Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-17 00:00:00

22.07.2025 року Служба у справах дітей Вінницької міської ради, звернулась з позовом до [PERSON] про відібрання дитини від батька без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини Мотивований позов тим, що відповідач по справі, [PERSON] , є батьком дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним актовим записом про народження дитини №4489 від 12.12.2017 року по Вінницькому міському відділу ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області. Мати дитини, [PERSON] , не проживає із сином з 2018 року, позбавлена батьківських прав щодо нього відповідно до рішення Вінницького районного суду Вінницької області віл 20.03.2024 року (справа № 128 2356 23). 22.10.2024року малолітній [PERSON] вдруге був поставлений на облік в службі у справах дітей Вінницької міської ради як такий, що опинився у складних життєвих обставинах. Причиною постановки на даний облік стало неналежне виконання батьком своїх обов`язків. Встановлено, що [PERSON] тривалий час зловживає спиртними напоями, неналежним чином піклується про свого малолітнього сина, неодноразово забував забрати із Вінницького ліцею №29 свою дитину - першокласника, не створив для сина належних умов проживання. Зловживання [PERSON] спиртними напоями та перебування його у стані зміненої свідомості створювало реальну загрозу здоров`ю та розвитку малолітньої дитини. 22.10.2024 \~ \~ \~ \~року, з метою захисту прав та інтересів [PERSON] , комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Вінницької міської ради прийняла рішення про направлення хлопчика до центру соціально-психологічної реабілітації, а батька було зобов`язано вирішити питання працевлаштування, привести житлове помешкання до належного санітарно-гігієнічного стану, пройти лікування від алкогольної залежності. На даному засіданні комісії з питань захисту прав дитини, [PERSON] повідомив, що усвідомлює свою негативну поведінку, пообіцяв стати на шлях виправлення, не заперечував проти направлення сина до дитячого закладу З 06.11.2024 року по теперішній час дитина [PERSON] перебуває на повному державному утриманні у КЗ «Жмеринський центр соціально - психологічної реабілітації дітей» (термін перебування закінчується 31.07.2025 року). Батько періодично відвідує сина у закладі. Під час перебування дитини у центрі, службою у справах дітей батька [PERSON] було направлено до кризового центру «Ми-поруч», з метою отримання ним соціальних послуг, спрямованих на ресоціалізацію особи та корекцію поведінки. За сприяння та кошти кризового центру «Ми поруч», [PERSON] отримав лікування у лікаря-нарколога, закодувався від алкогольної залежності, пройшов детоксикацію у стаціонарному відділенні лікарні. З ним також було проведено довготривалу роботу фахівцями із соціальної роботи та психологом, направлену на позитивні зміни у його поведінці. У березні 2025 року [PERSON] офіційно працевлаштувався, став отримувати заробітну платню, що свідчило про позитивні зміни у поведінці батька. Але з червня 2025 року батько став уникати спілкування з працівниками служби у справах дітей та кризового центру «Ми поруч». Під час обстеження житлово-побутових умов було з`ясовано, що [PERSON] продовжує вести асоціальний спосіб життя, зловживати спиртними напоями, збирати у своїй квартирі сторонніх осіб сумнівної поведінки. Перебування [PERSON] в нетверезому стані протягом червня-липня 2025 року було зафіксовано членами комісії при відвідуванні родини за місцем проживання три рази. У зазначений період, фахівці служби у справах дітей, при розмовах по телефону з [PERSON] , також відзначали нечіткість мовлення та висловлювань батька, сплутаність його свідомості під час спілкування, що свідчить про перебування [PERSON] у стані алкогольного сп`яніння. Як підтвердив сам батько, він, всупереч умовам кодування від алкогольної залежності, став вживати спиртні напої з весни 2025 року. Питання виконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків та можливість повернення дитини з реабілітаційного центру на виховання у сім`ю батька виносилося на розгляд комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Вінницької міської ради 08.07.2025року. На дане засідання [PERSON] не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про розгляд даного питання. У той же день фахівець служби у справах дітей спільно з представником ювенальної превенції ВРУП ГУНП України у Вінницькій області відвідали [PERSON] за місцем проживання. Під час відвідування