Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-16 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач послався на те, що 12.06.2018 між AT «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено Угоду про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки № С-407-004830-18-980. Відповідно до умов договору, Банк надає клієнту кредит шляхом встановлення відновлюваної Кредитної лінії по рахунку. Максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200000,00 грн. Ліміт доступний клієнту на момент укладання угоди становив 5000,00 грн. Крім того, 26.02.2019 між AT «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № Р24.00607.004962239. Відповідно до розділу 1 кредитного договору, банк надає позичальнику кредит у розмірі 41391,00 грн. Кредит надається строком на 30 місяців, кредитним договором встановлено розмір процентної ставки 15,0% річних. На виконання умов договорів АТ «Ідея Банк» свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. 25 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» і ТОВ «Свеа Фінанс» (попередня назва - «Росвен Інвест Україна») було укладено договір факторингу № 01.02-31/23, відповідно до якого АТ «Ідея Банк» відступило свої права вимоги, а ТОВ «Свеа Фінанс» набуло право вимоги за первинними договорами, в тому числі права вимоги до відповідача за договорами № С-407-004830-18-980 від 12.06.2018 та № Р24.00607.004962239 від 26.02.2019. Всупереч умов кредитних договорів відповідач не здійснив своєчасних платежів в повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам у строки вказані у договорах, внаслідок чого виникла заборгованість: - за кредитним договором № С-407-004830-18-980 від 12.06.2018 у розмірі 15585,29 грн., що складається з 5992,05 грн. заборгованість за основним боргом, 9593,24 грн. заборгованість за відсотками; - за кредитним договором № Р24.00607.004962239 від 26.02.2019 у розмірі 76489,06 грн., що складається з 34422,54 грн. заборгованість за основним боргом, 16580,94 грн. заборгованість за відсотками, 25485,58 грн. - заборгованість за іншими процентними платежами. Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № С-407-004830-18-980 від 12.06.2018 у розмірі 15585,29 грн. та кредитним договором № Р24.00607.004962239 від 26.02.2019 у розмірі 76489,06 грн., а також витрати пов`язані з оплатою судового збору. Провадження у справі відкрито 11.06.2025. Сторони в судове засідання не з`явилися, оскільки суд розглянув справу за правилами спрощеного провадження без виклику учасників розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідив матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги необхідно задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.06.2018 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено Угоду про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки № 407-004830-18-980. Відповідно до п. 2-3.3 Угоди - Банк відкриває Клієнту поточний рахунок [NUMBER] у валюті гривня, операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, що буде використовуватись в рамках Угоди та Договору, у тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням електронного платіжного засобу, та випускає Клієнту міжнародну платіжну картку. Банк надає Клієнту кредит шляхом встановлення відновлюваної Кредитної лінії по поточному рахунку на наступних умовах: Максимальний ліміт Кредитної лінії встановлюється у розмірі 200 000 грн. Ліміт Кредитної лінії, доступний Клієнту на момент укладання Угоди, становить 5000 грн. Процентна ставка за користування коштами Кредитної лінії становить 48,00% річних. Підписанням вказаної Угоди відповідач погодився, що ознайомлений з умовами Договору, що затверджений розпорядженням Банку із усіма змінами та доповненнями, які оприлюднені на Інтернет сторінці Банку за електронною адресою www.ideabank.ua та які йому роз`яснені, зрозумілі та з якими він цілком згоден. Відповідно до виписки по особовому рахунку за кредитним договором № С-407-004830-18-980 від 12.06.2018 [PERSON] було відкрито кредитну лінію, та надано право користування кредитними грошима. З вказаної виписки також вбачається, що відповідач користувався кредитним лімітом, періодично здійснював платежі щодо погашення заборгованості за кредитним договором. Згідно довідки розрахунку за кредитним договором № С-407-004830-18-980, станом на 25 липня 2023 року заборгованість [PERSON] складає 15585,29 грн., що складається з 5992,05 грн. заборгованість за основним боргом, 9593,24 грн. заборгованість за відсотками. Крім того, 26.02.2019 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Р24.00607.004962239. Відповідно до п. 1.1. вказаного договору АТ «Ідея Банк» надало [PERSON] кредит на поточні потреби у розмірі 41391,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж, строком на 30 місяців. Відповідно до п. 1.3 вказаного договору за користування кредитом відповідач сплачує проценти в розмірі 15 % річних від залишкової суми кредиту. Відповідно до п.2.1 відповідач повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 30 щомісячних внесках включно до 2 дня/числа кожного місяця, згідно Графіку щомісячних платежів. Одночасно з укладанням кредитного договору відповідач уклав з ПАТ «Страхова компанія «УНІКА Життя» договір добровільного страхування життя, відповідно до якого розмір страхового платежу становить 7041,62 грн. За умовами кредитного договору, а саме п. 1.6, відповідач доручив банку та дав розпорядження переказати страховику в безготівковій формі кредитні кошти в частині суми страхового платежу через транзитний рахунок банку. Відповідно до виписки по особовому рахунку за кредитним договором № Р24.00607.004962239 від 26.02.2019 [PERSON] було перераховано грошові кошти в розмір 41391,00 грн. З вказаної виписки також вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, періодично здійснював платежі щодо погашення заборгованості за кредитним договором. Згідно довідки розрахунку за кредитним договором № Р24.00607.004962239, станом на 25.07.2023 заборгованість [PERSON] складає 76489,06 грн., що складається з 34422,54 грн. заборгованість за основним боргом, 16580,94 грн. заборгованість за відсотками, 25485,58 грн. - заборгованість за іншими процентними платежами. 25.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та «Росвен Інвест Україна» було укладено Договір факторингу № 01.02-31/23. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників №1 до договору факторингу від 25.07.2023 №01.02-31/23 ТОВ «Росвен Інвест Україна» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № С-407-004830-18-980 від 12.06.2018, у розмірі 15585,29 грн., що складається з 5992,05 грн. заборгованість за основним боргом, 9593,24 грн. заборгованість за відсотками та за кредитним договором № Р24.00607.004962239 від 26.02.2019, у розмірі 76489,06 грн., що складається з 34422,54 грн. заборгованість за основним боргом, 16580,94 грн. заборгованість за відсотками, 25485,58 грн. - заборгованість за іншими процентними платежами. Згідно платіжної інструкції № 9217 від 26.07.2023 ТОВ «Росвен Інвест Україна» перерахувало АТ «Ідея Банк» плату за відступлення права вимоги за договором факторингу № 01.02-31/23 від 25.07.2023. Рішенням єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» від 25.03.2024 змінено найменування Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» на Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС». Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Положеннями частини першої статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Статтею 208 ЦПК України передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти, зокрема правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Відповідно до ст. 1047 договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Таким чином судом встановлено, що укладені між сторонами Договори № С-407-004830-18-980 від 12.06.2018 та № Р24.00607.004962239 від 26.02.2019, відповідають формі, передбаченій ст. 207, 208, 1047, 1055 ЦК України. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки. Відповідно до положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. Зобов`язання, згідно із ст. 526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Порушення боржником умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки стаття 629 ЦК встановлює принцип обов`язковості виконання договору. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Крім того, ч.2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог частини першої статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч.1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що АТ «Ідея Банк» відповідно до кредитних договорів надало відповідачу [PERSON] кредит, однак відповідач кошти не повернув, тому заборгованість за кредитними договорами необхідно стягнути з відповідача на користь ТОВ «СВЕА ФІНАНС», як нового кредитора, що отримав право грошової вимоги до відповідача. В той же час, що стосується розміру заборгованості за кредитним договором № Р24.00607.004962239 від 26.02.2019 суд зазначає наступне. За змістом п. 1.1. кредитного договору № Р24.00607.004962239 від 26.02.2019 банк надає Позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 41391,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж, а Позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості). Відповідно до п. 1.4. Обслуговування кредиту Банком включає в себе: - надання інформації по рахункам Позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим Договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; - надання інформації по рахунку Позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти Позичальника; - опрацювання запитів Позичальника, що направлені Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Позичальник оплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором. Згідно з випискою по рахунку відповідача плата за обслуговування кредиту по договору нараховувалася відповідачу щомісячно. Згідно з графіком, зазначеним у Паспорті споживчого кредиту, нарахування вказаних коштів віднесено до «плати за обслуговування». До матеріалів справи позивачем не надано, ні діючого на час виникнення спірних правовідносин договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, ні тарифів на таке обслуговування, що унеможливлює з`ясування юридичної природи, складових та вартості цих нарахувань. Банк у позовній заяві не зазначив переліку послуг, за які нараховувалася плата, та не надав доказів фактичного надання та отримання відповідачем послуг. У рішенні від 11.07.2013, № 7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, однак вказаний Закон розмежовує платність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. На виконання вимог пункту 4 частини першої статті 1та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Відповідно до ч.1,2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору та фактичного їх отримання відповідачем, то положення пункту 1.5 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.09.2022 у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08.02.2023 у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.11.2022 у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22). Наведені висновки підтримані у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22), де зазначено, якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином, включення банком до суми заборгованості за договором складової заборгованості за комісією є необґрунтованими з вищевказаних підстав, оскільки встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах. Отже, суд доходить висновку, що оскільки положення кредитного договору від 26.02.2019 щодо сплати позичальником на користь кредитодавця щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості, визначеної у позові як заборгованість за «іншими процентними платежами» суперечать положенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемними з моменту укладення договору, указана заборгованість у розмірі 25485,58 грн. стягненню не підлягає. Також, суд звертає увагу, що з наданою позивачем виписки вбачається, що за період з 26.02.2019 по 25.07.2023 відповідачем сплачувалися грошові кошти, з яких 11244,27 грн. було зараховано банком, як погашення плати за обслуговування. Враховуючи викладене вище, а саме те, що положення кредитного договору про сплату позичальником на користь кредитодавця щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними з моменту укладення договору, сума у розмірі 11244,27 грн. безпідставно була зарахована як погашення плати за обслуговування. Відповідно до статті 534 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. За наведених обставин, оскільки положення кредитного договору в частині сплати відповідачем суми комісії за надання кредиту є нікчемними, зараховані позивачем в рахунок погашення комісії за надання кредиту грошові кошти у розмірі 11244,27 грн. мають бути зараховані на погашення основної заборгованості, що відповідає положенню статті 534 ЦК України. Таким чином,\~з відповідача\~на користь\~позивача підлягає\~стягненню заборгованість за кредитним договором № С-407-004830-18-980 від 12.06.2018 у розмірі 15585,29 грн., яка складається з 5992,05 грн. заборгованість за основним боргом, 9593,24 грн. заборгованість за відсотками та за кредитним договором № Р24.00607.004962239 від 26.02.2019 у розмірі 39759,21 грн., яка складається з 23178,27 грн. заборгованість за основним боргом, 16580,94 грн. заборгованість за відсотками. При цьому, відповідач не скористався своїм процесуальним правом, не надав суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості перед ТОВ «СВЕА ФІНАНС», не довів відсутність заборгованості. Таким чином, позовні вимоги ТОВ «СВЕА ФІНАНС» про стягнення заборгованості за кредитними договорами підлягають задоволенню частково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: partial