Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного нотаріуса Третьої Харківської міської державної нотаріальної контори про звільнення спадкового майна з-під арешту, в якому просить звільнити з-під арешту майно, а саме: житлову квартиру [ADDRESS] , згідно запису №5507852, зареєстрованого 17.08.2007 Першою Харківською міською державною нотаріальною конторою. \~ \~ \~ \~Позов мотивований тим, що [PERSON] , є співвласником об`єкта нерухомості, а саме: квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Позивач є спадкоємцем [PERSON] за законом, який також є співвласником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . 14.03.2023 [PERSON] звернувся із заявою про прийняття спадщини до третьої Харківської міської державної нотаріальної контори, на підставі чого було заведено спадкову справу №70385226. При перевірці нотаріусом по реєстрам обтяжень нерухомого майна був виявлений запис про накладення арешту на дану квартиру, згідно ухвали б/н від 09.06.1997, винесеної Червонозаводським районним судом м. Харкова. Реєстратор перша Харківська міська державна нотаріальна контора, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 5507852. У зв`язку з чим державним нотаріусом третьої Харківської державної нотаріальної контори Лученко Л.А. 07.05.2025 була винесена Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії №332/02-31. Однак позивачу не відомо про наявність будь-яких справ, де він був би відповідачем або проходив по кримінальній справі, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит Червонозаводського районного суду м. Харкова. Крім того до матеріалів позовної заяви долучено фотокопію ухвали Червонозаводського районного суду від 09.06.1997 зі справи Харківського обласного державного нотаріального архіву, по якій і був накладений арешт, але вивчивши вищезазначену ухвалу, з неї не вбачається про накладення арешту на нерухоме майно позивача, арешт накладений лише на грошові вклади та цінні папери позивача. Вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 28 січня 1997 року позивач був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 155-5 ч.2 КК України в редакції 1960 року та йому було призначено покарання у вигляді двох років позбавлення волі з конфіскацією всього майна. На підставі ст.46-1 КК України в редакції 1960 року він був звільнений від відбування покарання з відстрочкою на 1 рік. Представник позивача звертався до Ленінського районного суду м. Харкова із заявою про зняття арешту з майна по кримінальній справі в порядку вирішення питань, зв`язаних з виконанням вироку, однак відповідно до постанови по справі №1-345/97 від 11.07.2024 у задоволенні заяви було відмовлено, оскільки арешт на спірну квартиру накладений ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова, яка датується 09.06.1997, тобто за 3 роки до того, як засуджений [PERSON] отримав Свідоцтво про право власності на квартиру. Інші кримінальні справи, або цивільні справи по яким на майно позивача міг бути накладений арешт на спірну квартиру відсутні, що підтверджується відповіддю Червонозаводського районного суду м. Харкова на запит позивача. Відтак, на час звернення позивача до суду не існують правові підстави арешту на зазначене майно, що порушує права та інтереси позивача, внаслідок чого [PERSON] позбавлений можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді Основ`янського районного суду міста Харкова від 29.05.2025 позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 13.06.2025 позивачем усунуто недоліки позовної заяви. Ухвалою судді Основ`янського районного суду міста Харкова від 16.06.2025 у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова від 27.08.2025 у справі закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, направили до суду заяву про розгляд справи без їх участі, вимоги позову підтримали та наполягали на їх задоволенні. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Перевіривши письмові докази по справі, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] , є співвласником об`єкта нерухомості, а саме: квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Позивач є спадкоємцем [PERSON] за законом, який також є співвласником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . 14.03.2023 [PERSON] звернувся із заявою про прийняття спадщини до третьої Харківської міської державної нотаріальної контори, на підставі чого було заведено спадкову справу №70385226. При перевірці нотаріусом по реєстрам обтяжень нерухомого майна був виявлений запис про накладення арешту на дану квартиру, згідно ухвали б/н від 09.06.1997, винесеної Червонозаводським районним судом м. Харкова. Реєстратор перша Харківська міська державна нотаріальна контора, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 5507852. У зв`язку з чим державним нотаріусом третьої Харківської державної нотаріальної контори Лученко Л.А. 07.05.2025 була винесена Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії №332/02-31. Однак позивачу не відомо про наявність будь-яких справ, де він був би відповідачем або проходив по кримінальній справі, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит Червонозаводського районного суду м. Харкова. Крім того до матеріалів позовної заяви долучено фотокопію архівного запису зі справи Харківського обласного державного нотаріального архіву, по якій і був накладений арешт, але вивчивши вищезазначену ухвалу, з неї не вбачається про накладення арешту на нерухоме майно позивача, арешт накладений лише на грошові вклади та цінні папери позивача. Вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 28 січня 1997 року позивач був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 155-5 ч.2 КК України в редакції 1960 року та йому було призначено покарання у вигляді двох років позбавлення волі з конфіскацією всього майна. На підставі ст.46-1 КК України в редакції 1960 року він був звільнений від відбування покарання з відстрочкою на 1 рік. Представник позивача звертався до Ленінського районного суду м. Харкова із заявою про зняття арешту з майна по кримінальній справі в порядку вирішення питань, зв`язаних з виконанням вироку, однак відповідно до постанови по справі №1-345/97 від 11.07.2024 у задоволенні заяви було відмовлено, оскільки арешт на спірну квартиру накладений ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова, яка датується 09.06.1997, тобто за 3 роки до того, як засуджений [PERSON] отримав Свідоцтво про право власності на квартиру. Інші кримінальні справи, або цивільні справи по яким на майно позивача міг бути накладений арешт на спірну квартиру відсутні, що підтверджується відповіддю Червонозаводського районного суду м. Харкова на запит позивача. Відтак, на час звернення позивача до суду не існують правові підстави арешту на зазначене майно, що порушує права та інтереси позивача, внаслідок чого [PERSON] позбавлений можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно. За змістом ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Підпунктами 4.15. та 4.18. п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністра юстиції України за №296/5 від 22.02.2012, передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. З аналізу норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту вбачається, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню. Підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини встановлені ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до висновку Верховного Суду України від 15 березня 2013 року у справі №6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Згідно з ст. 59 зазначеного Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Отже, позов про зняття арешту з майна боржника може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем нерухомого майна, на яке накладено арешт. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожний громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. За змістом ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права власності. Зокрема, встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом зняття такого арешту, оскільки позовні вимоги в цій частині відповідають закону та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. При цьому суд враховує, що скасувати арешт в іншому порядку неможливо. Отже, наявність накладеного обтяження порушує права позивача на вступ у спадщину, що дає підстави для задоволення позову в частині скасування арешту, оскільки іншим шляхом відновити порушені права позивача неможливо. З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають задоволеню.

Outcome: approved