члени комісії застали батька у нетверезому стані. У приміщенні разом з ним знаходилися дві особи жіночої статті, які також перебували у п`яному вигляді. Батька повторно було запрошено на засідання комісії з питань захисту прав дитини, яке відбулося 15.07.2025 року, на яке він з`явився з відчутним запахом алкоголю. Зазначаємо, що проведена робота по соціальній підтримці батька, корекції його поведінки, лікуванню від алкогольної залежності, нажаль, не призвели до позитивного результату. [PERSON] продовжує зловживати спиртними напоями, вести асоціальний спосіб життя, байдуже ставитися до майбутнього свого сина. Неналежне ставлення до виконання батьківських обов`язків, негативний спосіб життя батька порушує право малолітньої дитини [PERSON] на належне батьківське піклування та виховання. Спосіб життя [PERSON] , зловживання ним спиртними напоями унеможливлює повернення малолітньої дитини на виховання у сім`ю батька. Наведені факти та правовідносини підтверджуються відповідними документами. [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків за ч.1 ст.184 КУпАП. Служба у\~справах дітей\~просила суд, відібрати дитину [PERSON] , [INFO] від батька [PERSON] без позбавлення його батьківських прав та передати дитину на опікування органу опіки та піклування Вінницької міської ради. Стягнути з [PERSON] , ІПН [NUMBER] аліменти на користь та на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.07.2025 року народження до дня повноліття сина шляхом перерахування коштів на особистий рахунок дитини, відкритий у банківській установі. В підготовчому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. В підготовчому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав. Відповідно до приписів ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 13, 15 розділу 3 Сімейного Кодексу України щодо особистих немайнових прав і обов`язків батьків та дітей. Судом встановлено, що [PERSON] , є батьком дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним актовим записом про народження дитини №4489 від 12.12.2017 року по Вінницькому міському відділу ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (а.с.9). Мати дитини, [PERSON] , не проживає із сином з 2018 року, позбавлена батьківських прав щодо нього відповідно до рішення Вінницького районного суду Вінницької області віл 20.03.2024 року (справа № 128 2356 23) (а.с.11-20). 22.10.2024року малолітній [PERSON] вдруге був поставлений на облік в службі у справах дітей Вінницької міської ради як такий, що опинився у складних життєвих обставинах. Причиною постановки на даний облік стало неналежне виконання батьком своїх обов`язків (а.с.10). Встановлено, що [PERSON] тривалий час зловживає спиртними напоями, неналежним чином піклується про свого малолітнього сина, неодноразово забував забрати із Вінницького ліцею №29 свою дитину - першокласника, не створив для сина належних умов проживання. Зловживання [PERSON] спиртними напоями та перебування його у стані зміненої свідомості створювало реальну загрозу здоров`ю та розвитку малолітньої дитини. Відповідно до висновку № 01-00-011-45281 від 18.07.2025 року виконавчого комітету Вінницької міської ради, орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає доцільним відібрання дитини [PERSON] , [INFO] від батька [PERSON] без позбавлення його батьківських прав. Суд погоджується з вказаним вище висновком, оскільки він є достатньо обґрунтованим та не суперечить інтересам дитини. Відповідно до п.1-2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Згідно із ч.1 ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Ураховуючи положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст.7 СК при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно із вимогами ч. 4 ст. 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів, то слід зазначити наступне. Відповідач не надає матеріальну допомогу своїм неповнолітнім дітям та не приймає участі в їх утриманні. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення; тощо. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Підстави визначення розміру аліментів у частині до заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. Згідно із ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючись щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню на користь та на утримання дитини, суд вважає можливим встановити аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, що буде розумним, справедливим та зваженим. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved