Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

28 травня 2025 року Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (надалі також позивач, АТ «ПУМБ») через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему «Електронний суд» звернулось до Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] (надалі також відповідач, [PERSON] ) про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 41207 грн 49 коп. Після отримання відповіді від Виконавчого комітету\~Новосанжарської селищної\~ради Полтавського\~району Полтавської\~областіна запит суду про зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] (а.с. 52),суд своєю ухвалою 02 червня 2025 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 53). Ухвалою суду від 22 вересня 2025 року [PERSON] відмовлено у задоволенні клопотання про залишення позовної заяви без руху (а.с. 83-84). Аргументи учасників справи В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що [PERSON] звернулась до АТ «ПУМБ» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 03 квітня 2019 року власноручно підписала заяву № 2016275680005 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до якої вона отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У подальшому, [PERSON] звернулась до АТ «ПУМБ» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 28 січня 2021 року, власноручно підписала заяву № 1001801146501 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та отримала кредит у сумі 10000 грн 00 коп., строком на 24 місяці, із сплатою комісії за обслуговування кредитної заборгованості 3,99 % та процентною ставкою - 0,01 % річних. У свою чергу, позивач свої зобов`язання за договорами виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредити у розмірах, встановлених у договорах. Відповідач свої зобов`язання за договорами не виконала, не повернула своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості відповідно до умов, зазначених у договорах, не сплатила відсотки за користуванням кредитами та комісію. У зв`язку з цим виникла заборгованість, яка станом на 04 лютого 2025 року у загальному розмірі становить - 41207 грн 49 коп., зокрема: за кредитним договором № 2016275680005 від 03 квітня 2019 року 31419 грн 61 коп., із яких: 18736 грн 41 коп. - заборгованість за кредитом та 12683 грн 20 коп.- заборгованість за процентами; за кредитним договором № 1001801146501 від 28 січня 2021 року 9787 грн 88 коп., із яких: 4998 грн 74 коп. заборгованість за кредитом, 1 грн 14 коп. - заборгованість за процентами, 4788 грн 00 коп. - заборгованість за комісією. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань, з огляду на що, позивач просив стягнути з [PERSON] вказану суму заборгованості, а також судові витрати по справі. Згідно з інформацією, наданою Виконавчим комітетом Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 52). Ухвала про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі разом із судовою повісткою направлялися на зареєстровану адресу відповідача, однак 11 червня 2025 року повернулись до суду із зазначенням причини невручення - «адресат відсутній за вказаною адресою» 03 червня 2025 року (а.с. 56-59). Відповідно до змісту пункту 5 частини 6 статті 272 ЦПК України, зазначена ухвала вважається такою, що вручена відповідачу. В ухвалі про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 02 червня 2025 року, суд встановлював відповідачу п`ятнадцятиденний строк із дня отримання копії даної ухвали для надання до суду відзиву на позов. Відзиву на позов від відповідача до суду не надходило. Відповідно до частини 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи неподання відповідачем відзиву на позов у встановлений судом строк, справа підлягає вирішенню на підставі наявних матеріалів. Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с. 82), клопотань про відкладення не насилав, про причини неявки не повідомляв, у прохальній частині позовної заяви просив розглянути справу за його відсутності (а.с. 4). Відповідач у судове засідання повторно не з`явилась, про причини неявки не повідомила, клопотань про відкладення судового засідання не надсилала, заяви про розгляд справи без її участі чи відзиву на позов не надавала. Судова повістка про проведення судового засідання, призначеного на 22 вересня 2025 року, яка направлялась на зареєстровану адресу відповідача, повернулась до суду із зазначенням причини невручення «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 79-81). З огляду на положення пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, судова повістка вважається врученою відповідачу, отже суд дійшов висновку про те, що [PERSON] є такою, що належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладені норми цивільно-процесуального законодавства, судове засідання проведено за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступне. Обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що 03 квітня 2019 року на підставі заяви [PERSON] між позивачем та відповідачем укладено договір про надання банківських послуг з використанням кредитної картки шляхом приєднання (в порядку статті 634 ЦК України) до умов, запропонованих АТ «ПУМБ» в Договорі комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (надалі Договір) (а.с. 15-зі звороту). Відповідно до заяви № 2016275680005 від 03 квітня 2019 року на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яку відповідач підписала, вона прийняла Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (надалі за текстом - ДКБО), яка розміщена на сайті AT «ПУМБ»: pumb.ua, в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані їй в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погодилася з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через Дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у Банку), а при обранні послуги з укладення Договору страхування, підписанням цієї заяви підтвердила свою згоду на укладення Договору страхування на зазначених в ній умовах. Відповідно до Договору на ім`я відповідача відкрито поточний рахунок № [NUMBER] у гривнях та надана кредитна картка [NUMBER] із встановленим лімітом 3000 грн. Підписанням заяви відповідач підтвердила, що нею отримана платіжна картка та, що з правила користування платіжною карткою вона ознайомлена. Реальна річна процентна ставка складає 47,88% (а.с. 15-зі звороту). В подальшому, відповідач ознайомилась із інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, підписавши паспорт споживчого кредиту 03 квітня 2019 року (а.с. 16). Дослідивши зміст паспорту споживчого кредиту від 03 квітня 2019 року, суд встановив, що у вказаному паспорті визначені умови надання кредиту, реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту, умови нарахування відсотків, встановлені наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором. Вказаний паспорт споживчого кредиту має підпис [PERSON] про підтвердження отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту за обраних умов кредитування. Із виписки/особового рахунку з 03 квітня 2019 року по 04 лютого 2025 року вбачається, що відповідач користувалась кредитними коштами (а.с. 39-41). Відповідно до наданого розрахунку заборгованості, заборгованість відповідача перед АТ «ПУМБ» за кредитним договором № 2016275680005\~від 03\~квітня 2019 року станом на 04 лютого 2025 року (включно) становить 31419 грн 61 коп., що складається із заборгованості за сумою кредиту в розмірі 18736 грн 41 коп., заборгованості за відсотками в розмірі 12683 грн 20 коп. (а.с. 35-зі звороту-36). У подальшому, судом встановлено, що 28 січня 2021 року на підставі заяви [PERSON] між позивачем та відповідачем укладено договір про надання банківських послуг з використанням кредитної картки шляхом приєднання (в порядку статті 634 ЦК України) до умов, запропонованих АТ «ПУМБ» в Договорі комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (надалі Договір) (а.с. 13). Відповідно до заяви № 1001801146501 від\~28\~січня 2021\~року на\~приєднання до\~Договору комплексного\~банківського обслуговування\~фізичних осіб,\~яку відповідач\~підписала,\~вона прийняла\~Публічну пропозицію\~АТ «ПУМБ»\~на укладення\~Договору комплексного\~банківського обслуговування\~фізичних осіб\~(надалі\~за текстом\~-\~ДКБО),\~яка розміщена\~на сайті\~AT\~«ПУМБ»:\~pumb.ua,\~в повному\~обсязі,\~з урахуванням\~умов надання\~всіх послуг,\~як обраних\~безпосередньо при\~прийнятті ДКБО,\~так і\~послуг,\~що можуть\~бути надані\~їй в\~процесі обслуговування\~(з\~урахуванням всіх\~змін)\~і погодилася\~з тим,\~що може\~обирати будь-які\~передбачені ДКБО\~послуги,\~в тому\~числі через\~Дистанційні канали\~обслуговування (за\~наявності технічної\~можливості у\~Банку),\~а при\~обранні послуги\~з укладення\~Договору страхування,\~підписанням цієї\~Заяви підтвердила\~свою згоду\~на укладення\~Договору страхування\~на зазначених\~в ній\~умовах,\~зокрема: сума кредиту: 10000 грн 00 коп. на строк 24 місяці, із сплатою комісії за обслуговування кредитної заборгованості 3,99 % та розміром процентної ставки 0,01 % річних. Як вбачається із заяви відповідач просила перевипустити їй картку до пакету «Кредитний плюс» до рахунку [NUMBER] у гривні у відповідності до умов ДКБО та Тарифами Банку, що є невід`ємною частиною ДКБО та підписавши заяву підтвердила, що нею отримана платіжна картка № [NUMBER] . У подальшому, відповідач ознайомилась із інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, підписавши паспорт споживчого кредиту 28 січня 2021 року (а.с. 13-зі звороту). Дослідивши зміст паспорту споживчого кредиту від 28 січня 2021 року, суд встановив, що у вказаному паспорті визначені умови надання кредиту, реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту, умови нарахування відсотків, встановлені наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором. Вказаний паспорт споживчого кредиту має підпис [PERSON] про підтвердження отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту за обраних умов кредитування. Згідно з платіжною інструкцією № TR.47077525.35968.8810 від 28 січня 2021 року [PERSON] перераховано кошти в сумі 10000 грн 00 коп. (а.с. 33). Із виписки/особового рахунку з 28 січня 2021 року по 04 лютого 2025 року вбачається, що відповідач користувалась кредитними коштами (а.с. 37-41). Відповідно до наданого розрахунку заборгованості, заборгованість відповідача перед АТ «ПУМБ» за кредитним договором № 1001801146501\~від 28\~лютого 2021 року станом на 04 лютого 2025 року (включно) становить 9787 грн 88 коп., що складається із заборгованості за сумою кредиту в розмірі 4998 грн 74 коп., заборгованості по процентам у розмірі 1 грн 14 коп., заборгованості по комісії у розмірі 4788 грн 00 коп. (а.с. 33-зі звороту-35). 04 лютого 2025 року позивачем сформовано письмову вимогу (повідомлення) вих. № КНО-44.2.2/80,щодо виконання зобов`язання перед АТ «ПУМБ» за кредитними договорами, зокрема, щодо негайного погашення заборгованості у загальному розмірі 41207 грн 49 коп. грн у строк не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання повідомлення (а.