Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-16 00:00:00

19.03.2025 року позивач [PERSON] , через свого представника адвоката Рудніву Світлану Віталіївну, звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом, в якому просив стягнути з відповідача\~ [PERSON] на його користь матеріальну шкоду, заподіяну у наслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 747829,61 грн. та понесені судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що 25.12.2024 року о 09:55 годині за адресою: м. Одеса, перехрестя вул. Космонавтів, навпроти вул. Люстдорфська дорога, 50, внаслідок порушення водієм [PERSON] п.2.3, 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України між автомобілями Mitsubishi Paj.Sport номерний знак [NUMBER] (під керуванням [PERSON] ) та Mersedes-Benz номерний знак [NUMBER] (під керуванням [PERSON] ) сталася дорожньо-транспортна пригода, за наслідком якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Відповідно до висновку експерта №03-25 від 14.01.2025 року, експертного транспортно-товарозавчого дослідження колісного транспортного засобу Mersedes-BenzЕ350 номерний знак [NUMBER] , вартість матеріального збитку, завданого власнику вказаного автомобіля, визначається рівною 1471324,02 грн., ринкова вартість вказаного автомобіля, з урахуванням аварійних пошкоджень, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 25.12.2024 року, визначається рівною 566994,41 грн. та вартість проведеного експертного дослідження становить 10000,00 грн. Зазначає, що постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 27.01.2025 року у справі №521/108/25 [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Вказана постанова не оскаржена в апеляційному порядку та набрала законної сили. Транспортний засіб відповідача - Mitsubishi Paj.Sport номерний знак [NUMBER] , застрахований в ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» - страховий поліс АР-0003249308, ліміт страхового відшкодування за завдану майну шкоду 160000,00 грн., франшиза 0,00 грн. Угодою про розмір страхового відшкодування від 21.02.2025 року, що укладена між ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» та [PERSON] , визначено розмір страхового відшкодування за страховим випадком, що стався 25.12.2024 року у розмірі 160000,00 грн. Позивач в позовній заяві вказує, що 24.02.2025 року йому Страховою компанією «Альфа-Гарант» було виплачено страхове відшкодування у розмірі 160000,00 грн. Враховуючи, що вартість автомобіля Mersedes-BenzЕ350 номерний знак [NUMBER] до дорожньо-транспортної пригоди становила 1471324,02 грн., а після дорожньо-транспортної пригоди 566994,41 грн., позивач має право на стягнення з відповідача 744329,61 грн. у відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням автомобіля Mersedes-BenzЕ350 номерний знак [NUMBER] (1474324,02 грн.-566994,41 грн. 160000,00 грн.). Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси (суддя Сегеда О.М.) від 20.03.2025 року цивільну справу №521/4244/25 за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди передано за підсудністю до Київського районного суду м. Одеси. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Петренко В.С. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 30.04.2025 року прийнято позовну\~заяву\~до\~розгляду та\~відкрито\~провадження\~по цивільній\~справі\~за\~позовною заявою\~ [PERSON] до\~ [PERSON] про\~відшкодування майнової\~шкоди,\~завданої внаслідок\~дорожньо-транспортної\~пригоди.Розгляд справи\~призначено в\~порядку загального\~позовного провадження.Призначено підготовче засідання. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 30.04.2025 року заяву представника\~позивача [PERSON] \~ адвоката\~Руднівої Світлани\~Віталіївни про\~забезпечення позову\~у цивільній\~справі за\~позовною заявою\~ [PERSON] \~до\~ [PERSON] \~про\~відшкодування майнової\~шкоди,\~завданої\~внаслідок\~дорожньо-транспортної\~пригоди\~було задоволено.Накладено арешт на земельну ділянку, яка належить [PERSON] , кадастровий номер 5121285700:01:001:0439, опис об`єкта: площа 2 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, адреса: Одеська область, Березівський район, с/рада Червоноволодимирівська. У підготовчому засіданні 03.07.2025 року судом протокольною ухвалою було закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 17.09.2025 року клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Каразейської Євгенії Дмитрівни про витребування доказів, подане по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було залишено без розгляду. У судовому засіданні 17.09.2025 року судом протокольною ухвалою було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Коразейської Євгенії Дмитрівни про поновлення строків для подання відзиву на позовну заяву, відзив повернуто представнику відповідача. Ухвала мотивована тим, що відзив надійшов із значним пропуском процесуального строку для його подання та без належного обґрунтування причин поважності такого пропуску. У судовому засіданні 17.09.2025 року представник позивача [PERSON] адвокат Рудніва Світлана Віталіївна підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. У судовому\~засіданні 17.09.2025\~рокупредставник відповідача [PERSON] адвокат Каразейська Євгенія Дмитрівна позовні вимоги не визнала, у їх задоволенні просила відмовити. \~ \~ \~ \~Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Згідно з ч. 1 ст.4, ч. 1 ст.5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини. Судом встановлено, що [PERSON] 25.12.2024 року о 09.55 год., в м. Одесі по Люстдорфській дорозі, 50, з перехрестям вул. Космонавтів, керуючи транспортним засобом Mitsubishi PAJ.SPORT номерний знак [NUMBER] , в порушення п.