Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-18 00:00:00

18 вересня 2024 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 64\~921,60 грн, моральної шкоди в розмірі 10\~000 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що 10 червня 2024 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля Opel Zafira, н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля Renault Logan, н.з. [NUMBER] , внаслідок якої був пошкоджений автомобіль позивача. Постановою суду від 03 липня 2024 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Позивач 11 червня 2024 року повідомив про ДТТП ПрАТ «СК «ВУСО», в якій на час ДТП був застрахований транспортний засіб Opel Zafira, н.з. [NUMBER] . Відповідно до висновку експерта транспортно-товарознавчого дослідження від 29.07.2024 вартість відновлювального ремонту автомобіля Renault Logan, н.з. [NUMBER] , становить 213\~321,30 грн, вартість матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власнику пошкодженого автомобіля складає 148\~399,70 грн. Відповідач частково у розмірі 3\~517,59 грн компенсував витрати на проведення експертизи, вартість якої 6500 грн. У зв`язку із ДТП позивач зазнав негативні переживання та тривогу через пошкодження його автомобіля, що потягло порушення звичайного способу життя, зокрема вплинуло на мобільність позивача, якому довелося користуватися громадським та комунальним транспортними засобами. Моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 10\~000 грн. Ухвалою судді від 15 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено розгляд справи на 19 листопада 2024 року, роз`яснено учасникам справи їх право, порядок та строки на подачу заяв по суті справи. 31 жовтня 2024 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Мизиненко І.О. надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона не погодилася із позовними вимогами, посилаючись на те, що на момент ДТП [PERSON] мав страховий поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховиком за яким є ПрАТ «СК «ВУСО», зі страховою сумою 160\~000 грн за шкоду, заподіяну майну, строк договору з 29.06.2023 по 28.06.2024. Крім того, на момент ДТП [PERSON] також мав діючий страховий поліс добровільного страхування, страховик СК «ВУСО» із страховою сумою 250\~000 грн з строком дії договору з 29.06.2023 по 28.06.2024. Отже, загальний ліміт відповідальності страховика за двома страховими полісами становить 410\~000 грн, що перевищує вартість відновлювального ремонту, з урахуванням матеріального збитку, у зв`язку з чим [PERSON] є неналежним відповідачем. Оскільки покладення на страхувальника обов`язку з відшкодування шкоди, розмір якої не перевищує суму страхового відшкодування, що визначені у договорах страхування, суперечить інституту страхування. На думку представника відповідача, СК «ВУСО» зобов`язана виплатити відшкодування позивачу на підставі двох полісів, сукупний ліміт яких покриває повністю реальний розмір збитків позивача. Крім того, заперечувала проти задоволення вимог про стягнення моральної шкоди, вказуючи на відсутність доказів, якими позивач обґрунтовує моральну шкоду, а також, що користувався автомобілем не позивач, а його син [PERSON] . Також, вказала, що відповідачем [PERSON] було сплачено сину позивача вартість евакуації у день ДТП у розмірі 1600 грн готівковими коштами, 3517,59 грн відповідно до платіжної інструкції, а також 3618,09 грн, що підтверджується скрин шотом. 11 грудня 2024 року від представника позивача [PERSON] адвоката Мартинової Н.Ю. надійшли додаткові пояснення у справі, у яких надала пояснення щодо заявлених вимог, зокрема посилалася нас удову практику щодо обов`язку винної у ДТП особи [PERSON] відшкодувати вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, а саме різницю між вартістю відновлювального ремонту та вартістю матеріального збитку у заявленому у позові розмірі. Також, підтримала позов в частині стягнення моральної шкоди, заперечила проти доводів відповідача щодо сплати останнім інших коштів, ніж 3517,59 грн за проведену експертизу, про що було зазначено у позові. Ухвалою суду від 16 грудня 2024 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 16 січня 2025 року. 18 лютого 2025 року надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, яка ухвалою суду від 24.02.2025, постановленою в судовому засіданні без оформлення окремого документа, за клопотанням представника позивача залишена без розгляду, судовий розгляд відкладено на 19 березня 2025 року за клопотанням представника позивача про надання часу на звернення з заявою про закриття провадження в частині вимог. Ухвалою суду від 24 березня 2025 року закрито провадження в частині вимог [PERSON] до ПрАТ «СК «ВУСО», в судовому засіданні оголошено перерву до 14 квітня 2025 року. 31 березня 2025 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі, у яких вона вказує на відсутність підстав для звернення позивачем до Страхової компанії, оскільки згідно з умовами полісу добровільного страхування страховиком відшкодовують витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, тобто відшкодовується визначений розмір матеріального збитку. Також, умовами полісу передбачено, що не є страховим випадком та страхове відшкодування не виплачується, якщо розмір шкоди завданої майну потерпілої особи, не перевищує страхової суми за відповідний вид шкоди згідно з Законом, тобто 160\~000 грн. В судовому засіданні 14 квітня 2025 року оголошено перерву перед судовими дебатами. 16 травня 2025 року, 10 липня 2025 року судовий розгляд не відбувся у зв`язку із перебуванням справи на розгляді апеляційної інстанції за апеляційною скаргою на ухвалу суду про закриття провадження у справі в частині стягнення судових витрат. 