с. 29, 30). АТ «ПУМБ» свої зобов`язання виконало в повному обсязі, а саме: надало відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених у Договорах комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. В той же час, відповідач, яка зобов`язалась здійснювати погашення кредиту та процентів, свої зобов`язання не виконала. Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що в порушення умов договору від 03 квітня 2019 року за відповідачем станом на 04 лютого 2025 року рахується заборгованість у загальному розмірі: 41207 грн 49 коп., зокрема, за кредитним договором № 2016275680005 від 03 квітня 2019 року 31419 грн 61 коп., із яких: 18736 грн 41 коп. - заборгованість за кредитом та 12683 грн 20 коп.- заборгованість за процентами, за кредитним договором № 1001801146501 від 28 січня 2021 року 9787 грн 88 коп., із яких: 4998 грн 74 коп. - заборгованість за кредитом, 1 грн 14 коп. - заборгованість за процентами, 4788 грн 00 коп. - заборгованість за комісією. З огляду на викладене, позивач просив стягнути з [PERSON] відповідну суму заборгованості, у зв`язку з чим звернувся до суду із зазначеним позовом. Норми права, які підлягають застосуванню Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтею 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно з частиною 1 статті 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Відповідно до приписів частини 2 статті 1069 ЦК України права та обов`язки сторін, пов`язанні з кредитуванням рахунка, визначаються відповідними положеннями про позику та кредит (параграфи 1 та 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Згідно з частиною 2 статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 ЦК України. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень частин 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положенням частини\~1\~статті 611\~ЦК України\~визначено,\~що у\~разі порушення\~зобов`язання\~настають правові\~наслідки,\~встановлені договором\~або законом,\~зокрема: припинення зобов`язання\~внаслідок односторонньої\~відмови від\~зобов`язання,\~якщо це\~встановлено договором\~або законом,\~або розірвання\~договору; зміна умов\~зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з\~частиною 1\~статті 1048\~ЦК України,\~позикодавець має\~право на\~одержання від\~позичальника процентів\~від суми\~позики,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом.\~Розмір і\~порядок одержання\~процентів встановлюються\~договором.\~Якщо договором\~не встановлений\~розмір процентів,\~їх розмір\~визначається на\~рівні облікової\~ставки Національного\~банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно з частиною 2 статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до\~статті 1049\~ЦК України,\~позичальник зобов`язаний\~повернути позикодавцеві\~позику (грошові\~кошти у\~такій самій\~сумі або\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~у такій\~самій кількості,\~такого самого\~роду та\~такої самої\~якості,\~що були\~передані йому\~позикодавцем)\~у строк\~та в\~порядку,\~що встановлені\~договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. За правилами частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором. Згідно з частинами 1, 2 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Висновки щодо правозастосування При укладенні договорів сторони керувались частиною 1 статті 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до заяви № 2016275680005 від 03 квітня 2019 року на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яку відповідач підписала, на її ім`я було відкрито поточний рахунок № [NUMBER] у гривнях та надана кредитна картка [NUMBER] із встановленим лімітом 3000 грн із реальною річною процентною ставкою 47,88% (а.с. 15-зі звороту). Також, згідно з підписаним відповідачем власноручно паспортом споживчого кредиту 03 квітня 2019 року (а.с. 16), їй повідомлені основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки, порядку повернення кредиту. Із розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2016275680005\~від 03\~квітня 2019 року вбачається, що застосовувалась процентна ставка, як передбачено паспортом споживчого кредиту, з яким [PERSON] була ознайомлена. Відповідно до заяви № 1001801146501 від\~28\~січня 2021\~року на\~приєднання до\~Договору комплексного\~банківського обслуговування\~фізичних осіб,\~яку відповідач\~підписала,\~вона підтвердила\~свою згоду\~на укладення\~Договору на\~зазначених в\~ній умовах,\~зокрема: сума кредиту: 10000 грн 00 коп. на строк 24 місяці, із сплатою комісії за обслуговування кредитної заборгованості 3,99 % та розміром процентної ставки 0,01 % річних та підтвердила, що нею отримана платіжна картка № [NUMBER] (а.с. 13). Також, згідно з підписаним відповідачем власноручно паспортом споживчого кредиту 28 січня 2021 року (а.с. 13-зі звороту), їй повідомлені основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки, порядку повернення кредиту. З розрахунку заборгованості за кредитним договором № 1001801146501\~від 28\~лютого 2021 року вбачається, що застосовувалась процентна ставка та комісія, як передбачено паспортом споживчого кредиту, з яким [PERSON] також була ознайомлена. Відповідач не спростувала факту укладення зазначених кредитних договорів та обставин отримання нею кредитних коштів. В той же час, відповідач, яка зобов`язалась здійснювати погашення кредиту та процентів, свої зобов`язання не виконала. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ «ПУМБ» не повернуті, суд дійшов висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом стягнення заборгованості за кредитними договорами. Водночас, що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за комісією в сумі 4788 грн 00 коп., суд зазначає наступне. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). ВП ВС у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 зробила висновок про нікчемність умов кредитного договору щодо оплатності послуги з надання інформації. А в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 визначила, що умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного до 13 січня 2006 року, стосовно встановлення додаткової плати (комісії) за обслуговування споживчого кредиту є оспорюваною. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) зазначено, що 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умов, якими встановлено плату щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Статтею 11 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути проінформований про строки і суми належних платежів. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 вирішувала питання (а) чи можливе встановлення комісії за обслуговування кредиту згідно Закону України «Про споживче кредитування»; (б) чи має кваліфікуватися умова договору, що передбачає комісію, як дійсна/нікчемна/оспорювана. Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові вказала на те, що Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, а згідно з пунктом 3.2.4 кредитного договору позичальник має право не частіше одного разу на місяць вимагати у банку безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості. Разом з тим зробила висновок про нікчемність в цілому пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, зокрема не лише щодо щомісячного інформування про розмір заборгованості, але й опрацювання запитів позичальника, надання інформації по рахунку. Враховуючи наведені правові висновки, банк не мав права встановлювати до кредитного договору комісію за обслуговування кредитної заборгованості, яка включає в себе моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо. Така умова договору є нікчемною та не потребує визнанню недійсною. Отже, оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача (частини перша та друга статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Як уже зазначалося судом вище, умовами укладеного між сторонами договору встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи наведене, оскільки [PERSON] було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, визначені в пункті 4 заяви № 1001801146501 на\~приєднання до\~Договору комплексного\~банківського обслуговування\~фізичних осіб\~від 28\~січня 2021\~року умови щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості 3,99%, є нікчемними. Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Згідно з положеннями частини 1 статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг, як це закріплено вимогами частини 3 статті 55 вказаного Закону. Як визначено положеннями частини 3 статті 13 ЦК України, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що послуга з надання споживчого кредиту є діяльністю банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, не відповідає змісту кредитних правовідносин. За таких обставин, банком без належних на те правових підстав нарахована комісія за обслуговування кредитної заборгованості на суму 4788 грн 00 коп., а відтак, позовні вимоги ТОВ «АТ «ПУМБ»\~про стягнення\~з [PERSON] заборгованості за комісією в сумі 4788 грн 00 коп., є необґрунтованими з наведених вище підстав та задоволенню не підлягають. З огляду на викладене, враховуючи наявність у [PERSON] непогашеної заборгованості за кредитними договорами, суд вважає за необхідне задовольнити частково вимоги позивача, а саме: стягнути заборгованість: за кредитним договором № 2016275680005 від 03 квітня 2019 року у загальному розмірі 31419 грн 61 коп., що складається із заборгованості за кредитом у сумі 18736 грн 41 коп. та заборгованості за процентами у сумі 12683 грн 20 коп.; за кредитним договором № 1001801146501 від 28 січня 2021 року у загальному розмірі 4999 грн 88 коп., що складається із заборгованості за кредитом у сумі 4998 грн 74 коп., заборгованості за процентами у сумі 1 грн 14 коп., оскільки зазначені суми підтверджені наданим позивачем розрахунком й відповідачкою не спростовані. Відповідач заперечень щодо правильності наданого позивачем розрахунку сум заборгованості не заявляла; належних та допустимих доказів того, що заборгованість розрахована невірно та має інших розмір, ніж зазначено позивачем, не надала; власний розрахунок не надала. При цьому, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною 1 статті 76, частиною 1 статті 77 та статтею 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Розподіл судових витрат Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 2422 грн 40 коп. Із відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги задоволені на 88,38 % з розрахунку: 36419\~грн 49\~коп. (сума задоволених позовних вимог) х 100% : 41207 грн 49 коп. (сума заявлених позовних вимог) = 88,38 % (відсоток задоволених позовних вимог). Отже, сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 2140 грн 91 коп. із розрахунку: 2422 грн 40 коп. (сума сплаченого судового збору) х 88,38 % (відсоток задоволених позовних вимог). На підставі викладеного,

Outcome: partial