п.2.6, 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості руху, здійснив проїзд на заборонений червоний сигнал світлофора, в результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом Mercedes-Benz E350 номерний знак [NUMBER] , який рухався з правого боку, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 27.01.2025 року у справі №521/108/25 [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.7). Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до висновку експерта №03-25 від 14.01.2025 року, експертного транспортно-товарозавчого дослідження колісного транспортного засобу Mersedes-BenzЕ350 номерний знак [NUMBER] , вартість матеріального збитку, завданого власнику вказаного автомобіля, визначається рівною 1471324,02 грн., ринкова вартість вказаного автомобіля, з урахуванням аварійних пошкоджень, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 25.12.2024 року, визначається рівною 566994,41 грн. Крім того, у вказаному вище висновку зазначено, що повна вартість відновлювального ремонту автомобіля Mersedes-BenzЕ350 номерний знак [NUMBER] складає 1777991,79 грн., що перевищує його ринкову вартість на момент дорожньо-транспортної пригоди та є економічно недоцільним. На підставі вказаного судовим експертом встановлено, що вартість матеріального збитку завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди становить 1471324,02 грн. ринкова вартість автомобілю до дорожньо-транспортної пригоди. 24.02.2025 року позивачу [PERSON] , Страховою компанією «Альфа-Гарант» було виплачено страхове відшкодування у розмірі 160000,00 грн. (а.с.40). Відповідно до рахунку-фактури №2000 від 31.12.2024 року вартість проведеної експертизи становить 10000,00 грн., яка була сплачена позивачем (а.с.39, 47). Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як роз`яснено у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Згідно із частинами першою, другою статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі статтею 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням). Відповідно до ст.18 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 21.05.2024 року №3720-ІХ, який був чинний на момент дорожньо-транспортної пригоди (далі - Закон №3720-ІХ), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум та згідно з умовами, зазначеними у внутрішньому договорі страхування, зобов`язаний у встановленому цим Законом порядку здійснити страхову виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи, або прийняти обґрунтоване рішення про відмову в її здійсненні. Згідно ст.26 Закону №3720-ІХ у разі заподіяння внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди майну потерпілої особи такій особі відшкодовуються матеріальні збитки, пов`язані з: 1) пошкодженням чи знищенням транспортного засобу потерпілої особи; 2) пошкодженням чи знищенням дороги, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; 3) пошкодженням чи знищенням іншого майна потерпілої особи, крім випадків, передбачених\~пунктом 6\~частини першої статті 30 цього Закону; 4) проведенням робіт, необхідних для врятування потерпілих осіб внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; 5) пошкодженням транспортного засобу внаслідок його використання для доправлення потерпілої особи до закладу охорони здоров`я, у тому числі забрудненням салону такого транспортного засобу; 6) доставкою (транспортуванням), зокрема з використанням спеціального автомобіля-евакуатора, пошкодженого транспортного засобу потерпілої особи з місця дорожньо-транспортної пригоди, якщо такий транспортний засіб не може рухатися самостійно. Розмір страхової (регламентної) виплати у разі заподіяння шкоди майну потерпілої особи зменшується на суму отриманого потерпілою особою (особою, яка має право на отримання відшкодування) від особи, відповідальної за шкоду, чи від іншої особи відшкодування (компенсації), здійсненого (здійсненої) у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою. Компенсація витрат особи, відповідальність якої застрахована, або іншої особи, яка здійснила таке відшкодування (компенсацію), здійснюється на умовах та в порядку, визначених\~статтею 35\~цього Закону. Загальний розмір усіх здійснених страхових (регламентних) виплат у разі заподіяння шкоди майну потерпілої особи не може перевищувати розмір страхової суми за таку шкоду, встановленої цим Законом. Статтею 28 Закону №3720-ІХ транспортний засіб вважається знищеним, якщо вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість транспортного засобу станом на день настання дорожньо-транспортної пригоди до його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний\~засіб вважається\~знищеним внаслідок\~дорожньо-транспортної\~пригоди,\~страхова (регламентна)\~виплата розраховується\~як сума: матеріальних\~збитків,\~що визначаються\~як різниця\~між ринковою\~вартістю транспортного\~засобу на\~день настання\~дорожньо-транспортної\~пригоди до\~його пошкодження\~внаслідок дорожньо-транспортної\~пригоди та\~після пошкодження\~внаслідок дорожньо-транспортної\~пригоди; документально підтверджених витрат, пов`язаних