11 вересня 2025 року проведені судові дебати, суд перейшов до стадії ухвалення рішення, вступна та резолютивна частини якого були оголошені 19 вересня 2025 року. Представник позивача [PERSON] адвокат Мартинова Н.Ю. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] адвокат Мизиненко І.О. в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просила відмовити у позові. Заслухавши представників сторін, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником автомобіля Renault Logan, реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с. 12). 10 червня 2024 року о 14.30 год. в м. Кривому Розі Покровському районі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів Opel Zafira, н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та Renault Logan, н.з. [NUMBER] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 03 липня 2024 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу (т. 1, а.с. 18). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Opel\~Zafira,\~н.з.\~ [NUMBER] \~була забезпечена\~Договором обов`язкового\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів,\~укладеним між\~ПрАТ «СК\~«ВУСО» та\~ [PERSON] ,\~що підтверджується\~копією Полісу\~№ 215425148\~строком дії\~Договору з\~29.06.2023\~по 28.06.2024\~(т.\~1,\~а.с. 89). Відповідно до вказаного Полісу страхування страхова сума за шкоду, заподіяну майну становить 130\~000 грн., франшиза 0. Крім того, цивільно-правова відповідальність [PERSON] як власника автомобіля Opel\~Zafira,\~н.з.\~ [NUMBER] \~була забезпечена\~Договором добровільного\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів,\~укладеним з\~ПрАТ «СК\~«ВУСО»,\~що підтверджується\~копією Полісу\~№ 20776013\~строком дії\~Договору з\~29.06.2023\~по 28.06.2024\~(т.\~1,\~а.с. 90). Згідно з п. 4 Полісу № 20776013 страховим випадком за цим Договором є ДТП, що сталася за участю та в процесі руху забезпеченого ТЗ, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність страхувальника за шкоду життю, здоров`ю та/або майну потерпілих третіх осіб, у розмірі, що перевищує страхові суми, встановлені згідно з ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» станом на дату ДТП. Відповідно до Висновку експерта № Д21/07/24 від 21.11.2024, складеного за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи, вартість матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власнику пошкодженого автомобіля Renault Logan, н.з. [NUMBER] , в цінах на дату 25 липня 2024 року, унаслідок ДТП, яка сталася 10 червня 2024 року, складає 148\~399,70 грн. (т. 1, а.с. 121-138). При цьому, вартість матеріального збитку експертом визначена як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових КТЗ (пункт 1.7 Дослідження). Відповідно до п. 1.5 Дослідження вартість відновлювального ремонту КТЗ становить 213\~321,30 грн. Вказаний Висновок\~експерта виготовлений\~відповідно до\~вимог ст.\~106\~ЦПК України\~для подання\~до Покровського\~(Жовтневого)\~районного суду\~м.\~Кривого Рогу\~у справі,\~що розглядається,\~експерт обізнаний\~про кримінальну\~відповідальність. Усі учасники справи не оспорювали цей висновок і не заперечували проти визначених експертом вартостей майна. З матеріалів справи вбачається, що ПрАТ «СК «ВУСО» виконало свої зобов`язання за Договором обов`язкового страхування і виплатило позивачу [PERSON] вартість матеріального збитку у загальній сумі 129\~689,75 грн. без врахування ПДВ (т. 1, а.с. 13-15, 48, 165-167, 184), у зв`язку з чим провадження у справі в цій частині позову до страхової компанії за заявою позивача було закрито (т. 1, а.с. 206-207). Позивач просить стягнути з відповідача різницю між вартістю відновлювального ремонту (213\~321,30 грн) та вартістю матеріального збитку (148\~399,70 грн) в розмірі 64\~921,60 грн. Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно ст. 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Статтею 8 ЗУ «Про страхування» зазначено, що страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Пунктом 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV, який діяв станом на дату ДТП, встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У постановах Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15, Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Згідно з п.2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції, Фонду державного майна від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до п.8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. Аналогічні по суті висновки, викладені Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі №754/1114/15-ц, від 13 червня 2019 року у справі №587/1080/16-ц, від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18, від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц, від 21 лютого 2020 року у справі №755/5374/18, від 22 квітня 2020 року у справі №756/2632/17, від 22 квітня 2021 року у справі №759/7787/18. Крім того, згідно позиції Верховного Суду, зробленої у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19 зазначено, що відповідно до частини першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Розглядаючи спір за аналогічних обставин предмету та підстав позову, Верховний Суд у справі № 755/7666/19 задовольнив позовні вимоги позивача та визнав, що винна особа повинна сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою. При цьому, суд касаційної інстанції визнав, що таке відшкодування повинне бути виплачене безумовно, без встановлення доведення факту ремонту автомобіля, оскільки судом зазначено, що відомості про фактичне здійснення ремонту автомобіля позивача в матеріалах справи відсутнє, однак він має право на відшкодування збитків, які мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Таким чином, особа, яка має право на отримання відшкодування, може вимагати від страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виплати страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту з урахування коефіцієнта фізичного зносу. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Знос пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків) (пункт 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»). Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що з особи, винної у ДТП, відповідача [PERSON] підлягає стягненню різниця між фактичною вартістю відновлювального ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу), який вже проведено або буде проведено у майбутньому, і страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими за страхове відшкодування. Як вбачається з висновку експерта № Д21/07/24 від 21.11.2024 вартість відновлювального ремонту автомобіля Renault Logan, н.з. [NUMBER] , пошкодженого при ДТП 10 червня 2024 року, становить 213321,30 грн, вартість матеріального збитку, яка визначена ним у сумі вартості відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу становить 148\~399,70 грн, отже з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути різницю між вартістю відновлювального ремонту та вартістю матеріального збитку, що становить 64\~921,60 грн. Доводи представника відповідача про те, що ПрАТ «СК «ВУСО» має здійснити необхідні відшкодування позивачу на підставі двох [PERSON] як обов`язкового, так і добровільного страхування, страхова сума яких повністю покриває реальний розмір збитків позивача, суд відхиляє як такі, що не ґрунтуються на Законі, норми якого наведені судом вище. Крім того, за умовами Договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту, укладеного між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] , розмір страхового відшкодування визначається виключно у разі перевищення розміру завданої шкоди над розмірами страхового відшкодування за Законом; шкода, заподіяна майну потерпілого відшкодовується на умовах, зокрема у разі пошкодження транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом ТЗ з урахування зносу (п. 4.1, пп. 4.3.2.1 (т. 1, а.с. 168-173). Як було встановлено судом вартість матеріального збитку визначена як вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу, отже саме в такому розмірі здійснюється відшкодування Страховиком, тоді як відшкодування різниці між фактичною вартістю відновлювального ремонту і вартістю відновлювального ремонту з урахуванням зносу (матеріальний збиток, страхове відшкодування) покладається на винну в ДТП особу, тобто на відповідача [PERSON] . Вирішуючи позов в частині стягнення моральної шкоди з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] суд виходить з наступного. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України). Відповідно до п. п. 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У відповідності зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому обов`язковою умовою для можливості відшкодування моральної шкоди судом має бути доведення у належний процесуальний спосіб фактів настання такої шкоди, протиправності дій, що призвели до неї, а також наявності між цими фактами причинно-наслідкового зв`язку. Такі правові висновки зазначені у постановах Верховного Суду від 10 червня 2021 року у справі № 201/3997/18; від 16 травня 2019 року у справі № 686/20079/18. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (Stankov v. Bulgaria, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Судом встановлено, що майно позивача автомобіль\~Renault Logan, н.з. [NUMBER] \~був пошкоджений внаслідок ДТП за участі автомобіля під керуванням водія [PERSON] у зв`язку із чим [PERSON] було завдано незручностей у організації його життя, проте, на думку суду,\~позивач не в повній мірі обґрунтував зазначену оцінку моральної шкоди саме в заявленому розмірі 10 000 грн, а тому\~позовна вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню у розмірі 3 000 грн, що на переконання суду є достатнім з врахуванням засад розумності, справедливості та співмірності і не призведе до безпідставного збагачення позивача. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в сумі 64\~921,60 грн, моральну шкоду у розмірі 3 000 грн, тим самим частково задовольнивши вимоги позивача. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до вимог частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з\~розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на правничу допомогу, витрати,\~пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Позивачем заявлено про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 13 000 грн, за проведення експертизи в сумі 2\~982,41 грн, судовий збір в сумі 1\~252,25 грн. Ухвалою суду про закриття провадження у справі в частині вимог від 24 березня 2025 року було встановлено, що позивачем були понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 10\~000 грн, витрати, пов`язані з проведенням експертизи у розмірі 6\~500 грн, частину у розмірі 3\~517,59 грн відшкодував позивачу відповідач [PERSON] , а також судовий збір в сумі 1\~252,25 грн. Ухвала набрала законної сили 01 липня 2025 року. Розподіляючи судові витрати суд враховує первісну ціну позову 125\~225 грн, ціну позову в частині пред`явлених вимог до відповідача [PERSON] у загальному розмірі 74\~921,60 грн, стягнуті суми судо вих витрат з ПрАТ «СК «ВУСО» при закритті провадження у справі в частині позову, а також часткове задоволення позову в розмірі 67\~921,60 грн, що становить 54 % від ціни позову. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати на правничу допомогу у розмірі 5\~400 грн (10\~000 грн х 54%), судовий збір в сумі 676,21 грн (1\~252,25 грн х 54%), витрати, пов`язані з проведенням експертизи, в розмірі 1 610,50 грн (2\~982,41 грн х 54%), загалом у сумі 7\~686,71 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial