Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-11 00:00:00

позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про витребування з незаконного володіння [PERSON] автомобіля марки «CHANGAN» модель «BENBEN E-STAR», синього кольору, 2021 року випуску, номер кузова (VIN): [NUMBER] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є власником автомобіля марки «CHANGAN» модель «BENBEN E-STAR», синього кольору, 2021 року випуску, номер кузова (VIN): [NUMBER] , який придбала у 2024 році в [PERSON] . Автомобіль повинен був знаходитись на стоянці за адресою: м.Львів, вул.Богданівська,44, проте, прибувши у квітні 2024 року за вказаною адресою автомобіля не було. Виявилось, що автомобіль знаходиться у відповідача, який заволодів ним без достатньої правової підстави і який відмовляється його повернути добровільно. Автомобіль вибув з володіння позивача поза її волею, що є підставою для його витребування. Відповідач не погодився та в особі повноважного представника подав відзив на позовну заяву. Зазначає, що право власності на автомобіль зареєстровано позивачем 27.04.2024 року, в той час як відсутність автомобіля на стоянці виявлено 26.02.2024 року, тобто ще до набуття права власності на нього. Відтак, він не міг вибути з володіння власника, оскільки позивач на то \~ \~ \~ \~й момент не була його власником. Крім того, позивач не надала жодних доказів про причетність відповідача до зникнення автомобіля, а також те, що цей автомобіль є в наявності та фактично перебуває у незаконному володіння відповідача. Просить у задоволенні позову відмовити. У відповіді на відзив представник позивача наводить аргументи, аналогічні мотивам позову та крім цього зазначає, що перереєстрація автомобіля відбувалась онлайн у застосунку «Дія» після передачі грошових коштів попередньому власнику. Після оформлення права власності, позивач прибула на стоянку, проте автомобіля там не було і такий є у відповідача. Обставини, при яких відповідач заволодів автомобілем їй невідомі, оскільки такі підлягають з`ясуванню правоохоронними органами. У запереченні на відповідь на відзив представник відповідача зазначає, що позивач надає суперечливі пояснення, оскільки спочатку стверджує про самостійне виявлення факту зникнення автомобіля, а потім, що такий факт виявив [PERSON] . Крім того, відсутні достатні докази, що на момент пред`явлення позову автомобіль перебуває у відповідача. Позовна заява поступила до суду 14.03.2025 року. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 18.03.2025 року, прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено таку до розгляду за правилами загального позовного провадження. Визначено строк та черговість подання заяв по суті справи. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, яку останній повторив в п.22 справи «Осіпов проти України» (заява № 795/09, рішення від 08.10.2020 року), стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження (див. рішення у справі «Варданян та Нанушян проти Вірменії» (Vardanyan and Nanushyan v. Armenia), заява № 8001/07, пункт 86, від 27.10.2016 року, та наведені у ньому посилання). Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого судового розгляду», гарантованого статтею 6 Конвенції. Суд повинен встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з наданими іншою стороною зауваженнями або доказами та прокоментувати їх, а також представити свою справу в умовах, що не ставлять його в явно гірше становище vis-а-vis його опонента. Суд забезпечив сторонам можливість ефективно представляти свою справу в суді. Справа слухалась у відкритому судовому засіданні, а сторони повідомлялись про дату, місце та час розгляду справи. Перед тим як розпочати розгляд справи по суті суд провів підготовче засідання, в межах якого були виконані завдання підготовчого провадження. Крім того, суд розглянув абсолютно усі клопотання учасників справи, попередньо надавши можливість протилежній стороні висловитись з приводу таких клопотань. Підготовче провадження закрито ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 23.06.2025 року. Справа призначена до судового розгляду по суті. Відтак, суд у відповідності до вимог частини п`ятої статті 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Про існування будь-яких інших доказів, які мають важливе значення і які не були долучені до справи сторони суду не повідомляли, при тому що в силу вимог частин другої, третьої та четвертої статті 83 ЦПК України, вони повинні були подати всі свої докази разом з позовом та відзивом та в цей же строк повідомити про існування доказів, які не можуть бути подані разом з першою заявою по суті справи. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В будь-якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (частина третя статті 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. Представник позивача під час виступу із вступним словом висловився про підтримання позовних вимог з підстав, викладених у позовній заяві. Просить позов задоволити. Представник відповідача під час виступу із вступним словом проти обґрунтованості позову заперечив з підстав, викладених у відзиві. Просить у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення учасників процесу та свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог статті 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач є власником автомобіля марки «CHANGAN» модель «BENBEN E-STAR», синього кольору, 2021 року випуску, номер кузова (VIN): [NUMBER] , в підтвердження чого до матеріалів справи долучено копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.16-17). Згідно з цим свідоцтвом, реєстрація відбулась 27.04.2024 року. Доказів про передачу автомобіля позивачу матеріали справи не містять. З приводу вчинення відносно неї шахрайських дій представник позивача звертався до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбачено ч.5 ст.190 КК України (шахрайство, вчинене в особливо великих розмірах) (а.с.24-25). У вказаній заяві йшлось також про те, що автомобіль знаходиться у відповідача. Згідно листа Львівського РУП № 1 ГУНП у Львівській області від 03.02.2025 року (а.с.11), за заявою представника позивача розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 12024141360001231 від 09.04.2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.190 КК України. Досудове розслідування триває. З метою витребування автомобіля в судовому порядку, позивач звернулася до суду з цим позовом. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Частиною першою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом статей 317 і 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Відповідно до закріпленого у статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. При цьому, стаття 400 ЦК України вказує на обов`язок недобросовісного володільця негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна. Виходячи зі змісту статті 387 ЦК України, нею врегульовані правила витребування майна від недобросовісного набувача, визначення якого розкрито у частині першій статті 390 ЦК України і яким є особа, яка знала або могла знати, що вона володіє майном незаконно. Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13.05.2020 року (справа № 369/6892/20) віндикаційний позов до недобросовісного набувача завжди підлягає задоволенню. Принципово відмінними є правила витребування майна від добросовісного набувача, визначення якого розкрито в частині першій статті 388 ЦК України і яким вважає особа, яка не знала і не могла знати, що придбаває майно в особи, яка не має права його відчужувати. Так, відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 року у справі №653/1096/16-ц зазначено, що предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння; визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду; враховуючи специфіку речей в обороті, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння рухомим майном таке введення полягає або у добровільній передачі власнику його майна особою, яка незаконно володіє даним майном або у примусовому вилученні у такої особи майна з послідуючою передачею майна його власнику. Також, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.01.2025 року у справі № 727/348/23 вказано, що предметом доказування у справі про витребування майна з чужого незаконного володіння є: факти, що підтверджують право власності або інше суб`єктивне право титульного володільця на витребуване майно, факт вибуття майна з володіння власника (титульного володільця), наявність майна в натурі у особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, і відсутність у такої особи правових підстав для володіння майном. Можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно). Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2021 року у справі № 925/1351/19. На думку суду, факт перебування спірного автомобіля у відповідача позивач довела належними та допустимими доказами, чого останнім спростовано не було. Так, з оглянутого судом відеозапису вбачається, що [PERSON] (свідок у справі) прибув до відповідача, який добровільно пустив їх на подвір`я, де знаходився спірний автомобіль, який був без номерних знаків, але який було ідентифіковано за допомогою номера кузова (VIN). Позивач вимагала повернути їй автомобіль добровільно, але відповідач відмовився. Вказані обставини підтвердив допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , який є автором згаданого вище відеозапису. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Під час розгляду справи № 760/6034/16-ц (постанова від 15.02.2023 року) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір,

Outcome: approved