Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

До Новобаварського районного суду міста Харкова надійшла позовна заява Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в інтересах малолітньої [PERSON] , [INFO] , до [PERSON] , в якій позивач просив позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на первинному обліку ССД по Новобаварському району знаходиться малолітня [PERSON] , [INFO] , як дитина позбавлена батьківського піклування. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 02.04.2024, яке матір`ю дитини не оскаржувалось, малолітню [PERSON] відібрано у матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. Батько дитини [PERSON] помер [INFO] . Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 07.08.2024 № 349 над малолітньою [PERSON] встановлено опіку, опікуном дитини призначено [PERSON] . Після прийняття судом рішення про відібрання дитини її мати [PERSON] до ССД по Новобаварському району з питання повернення їй на виховання [PERSON] не зверталася, жодного разу не цікавилася долею та місцем проживання/перебування дитини, на запрошення ССД по Новобаварському району на бесіду для вирішення питання подальшої долі дитини [PERSON] не реагувала, під час відвідування працівників ССД по Новобаварському району двері ніхто не відчиняв. [PERSON] неодноразово притягалась до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП, та постановами Жовтневого районного суду м. Харкова від 10.02.2022, 30.05.2023 та 15.09.2023 її було визнано винною у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 184 КУпАП та ч. 2 ст. 184 КУпАП. Станом на 16.05.2025 [PERSON] до суду з позовом про повернення відібраної дитини не звернулась, документів, що підтверджують усунення причин, які перешкоджали належному вихованню дитини тощо до ССД по Новобаварському району не надала. В інтересах дитини [PERSON] визнано за доцільне позбавити батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . 26.05.2025 ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання. Залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, опікуна дитини - [PERSON] (а.с.31-32). У підготовчому засіданні представник позивача зобов`язалась до початку судового розгляду справи по суті подати до суду документи щодо стягнення аліментів на утримання дитини на користь її опікуна. 31.07.2025 суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження у цій цивільній справі, та призначення справи до судового розгляду по суті (а.с.51). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] , яка діє на підставі довіреності, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Також зазначила, що наразі дитина проживає у повній сім`ї у республіці Польща у сприятливому середовищі. Ходить до закладу освіти та забезпечена опікуном усім необхідним. Відповідач про дату, час і місце судового розгляду справи по суті повідомлена належним чином (згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України), у судове засідання не з`явилася, в порушення ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомила, відзив не подавала. Третя особа [PERSON] про дату, час і місце судового розгляду справи по суті повідомлений належним чином (згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України), у судове засідання не з`явився, в порушення ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, письмові пояснення на позовну заяву не подавав. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно зі статтею 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, зі згоди представника позивача, 22.09.2025 на місці постановив ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. 22.09.2025 суд на місці долучив подану 13.08.2025 до суду стороною позивача копію ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.09.2024 у справі № 639/7371/23. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з положеннями ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Виходячи з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 1, 4 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Суд встановив, що батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.4). Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 02.04.2024 у справі № 639/7371/23, яке набрало законної сили 10.05.2024, за позовом Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , відібрано малолітню [PERSON] , [INFO] у матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. Закріплено за малолітньою [PERSON] , [INFO] право проживання та користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Стягнуто з [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з 20.12.2023 до досягнення дитиною повноліття - [INFO] , з індексацією відповідно до закону, зараховуючи аліменти на особистий рахунок дитини [PERSON] , [INFO] , відкритий у відділенні Державного ощадного банку України Комунальним закладом соціального захисту для дітей «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» міста Харкова (а.с.9-13). З копії ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.09.2024 у справі № 639/7371/23, яка набрала законної сили 12.09.2024, замінено стягувача - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради на правонаступника [PERSON] , [INFO] у виконавчому провадженні з примусового виконання заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 02.04.2024 у цивільній справі № 639/7371/23 за позовом Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в інтересах малолітньої дитини [PERSON] до [PERSON] про відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів. Батько дитини - [PERSON] , [INFO] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.14). Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області від 05.06.2024 № 262 дитині [PERSON] , [INFO] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.15). Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області від 07.08.2024 № 349 встановлено опіку над малолітньою [PERSON] , [INFO] ; призначено [PERSON] опікуном малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с.16). [PERSON] , [INFO] неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дитини, та постановами Жовтневого районного суду м. Харкова від: 10.02.2022 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу; від 30.5.2023 визнана винною у вчиненні адміністративних правопорушень за ч. 1 ст. 184, ст. 173 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу; від 15.09.2023 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 184 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу (а.с.19-22). Службою у справах дітей по Новобаварському району Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради надсилалось [PERSON] виклик задля вирішення питання про доцільність повернення їй на виховання та спільне проживання малолітньої дитини (а.с.23,24). Відповідно до інформації Відділу соціальної роботи по Новобаварському району м. Харкова Харківського міського центру соціальних служб «Довіра» Департаменту соціальної політики виконавчого комітету Харківської міської ради від 31.03.2025 № 120, після відібрання дитини працівники Відділу здійснювали відвідування родини за місцем її проживання з метою проведення соціальної роботи та надання послуг в межах компетенції, але під час візитів двері ніхто не відчиняв, на залишені запрошення [PERSON] не реагувала. Під час одного з відвідувань у 2024 році від сусіда отримано інформацію, що [PERSON] виїхала за межі міста в село до родичів, коли повернеться йому невідомо. [PERSON] самостійно за отриманням соціальних послуг або з питання вирішення подальшої долі дитини до Відділу не зверталась (а.с.25). Згідно з висновком Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради від 21.05.2025 № 216, орган опіки та піклування вважав за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] (а.с.26-27). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства», далі Закон). Згідно з частиною першою статті 8 Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону). Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII(далі Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ч. 5 ст. 150 СК України). Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст. 155 СК України). Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає підстави для висновку, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав як винятковий захід є істотним правовим наслідком як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21, провадження № 61-8918сво23. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Як зазначено у пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.) що надані батьками до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загально визнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. За викладених обставин суд дійшов переконання, що поведінка відповідача [PERSON] , яка тривалий час не бере участі у вихованні своєї малолітньої дитини, не цікавиться її долею, свідомо і тривало нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо виховання дитини [PERSON] , [INFO] , та забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, є наслідком винної поведінки відповідача, свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків та є підставою для позбавлення її батьківських прав. За змістом частин 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У цьому випадку суд погоджується з висновком Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради від 21.05.2025 № 216 щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. Суд зазначає, що відповідно до приписів ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до положень частин 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Оскільки питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини вже вирішено заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 02.04.2024 у справі № 639/7371/23, відсутні підстави для прийняття рішення про стягнення аліментів при розгляді цієї справи. При ухваленні вказаного рішення суд враховує положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР N 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. На підставі викладеного суд доходить висновку, що задля забезпечення найкращих інтересів дитини з метою її гармонійного та безпечного розвитку, враховуючи тривалу бездіяльність матері та поведінку її слід позбавити батьківських прав. Відповідно до п.12 ч.2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарг про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб.

Outcome: approved