Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-10 00:00:00

У травні\~2025\~року [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом до [PERSON] , [PERSON] , посилаючись на те, що в період спільного проживання з [PERSON] у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . 07 квітня 2022 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований 07 квітня 2022 року Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №673. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 01 травня 2023 року з нього на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] були стягнуті аліменти у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . 28 грудня 2023 року Роздільнянський районний суд Одеської області 28 грудня 2023 року судовим наказом стягнув з нього на користь [PERSON] аліменти на\~утриманнядоньки [PERSON] , [INFO] у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно починаючи з 20 грудня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Позивач зазначав, що на даний час він є військовослужбовцем військової частини [NUMBER] і його заробітна плата за період з червня 2024 року по грудень 2024 року складає 307495,93 грн., тобто його середньомісячна заробітна плата складає 51249,32 грн. Вказував, що на даний час він сплачує аліменти на двох дітей у розмірі частини заробітної плати, хоча відповідно до діючого законодавства він повинен сплачувати аліменти на двох дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу, тобто по 1/6 частини на кожну дитину. Рішення суду виконуються шляхом здійснення утримань із його заробітної плати щомісячно на утримання двох дітей у розмірі 25624,66 грн., тобто по 12812,33 грн. на кожну дитину. Вважає, що сума аліментів, яка стягується з нього на утримання двох дітей значно перевищує частку заробітку, яка передбачена діючим законодавством. Вказані обставини стали причиною його звернення до суду з даним позовом. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд змінити розмір аліментів, що стягуються з нього за рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 01 травня 2023 року на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі частини\~з усіх\~видів його\~заробітку (доходу)\~щомісячно,\~починаючи з\~дня звернення\~до суду\~до 29\~листопада 2030\~року до\~1/6\~частини з\~усіх видів\~його заробітку\~(доходу)\~щомісячно;\~стягнути з\~нього на\~користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] ; змінити розмір аліментів, що стягуються з нього за судовим наказом Роздільнянського районного суду Одеської області від 28 грудня 2023 року на користь [PERSON] на утриманнядоньки [PERSON] , [INFO] у розмірі частини з усіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття, тобто з 20 грудня 2023 року до [INFO] до 1/6 частини з усіх видів доходу щомісяця, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] ; стягнути з нього на користь [PERSON] аліменти на утриманнядоньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Ухвалою суду від 22 травня 2025 року по справі відкрите провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.31). Ухвалою суду від 07 липня 2025 року підготовче провадження по справі було закрите та призначено справу до судового розгляду (а.с.58). Позивач у судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи був повідомлений відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, Раніше надав відповідь на відзив (а.с. 44-49, 56). Відповідачка [PERSON] та її представник, діючий за ордером від 23 травня 2025 року у судове засідання не з`явились, про час і місце слухання справи були повідомлені відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, надали заяву про слухання справи за їх відсутністю та просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Раніше надали відзив на позов та заперечення на відповідь на відзив (а.с.34,35,36-39,41,50-53,63). Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час і місце слухання справи була повідомлена відповідно до вимог ст.128 ЦПК України. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07 липня 1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). Відомості про розгляд справ (залишення позову без руху, повернення позовної заяви, дані про відкриття провадження та дати призначення справи до розгляду) публікуються на офіційному веб-сайті Хаджибейського районного суду м. Одеси у відповідності до Рішення ради суддів загальних судів № 12 від 28 лютого 2013 року «Про організацію роботи з інформаційного наповнення і функціонування офіційних веб-сайтів загальних судів на офіційному веб-порталі судової влади України» та відправлено до ЄДРСР. Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України» № 16652/04). У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутності відповідачки, яка своєчасно і належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ст. 44 ЦПК України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються главою 15 СК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини. Судом\~встановлено,\~що в період спільного проживання [PERSON] з [PERSON] у них народилась донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.22). Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 07 квітня 2022 року Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №673, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с.21). З матеріалів справи вбачається, що [INFO] у [PERSON] з [PERSON] народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.16). Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 01 травня 2023 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до [INFO] (а.с.17-20). 28 грудня 2023 року судовим наказом, виданим Роздільнянський районний суд Одеської області 28 грудня 2023 року було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на\~утриманнядоньки [PERSON] , [INFO] у розмірі частини всіх видів заробітку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, з 20 грудня 2023 року до [INFO] (а.с.23-24) Встановлено, що позивач є військовослужбовцем військової частини [NUMBER] і його заробітна плата за період з червня 2024 року по грудень 2024 року складає 307495,93 грн., тобто середньомісячна заробітна плата складає 51249,32 грн., що підтверджується довідкою командира в/ч [NUMBER] від 14 січня 2025 року (а.с.10). Отже на даний час позивач сплачує аліменти на двох дітей у розмірі частини заробітної плати. Рішення суду виконуються шляхом здійснення утримань із його заробітної плати щомісячно на утримання двох дітей у розмірі 25624,66 грн., тобто по 12812,33 грн. на кожну дитину. Статтею 51 Конституції\~України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. \~ \~ \~ \~Згідно ст. 15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частинами першої та другої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року встановлено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст.141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.ст.150, 180СК\~України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з ст.\~181\~СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. \~ \~ \~ \~ Статтею\~183\~СК України\~визначено,\~що\~частка заробітку\~(доходу)\~матері,\~батька,\~яка буде\~стягуватися як\~аліменти на\~дитину,\~визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Частиною 1 ст.\~192\~СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. З змісту п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192\~СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192\~СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). При вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Статтею 182 СК України визначено, що обставинами, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів є: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга статті 182 у редакції Законів № 2901-IV від 22 вересня 2005 року, № 2037-VIII від 17 травня 2017 року). Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що він сплачує аліменти на двох дітей у розмірі частини заробітної плати, хоча відповідно до діючого законодавства він повинен сплачувати аліменти на двох дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу, тобто по 1/6 частини на кожну дитину, тому сума аліментів, яка стягується з нього на утримання двох дітей значно перевищує частку заробітку, яка передбачена діючим законодавством. З змісту постанови Верховного суду від 16 вересня 2020 року по справі N 565/2071/19 вбачається, що ст. 192\~СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріальногостану підставою для зміни розміру аліментів. Зміна сімейного стану позивача, а саме народження дітей, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Згідно роз`яснень, які містять в пунктах 17, 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», прожитковий мінімум\~на дітей\~віком до\~6\~років складає\~2563,00\~грн; для дітей віком від 6 до 18 років 3196,00 грн. Суд вважає, що позивач не підтвердив належними та допустимими доказами погіршення свого майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 1 статті 12 цього Закону передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ураховуючи встановлені судом обставини, які стосуються матеріального стану відповідача, розміру витрат, які несе відповідачка на утримання дитини, виходячи з того, що обов`язок утримувати дітей рівною мірою покладається як на матір, так і батька, а також те, що позивач зобов`язаний також надавати матеріальну допомогу ї іншим своїм дітям, суд вважає, що позивач має можливість сплачувати аліменти на дитину в розмірі частини з усіх його доходів. Посилання позивача на те, що розмір аліментів, які стягнути з нього на утримання двох дітей є занадто великими, суд не приймає до уваги, оскільки вважає, що належне утримання дітей не є правом батька, а є його обов`язком. Згідно статті 23 Конституції України кожна людина має право на вільний розвиток своєї особистості, якщо при цьому не порушуються права і свободи інших людей, та має обов`язки перед суспільством, в якому забезпечується вільний і всебічний розвиток її особистості. Кожна людина вільна в виборі способу життя і тому, відповідач повинен обрати корисний спосіб життя як для себе особисто, так і для своєї дитини і для суспільства в цілому. Отже за таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги щодо зменшення розміру аліментів на утримання дітей, задоволенню не підлягають. Відповідно до висновку, викладеного в Постанові Верховного Суду від 16.09.2020 року у справі №565/2071/19, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншими. В цьому контексті зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини в іншому шлюбі, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21). За таких обставин, позивач зобов`язаний працювати та отримувати своїх дітей, за яких він відповідає. Відповідно до частини третьої статті 12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78\~ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80\~ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, то судовий збір позивачу не повертається.

Outcome: dismissed