025 року на дітей віком від шести до вісімнадцять років 3196,00 грн. Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів - 50% прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку становить для\~дітей\~ віком від шести до вісімнадцяти років 1598,00 грн. Відповідачка в судове засідання не з`явилася з незалежних від суду причин, не скористалася наданим їй правом на висловлення своєї позиції по справі та не надала до суду документи про стан здоров`я, свої доходи, наявність у неї інших дітей чи осіб, які перебувають на її утриманні. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що з відповідачки слід стягувати аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно\~ і до досягнення старшою дитиною повноліття. Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки [PERSON] звернувся до суду із позовом про стягнення аліментів 15 липня 2025 року, то є підстави для стягнення аліментів із 15 липня 2025 року. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду слід допустити до негайного виконання в межах суми аліментних платежів за один місяць. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Судом встановлено, що позивач на підставі п.3 ч.1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~звільнений від сплати судового збору. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Також позивач при зверненні до суду поніс витрати на правову допомогу у сумі 2000 грн, які просить залишити за ним. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. У зв`язку з наведеним вище, суд вирішив задовольнити таке клопотання позивача та не стягувати з відповідачки витрати на правничу допомогу, а залишити їх за позивачем.

Outcome: approved