Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-17 00:00:00

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг» (далі ТОВ «Сучасний Факторинг» або «Позивач») до [PERSON] (далі «Відповідач») про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 14 листопада 2020 року між ТОВ «Сучасний Факторинг» та відповідачкою було укладено договір позики №\~20200033775, відповідно до якого позивач надав відповідачці кредит. ТОВ «Сучасний Факторинг» повністю виконав вимоги Договору, надавши [PERSON] кредит. Відповідач зобов`язання за договором виконувала не в повному обсязі, внаслідок чого станом на 29 липня 2025 року у неї виникла заборгованість перед позивачем в сумі 14063,47\~грн., з яких: 6611,29 грн. (заборгованість за тілом кредиту); 7452,18 грн. (заборгованість з комісії). Представник позивача у судове засідання не з`явився. В позовній заяві міститься прохання розглядати справу без участі представника подавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка до суду не з`явилась, подавши заяву в якій визнала факт отримання кредиту, але просила перерахувати комісію. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані докази, суд дійшов наступних висновків. Статтею 526\~ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до частини першої статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.\~ У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до умов договору позики № 20200033775 від 14.01.2020\~р., відповідач отримала позику в сумі 12000,00 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 0,01\~% річних. Також сторонами узгоджено суму комісії, яку має щомісячно сплачувати [PERSON] 4,5 % від загальної суми позики на місяць. Узгоджено разову плату за оформлення позики в розмірі 1800,00 грн. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Закон «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Відповідно до частини першої статті 11 Закону «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Необхідність внесення плати за обслуговування банком кредитної заборгованості передбачено в кредитному договорі. Переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговування банком кредитної заборгованості та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту, у договорі не зазначено. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 06.11.2023 у справі № 204/224/21 (касаційне провадження №\~61?4202сво22) дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічних висновків Верховний Суд доходив і раніше, наприклад в постановах № 363/1834/17 від 13.07.2022, № 496/3134/19 від 13.07.2022 тощо. Враховуючи однакову (в контексті правовідносин, які виникли в даній справі) правову природу кредиту та позики, що вбачається з аналізу Глави 71 Цивільного кодексу України, позовні вимоги про стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивача комісії за договором № 20200033775 від 14.01.2020 в сумі 6611,29 грн. не ґрунтуються на законі та прямо суперечать практиці Верховного Суду. За таких обставин вказана частина позовних вимог задоволенню не підлягає. Крім того, як вбачається з наданої позивачем виписки з особового рахунку, відповідач [PERSON] за період з 14 лютого 2020 по 15 лютого 2021 сплатила 14641,25 грн. за договором № 20200033775 від 14.01.2020. Враховуючи особливості відображення інформації в розрахунку, суд не має змоги встановити, яку суму позивач зарахував на погашення основного боргу, а яку на погашення комісії. Оскільки банк не мав законних підстав спрямовувати сплачені [PERSON] грошові кошти на погашення комісії, вказані суми грошових коштів підлягали зарахуванню на погашення основного боргу за договором Суд констатує, що сплачена відповідачкою [PERSON] сума, в будь-якому разі перевищує суму, яка мала б бути сплачена нею за договором позики від 14.01.2020 (13800 гривень 00 копійок). Таким чином, суд вважає відсутніми підстави для задоволення позову, оскільки відповідачка [PERSON] повністю виконала свої зобов`язання за договором позики № 20200033775 від 14.01.2020, у повному обсязі оплативши обумовлену цим договором суму (з урахуванням нікчемності умови договору в частині щомісячної комісії). Судові витрати покладаються на позивача у відповідності до приписів ст.\~141 ЦПК України. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed