Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-16 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 14.05.2025 року надійшов позов [PERSON] до Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» про скасування нарахованої заборгованості за комунальні послуги у розмірі 32\~866,55 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено,\~що [PERSON] , є власником нежитлового приміщення № 16-А (офіс) [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 248976047 від 19.03.2021 року. 19.03.2021 року між [PERSON] (Споживач) та (Теплопостачальна організація) укладено Договір № 1626 про постачання теплової енергії, за умовами п. 1 якого Теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання постачати споживачу теплову енергію, а споживач зобов`язується оплачувати фактично одержану теплову енергію за встановленими тарифами в терміни, передбачені цим договором. Теплова енергія постачається Споживачу у нежитлове приміщення (офіс) за адресою: 65123 м. Одеса вул. Висоцького, 16-А на опалення в обсягах згідно до договору. Обсяг у будинку визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями вузла (вузлів) комерційного обліку. Цей договір набув чинності 19.03.2021 року та діє протягом одного року з дати набрання чинності. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде досягнуто взаємної згоди сторін щодо його припинення (п. 56.2.). Таким чином, відповідні договірні відносини між нами сторонами були продовжені фактично в наступні роки. 2021-2022 років до опалювального сезону, позивачка своєчасно надавала показники теплолічильника Gross WMZ UA заводський номер № 13010173, та за виставленими рахунками своєчасно сплачувала платежі. Однак, з 02.2022 року КП «Теплопостачання міста Одеси» відмовились приймати показники теплолічильника Gross WMZ UA заводський номер № 13010173, тому позивачкою сплачувалось платежі за рахунками КП «Теплопостачання міста Одеси» за загальними тарифами. 2023-2024 років в опалювальний сезон КП «Теплопостачання міста Одеси» знову дозволили використовувати свій теплолічильник та виставляти рахунки за показниками, які позивачка також своєчасно сплачувала. 23.04.2025 року позивачка отримала лист вх. № 15.06-45 щодо розрахунку за договором № 1626 на нежитлове приміщення (офіс) вул. Висоцького 16-А м. Одеса, а саме наявність за період з 01.02.2022 року по 03.2023 року заборгованість за постачання теплової енергії сума яка складає 32 866, 55 грн. Позивачка не згодна з наявністю заборгованості, так як нею весь цей період і дотеперішнього часу здійснювалася оплата за послуги опалення на підставі рахунків КП «Теплопостачання міста Одеси», що підтверджується відповідними квитанціями. З вищевказаних підстав позивачка звернулась з заявою до відповідача про скасування боргу, за період з 01.02.2022 року по 03.2023 року, якій складає в сумі 32 866,55 грн. однак отримала відповідь з відмовою постачальника послуги в списанні зазначеної суми боргу. Вищевказана відмова відповідача вважає протиправною, так як за весь спірний період у неї немає заборгованості за спожиту теплову енергію за адресою: [ADDRESS] . Даний факт також підтверджується Актом від 13.10.2022 року про звірення рахунків № 1626 за період звернення з 01.11.2021 року по 01.10.2022 року сума заборгованість становить 136,64 грн. Даний Акт виданий КП «Теплопостачання міста Одеси». Вказане послугувало приводом для звернення до суду з цим позовом. Ухвалою суду від 30.06.2025 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до розгляду по суті на 02.09.2025 року. До суду 02.09.2025 року від [PERSON] надійшла заява про долучення доказів, згідно якої просила долучити копію претензії, копію договору-продажу, квитанцію про нарахування боргу. У судове\~засідання 02.09.2025\~року з`явилася\~ [PERSON] та пояснила, у неї були всі оплати, коли втни сплачували по тепловому лічильнику, нежитлове приміщення належить їй на праві власності. Вона в 2021 році купила дане приміщення с тепловим лічильником, котрий встановлений з 2018 року. 19.03.2021 року позивачка уклала договір з КП «Теплопостачання міста Одеси» та сплачувала усе відповідно до лічильника в 2021-2022 роках, та в жовтні 2022 року перед опалювальним сезоном, приїхали представники відповідача та сказали. що с цього дня потрібно сплачувати по показникам загального домового лічильника. Позивачка оплачувала та показники були нульові, в квітні 2023 року позивачці після закінчення опалювального сезону прийшло повідомлення, що в неї наявна заборгованість. Позивачка зверталась до відповідача з заявами, однак їй було відмовлено. У наступний опалювальний сезон сказали, що знову діють лічильники, позивачці встановили лічильник після повірки в 2023 році та вона платила згідно лічильника. За період з 2022 року по 2023 року не було зроблено повірку лічильника. КП «Теплопостачання міста Одеси» про причини неявки судне повідомило. Оголошено перерву до 17.09.2025 року. У судове засідання 17.09.2025 року сторони не з`явилися, були повідомлені належним чином. Від [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Відповідач КП «Теплопостачання міста Одеси» про час, дату та місце судового розгляду було повідомлений належним чином, відзив та заяв по суті справи суду не надав. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до\~ст.\~268\~ЦПК України,\~та\~у зв`язку\~з перебуванням\~судді Домусчі\~Л.В.\~з 30.09.2025\~року по\~07.10.2025\~року,\~датою складення\~цього\~судового\~рішення є 08.10.2025 року. Дослідивши матеріали справи, пояснення позивачки, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено,\~що [PERSON] є власником нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 19.03.2021 року. 19.03.2021 року між фізичною особою [PERSON] та Комунальним підприємством «Теплопостачання міста Одеси» було укладено договір з індивідуальним споживачем про надання послуг з постачання теплової енергії № 1626. Згідно п. 1 Виконавець зобов`язується надати споживачу послугу з постачання теплової енергії для потреб опалення/на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що тарифами в терміни, передбачені цим договором. Згідно п. 3. Теплова енергія постачається споживачу у офіс за адресою: м. Одеса, вул. Висоцького, 16-а, опалювальна площа 73,5 кв.м., теплове навантаження споживача 0,0055 Гкал/год. Згідно п. 6. Приміщення споживача обладнане вузлом (вузлами розподільного обліку теплової енергії (приладами розподілювачами теплової енергії): WMZ-UA заводський номер № 13010173; дата останньої повірки 30.10.2018 року, міжповірочний інтервал, років 4; показання засобу вимірювальної техніки/приладурозподілювання на дату договору 43,262 грн. Згідно п. 13. Обсяг спожитої у будинку послуг визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями вузла (вузлів) комерційного обліку. Згідно п. 55. Цей договір набирає чинності з 19.03.2021 року та діє протягом одного рока з дати набрання чинності. Згідно п. 56. Якщо за один місяць до закінчення строку дії цього договору жодна зі сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк. Таким чином суд вважає, що відповідні договірні відносини між сторонами були продовжені фактично в наступні роки. 01.11.2021 року КП «Теплопостачання міста Одеси» на підставі заяви абонента видано Наряд № 1626-13.1-05-62 на підключення абонента до системи централізованого опалення, яким начальнику ЕРР № 1 Ведікову С. доручено виконати включення системи централізованого опалення на нежитлового приміщення офісу ФО [PERSON] по об`єкту теплопостачання, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на момент включення пломби збережені. 01.11.2021 року КП «ТМО» було видано Наряд на підключення абонента до системи центрального опалення № 1626-13.1-05-62. Відповідно до Акту готовності вузла обліку теплової енергії до експлуатації в опалювальний сезон 2018-2019 року від 09.10.2018 року, на підставі зазначеного у акті КП «Теплопостачання міста Одеси» допускає в\~експлуатацію вузол обліку теплової енергії з 09.10.2018 року по 01.10.2019 року. Дата проходження повірки ІІ квартал 2018 року, міжповірочний інтервал 4 роки з дня проходження повірки, наступна повірка - ІІ квартал 2022 року. Згідно Акту звіряння розрахунків № 1626 від 13.10.2022 року за період з 01.11.2021 року по 01.10.2022 року комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси» надало абоненту ФО [PERSON] на центральне опалення і гаряче водопостачання теплову енергію 5,63294 Гкал за затвердженими тарифами на суму 20\~993,83 грн. На початок звіряння 01.11.2021 дебіторська заборгованість складала (мінус)72,65 грн. Сума оплат за спожиту теплову енергію становить 20 992 грн. На 01.10.2022 року заборгованість становить 136,64 грн. Відповідно до Акту розпломбування засобу вимірювальної техніки, засіб вимірювальної техніки розпломбовано 24.11.2023 року, номер пломб 22868529, 22868580 на підставі проходження метричної повірки. Відповідно до Акту про демонтаж засобу вимірювальної техніки, засіб вимірювальної техніки розпломбовано 24.11.2023 року, номер пломб 22868529, 22868580. Відповідно до Акту про монтаж засобу вимірювальної техніки, засіб вимірювальної техніки опломбовано 05.12.2023 року, номер пломб 39657675, 39647689. 26.03.2025 року [PERSON] направила до КП «Теплопостачання міста Одеси» претензію у зв`язку з наявністю боргу у період з 01.02.2022 року по 03.2023 року у розмірі 32\~866,55 грн. КП «Теплопостачання міста Одеси» за вих. № 15.06-45 від 23.04.2025 року було направлено відповідь на звернення [PERSON] , згідно якого за результатами контрольного зняття показань установлено, що обсяги теплової енергії у розрахункових періодах з лютого 2022 по березень 2023 відрізняється від фактичних, що є підставою для здійснення перерозподілу обсягу спожитої послуги та проведення перерахунку із споживачем. Різниця між фактичним обсягом спожитої теплової енергії та розрахунковим обсягом спожитої теплової енергії склала: 11,12963 Гкал 5,45872 Гкал=5,67091 Гкал. За період з 01.01.2022 року по 31.03.2023 року тариф становив 5\~795,64 грн. за 1 Гкал заборгованість 32\~866,55 грн. Отже в квітні 2024 року було виконано перерозподіл обсягу спожитої послуги з постачання теплової енергії у вищевказаному будинку та перерахунок за період з лютого 2022 по березень 2023. По нежитловому приміщенню за адресою [ADDRESS] донараховано 32\~866,55 грн. (а.с. 13-14). Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку. Таким чином предметом спору\~є скасування\~ нарахованої відповідачем за період з лютого 2022 по березень 2023 заборгованості за послуги теплопостачання за адресою: [ADDRESS] у розмірі 32 866,55 грн. Підставою позову є протиправні дії відповідача по нарахуванню вартості послу з постачання теплової енергії, з врахуванням показників лічильника теплової енергії, які неповірено своєчасно відповідно до вимог технічної документації. Вирішуючи спір по суті, суд повинен встановити наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі, належним позивачем. Відсутність права на позов у матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. Оскільки лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення) від зобов`язаних осіб. Тобто лише встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, або порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюється судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17). Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)). Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV, у редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Частинами другою - четвертою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV передбачено, що учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17 (провадження № 61-63св18), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18. Разом із цим, за змістом статей 15 та 16 ЦК України кожна особа, яка звернулася до суду, має право на захист її майнового права чи інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Ці право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (пункт 72), від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 55), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 73), від 29 червня 2021 року у справі № 916/964/19 (пункт 7.3)). Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права, примусове виконання обов`язку в натурі та припинення правовідношення (пункти 1, 5 і 7 частини другої статті 16 ЦК України). Суд приймає до уваги зазначені вимоги закону про те, що право обрати спосіб захисту, який позивач вважає ефективним, надано позивачу, а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Тому у випадку порушення юридичною особою законодавства при нарахуванні плати за житлово-комунальні послуги споживач має право оскаржити у судовому порядку такі його дії та вимагати здійснення відповідного перерахунку. Між тим у даній справі позивачка просить саме скасувати наявну заборгованість, яку не визнає. При цьому не встановлено обставин подання відповідачем позову до позивачки про стягнення такої заборгованості. Суд вважає, що такий спосіб захисту як скасування заборгованості в розмірі 32\~866,55 грн. не порушує прав позивачки, оскільки таке право нарахування позивачу боргу є лише попередньою фіксацією факту порушення цивільно-правових зобов`язань, яка безпосередньо не впливає на права позивача. Відповідний розрахунок може бути письмовим доказом, який у разі виникнення спору між сторонами повинен оцінюватися судом відповідно до вимог процесуального законодавства. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (п. 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на порушника. Цивільні права або інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права чи інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача. Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (див. постанови ВП ВС від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц, від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20). У зв`язку з відсутністю порушеного право позивачки, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. Оскільки відсутність порушеного права є самостійною підставою для відмови у позові, суд дійшов висновку про відмову в позові без дослідження обставин виникнення заборгованості, викладених позивачем, як підстави позову. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови у позові на позивача. Оскільки у позові відмовлено, судові витрати понесені позивачем не підлягають відшкодуванню відповідачем.

Outcome: dismissed