з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання потерпілої особи або до місця стоянки такого транспортного засобу на території України. У разі\~досягнення згоди\~між потерпілою\~особою та\~страховиком (МТСБУ)\~щодо відчуження\~потерпілою особою\~на користь\~страховика (МТСБУ)\~знищеного транспортного\~засобу страхова\~(регламентна)\~виплата розраховується\~як сума: ринкової\~вартості транспортного\~засобу на\~день настання\~дорожньо-транспортної\~пригоди до\~його пошкодження\~внаслідок дорожньо-транспортної\~пригоди; документально підтверджених витрат, пов`язаних з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання потерпілої особи або до місця стоянки такого транспортного засобу на території України. Ринкова вартість транспортного засобу до його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди визначається суб`єктом оціночної діяльності, оцінювачем, судовим експертом або страховиком (МТСБУ) відповідно до положень законодавства про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні. Ринкова вартість транспортного засобу після його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди визначається страховиком (МТСБУ) на підставі цінової пропозиції, отриманої щодо заявленого для продажу пошкодженого транспортного засобу на аукціоні з продажу пошкоджених транспортних засобів, у тому числі що проводиться з використанням інформаційно-комунікаційних систем (онлайн-аукціон, торги). За домовленістю між страховиком (МТСБУ) та потерпілою особою вартість транспортного засобу, пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, може визначатися страховиком (МТСБУ) відповідно до законодавства про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні. Страховик (МТСБУ) разом із здійсненням страхової (регламентної) виплати у зв`язку із знищенням транспортного засобу зобов`язаний відшкодувати документально підтверджені витрати потерпілої особи на оплату послуг суб`єкта професійної оціночної діяльності, оцінювача, судового експерта, у разі якщо потерпіла особа обрала їх самостійно для визначення розміру вартості відновлювального ремонту, у випадку, передбаченому\~абзацом четвертим\~частини четвертої статті 31 цього Закону. Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. За таких обставин саме особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язана сплати таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц, від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц, від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18, від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц, від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17. Відповідно до статті 28 Закону України «Про обов`язкове правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається знищеним, якщо вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість транспортного засобу станом на день настання дорожньо-транспортної пригоди до його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) викладено такі висновки щодо застосування норм права: «У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Велика Палата Верховного Суду в постановах від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) виснувала, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Аналогічний за своїм змістом висновок було викладено в постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі №753/21177/16-ц (провадження № 61-28918св18) згідно з яким: «При цьому відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування». При цьому, порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону №1961-IV України, який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Зазначений висновок викладено у постановах Верховного Суду від 21 липня 2022 року у справі № 752/13375/19 та від 09 лютого 2023 року у справі № 369/7115/20, в подальшому підтриманий Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 14 червня 2023 року у справі № 125/1216/20 (провадження № 14-25цс23). Суд вважає, що наведені висновки Верховного Суду можна застосувати до спірних правовідносин, оскільки ст.28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №3720-ІХ не суперечить за своїм змістом положенню ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961- IV. Оскільки вартість автомобіля Mersedes-BenzЕ350 номерний знак [NUMBER] до дорожньо-транспортної пригоди становила 1471324,02 грн., а після дорожньо-транспортної пригоди 566994,41 грн., та вартість відновлювального ремонту складає 1777991,79 грн., яка перевищує ринкову вартість вказаного автомобіля на момент дорожньо-транспортної пригоди, позивач має право на відшкодовування різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, з вирахуванням отриманого страхового відшкодування. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода в розмірі 744329,61 грн. (різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП за вирахуванням отриманого страхового відшкодування, тобто 1474324,02 грн. 566994,41 грн. 160000,00 грн.