Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

ТОВ «Споживчий центр» звернулось до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 19.01.2024-100002338 від 19.01.2024 у розмірі 19 800 грн 00 коп. та понесені судові витрати. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що 19.01.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладений кредитний договір № 19.01.2024-100002338, який підписаний електронним підписом відповідача, що відтворений шляхом використання відповідачем одноразового ідентифікатора. Підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, що ознайомлений і приймає умови кредитного договору (оферти). Позивач вказав, що виконав свої зобов`язання за Договором у повному обсязі, оскільки надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами у сумі 10 000 грн шляхом перерахування коштів на відповідний картковий рахунок відповідача. Однак, відповідач всупереч чинному законодавству та умовам Договору належним чином покладені на нього зобов`язання не виконав, порушив умови Договору і має прострочену заборгованість, яка станом на 13.01.2025 складає 19 800 грн, з яких: 10 000 грн прострочена заборгованість за тілом кредиту; 9 800 грн заборгованість за процентами. Враховуючи вищезазначене, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 19.01.2024-100002338 від 19.01.2024 у сумі 19 800 грн, а також стягнути сплачений судовий збір. Ухвалою суду від 17.04.2025 позовна заява прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи проводити без його участі, проти заочного порядку розгляду справи не заперечував, позовні вимоги підтримував у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений у встановленому законом порядку, про що свідчить поштове повідомлення з його підписом. Відзив у встановлені строки суду не подав. Статтями 43, 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, ухвалою суду від 22.09.2025 постановлено проводити заочний розгляд справи. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшов наступних висновків. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У позовній заяві зазначено що 19.01.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір № 19.01.2024-100002338 шляхом підписання пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) та заявки електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання ним одноразового ідентифікатора. [PERSON] під час укладення кредитного договору пройшов ідентифікацію шляхом використання системи BankID Національного банку. Загальні правила щодо форми договору визначено у ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Дослідивши додані до позовної заяви докази, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, що [PERSON] підписав кредитний договір та, що він був ознайомлений з його істотними умовами. Крім того, квитанція про перерахунок коштів, надана позивачем на підтвердження видачі відповідачу кредитних коштів, не є належним доказом, оскільки не відображає номер рахунку отримувача, його прізвища, імені та по батькові, РНОКПП особи, отже з`ясувати кому були перераховані кошти неможливо. У матеріалах справи відсутні відомості, за якими можна ідентифікувати особу відповідача, розрахунок заборгованості не містить детальної інформації щодо суми заборгованості за тілом кредиту та відсотками. Також суд звертає увагу, що Пропозиція про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта) не містить істотних умов кредитування, зокрема, дату надання/видачі кредиту, суму кредиту, строк, на який надається кредит, дату повернення (виплати) кредиту, проценти за користування кредитом (Проценти). Усі перелічені істотні умови договору встановлюються у Заявці, яка є невід`ємною частиною згаданої вище оферти. Проте судом встановлено, що ця заявка не містить підпису [PERSON] , а отже відсутні докази, що відповідач взагалі був обізнаний про ці умови. Окрім викладеного, суд враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №200/564/18, де вказано, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Позивачем не надано виписки по рахунку, інших первинних документів, які б свідчили про виникнення у відповідача за кредитним договором зобов`язання з погашення заборгованості. ЦПК передбачена можливість позивача подати клопотання про витребування доказів, які він самостійно не може отримати. Виходячи зі змісту частини четвертої статті 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Позивач не скористався своїм правом подати докази на підтвердження обставин, про які він заявляє у позовній заяві, або клопотання про витребування доказів, зокрема: що між ним та відповідачем дійсно укладено договір, ним як кредитодавцем виконані обов`язки та видано відповідачу кредит. Отже, суд вважає, що жоден з наданих доказів не підтверджує, що між позивачем та відповідачем існують правовідносини зобов`язального характеру, з наданих документів неможливо ідентифікувати особу боржника, не надано доказів на підтвердження досягнення між сторонами згоди з усіх істотних умов договору про надання кредиту. Інших документів, які б підтверджували отримання відповідачем грошових коштів від позивача на умовах договору кредитування, так само як графіку погашення платежів, виписки по кредитному договору позивачем не надано. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами позовних вимог, а надані ним докази є недостатніми, та не дають підстави дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмету доказування, тому позов є необґрунтованим, отже суд відмовляє в його задоволенні повністю. Судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України покладається на позивача.

Outcome: dismissed