Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-11 00:00:00

01 липня 2025 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з вищевказаною позовною заявою. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказував, що 19 серпня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір №19.08.2024-100002629, зобов`язання за яким відповідач у повному обсязі не виконав, у зв`язку з чим за останнім утворилась заборгованість у сумі 34899 грн. 47 коп., з яких: 17552,08 грн. заборгованість за основним боргом, 10147,39 грн. заборгованість за процентами, 7200 грн. заборгованість зі сплати пені, яку позивач просить стягнути у судовому порядку. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 02.07.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а.с. 11). Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив провести розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с. 4). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи належно повідомлений за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, відповідно до п.\~2 ч.\~7 ст.\~128 ЦПК України, та шляхом публікації оголошення на веб-сторінці Миргородського міськрайонного суду, офіційного веб-порталу судової влади. Причину своєї неявки суду не повідомив, як і не надіслав заяв чи клопотань про розгляд справи у його відсутність або перенесення розгляду. Відзив на позовну заяву не направив (а.с. 14, 17-19). У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч.\~2 ст.\~247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ухвалою суду від 12.09.2025 суд вирішив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши докази по справі кожний окремо та в їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,\~що між\~ТОВ «Споживчий\~центр» та\~ [PERSON] 19\~серпня 2024\~року укладено\~кредитний договір\~(оферти)\~№19.08.2024-100002629\~строком на\~84\~дні зі\~сплатою відсотків13130,95% річних та неустойки в сумі 200,00 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Дата повернення кредиту 10 листопада 2024 року. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 20000,00 грн. Згідно з п.\~3.1. Договору, за цим договором кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію. Пунктом\~3.2. встановлено, що кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №19.08.2024-100002629 від 19.08.2024 р., внаслідок не виконання відповідачем своїх зобов`язань, утворилась заборгованість у розмірі 34\~899,47 грн., з яких: 17\~552,08 грн. заборгованість за тілом кредиту; 10\~147,39 грн. заборгованість за процентами; 7200,00 грн. неустойка. Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст.\~628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.ст.\~1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст.\~627 ЦК України, встановлено, що сторони є вільними в укладенні договорів, виборі контрагента та визначенні умов договору. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Згідно із статтями 525, 526, 629 Цивільного Кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться; договір є обов`язковим для виконання сторонами; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Виходячи з положень ст.\~1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з положеннями частини 1 статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.\~610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Отже, судом встановлено, що 19 серпня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір №19.08.2024-100002629 і відповідач отримав кредит в розмірі 20000,00 грн. Сторони в договорі погодили розмір та порядок нарахування і сплати відсотків за користування кредитом. Однак, відповідач умови договору порушив, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі: 34\~899,47 грн., з яких: 17\~552,08 грн. заборгованість за тілом кредиту; 10\~147,39 грн. заборгованість за процентами; 7200,00 грн. неустойка. Враховуючи факт отримання відповідачем кредитних коштів, та узгодженням сторонами розміру відсотків, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині вказаних сум є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача неустойки у сумі 7200,00 грн. суд дійшов наступного висновку. Відповідно до п.\~18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Позивачем не враховано вищевказаних перехідних положень ЦК України та протиправно здійснено розрахунок неустойки. З огляду на зазначене, неустойка не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, суд зауважує, що відповідачем було частково сплачено кошти за кредитним договором та щодо черговості погашення сум заборгованості, адже з виписки по особовому рахунку відповідача вбачається, що банк у якості погашення боргу по неустойці, що є безпідставним, зарахував сплачені позичальником кошти за кредитним договором від 19 серпня 2024 року №19.08.2024-100002629 у розмірі 2800,00 грн., що має бути зарахована у суму боргу за кредитним договором. У пункті 9.2. кредитного договору (оферти) від 19 серпня 2024 року №19.08.2024-100002629 визначено, що у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором у повному обсязі черговість погашення вимог за договором встановлюється законом. Так, згідно з приписами статті 534 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Таким чином, грошові кошти, сплачені [PERSON] , у сумі 2800,00 гривень, які були зараховані позивачем на погашення неустойки, необхідно зарахувати на погашення заборгованості по процентам. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» підлягають частковому задоволенню, тому необхідно стягнути з відповідача на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №19.08.2024-100002629 від 19.08.2024 у розмірі 24899,47 грн., з яких: 17552,08 грн. заборгованість за тілом кредиту; 7347,39 грн. заборгованість за процентами. Відповідно до ч.\~1 ст.\~141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн (а.с. 5), тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1728,38 грн. (71,35%).

Outcome: partial