=744329,61 грн.). Представником відповідача в судовому засіданні 17.09.2025 року повідомлено, що 09.07.2025 року пошкоджений автомобіль Mersedes-BenzЕ350 номерний знак [NUMBER] був перереєстрований на нового власника, відповідно до договору дарування укладеного в ТСЦ, і за таких обставин непогоджується та має заперечення щодо позовних вимог, а саме розрахунку матеріального збитку, який просить позивач стягнути з відповідача. Суд зазначає,\~що позиція\~представника відповідача\~щодо її\~незгоди з\~розміром матеріальної\~шкоди,\~яку просить\~стягнути позивач\~з [PERSON] \~(тобто\~шкоду в\~розмірі,\~який відповідає\~вартості автомобіля\~до дорожньо-транспортної\~пригоди),\~оскільки в\~такому разі\~відповідачу,\~як особі,\~яка відповідає\~за завдану\~шкоду мають\~бути передані\~залишки пошкодженого\~автомобілю,\~не приймається\~до уваги,\~оскільки судом\~встановлено,\~що позовні\~вимоги заявлені\~вже з\~вирахуванням вартості\~таких залишків\~(566994,41\~грн.\~ ринкова\~вартість автомобіля Mersedes-BenzЕ350 номерний знак [NUMBER] після дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 25.12.2024 року, тобто з урахуванням аварійних пошкоджень, відповідно до висновку експерта №03-25 від 14.01.2025 року). Крім того, представником позивача не заперечується факт перереєстрації пошкодженого автомобіля (залишків) на нового власника, яка також зазначає, що вартість залишків пошкодженого автомобіля вирахована та не включена до загального розміру матеріальної шкоди за позовними вимогами. Також, суд приймає висновок експерта №03-25 від 14.01.2025 року як належний та допустимий доказ, оскільки така експертиза проведена судовим експертом, що має повну вищу технічну освіту та здобув кваліфікацію інженера транспортних технологій, кваліфікацію судового експерта за спеціальністю 12.2 «Визначення вартості колісних транспортних засобів, розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу», відповідно до свідоцтва №1036,має стаж роботи за даним видом досліджень з 2005 року та у відповідності до вимог п.4.21 «Інструкції…» попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок експерта відповідно до ст.384 КК України та у суду відсутні підстави не довіряти висновкам вказаної експертизи. При цьому, як у підготовчому провадженні по справі так і при судовому розгляді вказаної справи, стороною відповідача не було висловлено незгоди з вказаним вище висновком експерта та не заявлено клопотань про призначення повторної експертизи щодо дослідження пошкодженого транспортного засобу Mersedes-BenzЕ350 номерний знак [NUMBER] . За таких обставин, суд погоджується з розрахунком матеріальної шкоди та її розміром, який просить стягнути позивач з відповідача та вважає, що вказані позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, як доведені та належним чином обгрунтовані. \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню також витрати по сплаті судового збору у розмірі 5982,64 грн. та витрати на проведення експертизи в розмірі 10000,00 грн. Щодо вимог про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 137\~ЦПК\~України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: \~ \~ \~ \~1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; \~ \~ \~ \~2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. \~ \~ \~ \~Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги . \~ \~ \~ \~Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: \~ \~ \~ \~1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); \~ \~ \~ \~2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); \~ \~ \~ \~3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; \~ \~ \~ \~4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.ч.1-3 ст.141\~ЦПК\~України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: \~ \~ \~ \~1) у разі задоволення позову - на відповідача; \~ \~ \~ \~2) у разі відмови в позові - на позивача; \~ \~ \~ \~3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~ \~ \~ \~При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: \~ \~ \~ \~1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; \~ \~ \~ \~2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; \~ \~ \~ \~3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; \~ \~ \~ \~4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. \~ \~ \~ \~Ч.8 ст.141\~ЦПК\~України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. \~ \~ \~ \~Велика палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16 зазначила наступне. \~ \~ \~ \~Пунктом 3.2\~рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009\~передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу\~це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. \~ \~ \~ \~Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо. \~ \~ \~ \~КС зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч.2 ст.3, ст.59 Конституції\~покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. Проте не всі галузеві закони, зокрема процесуальні кодекси, містять приписи, спрямовані на реалізацію такого права, що може призвести до обмеження чи звуження змісту та обсягу права кожного на правову допомогу \~ \~ \~ \~При цьому, Велика палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16, роз`яснила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених судових витрат з надання правової допомоги представником позивача не надано жодного доказу, окрім ордеру серії №1489603 від 19.03.2025 року, представником позивача до закінчення судових дебатів такі докази не надано та не зроблено відповідну заяву про подання доказів на підтвердження понесених судових витрат з надання правової допомоги після ухвалення рішення. З урахуванням викладеного, позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу підлягає залишенню без задоволення.

Outcome: partial