Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-10 00:00:00

Стислий виклад позицій позивача та відповідача. 03 липня 2025 року представник [PERSON] - [PERSON] через підсистему "Електронний суд" звернувся до суду з позовною заявою до Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області про визнання права власності на спадкове нерухоме майно. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Після смерті\~останнього шляхом\~спільного проживання\~з ним,\~спадщину прийняла\~його дружина\~ [PERSON] ,\~яка не\~оформила належним\~чином своїх\~спадкових прав\~та померла\~ [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно, зокрема на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] та земельні ділянки, площею 0,35 га для ведення особистого підсобного господарства та площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Зазначає, що позивач [PERSON] спадщину після смерті матері [PERSON] прийняв шляхом спільного проживання з останньою на день смерті. Вказує, що постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18 квітня 2025 року приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Павлюк Р. П. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що рішенням виконавчого комітету Рудко-Козинської сільської ради Ради народних депутатів Рожищенського району Волинської області від 16 листопада 1993 року № 14 «Про проведення приватизації земельних ділянок на території Рудко-Козинської сільської Ради народних депутатів» земельні ділянки, площею 0,35 га для ведення особистого підсобного господарства та площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку були передані спадкодавцю [PERSON] у приватну власність, однак зареєстровані вказані земельні ділянки у встановленому законом порядку не були. Ураховуючи вищенаведене просить: - визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; - визнати за [PERSON] право на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,35 га для ведення особистого селянського господарства та земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які знаходяться на території Рудко-Козинської сільської ради Рожищенського району Волинської області, після реорганізації с. Козин Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області, які були передані у приватну власність [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Рудко-Козинської сільської ради Ради народних депутатів Рожищенського району Волинської області від 16 листопада 1993 року № 14 «Про проведення приватизації земельних ділянок на території Рудко-Козинської сільської Ради народних депутатів» в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано. Позиція учасників справи. Позивач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав з підстав наведених у ньому та просив задовольнити, надав пояснення близькі за змістом до обґрунтувань позову. Відповідач Рожищенська міська рада Луцького району Волинської області в судове засідання не з`явилась, 09 вересня 2025 року через підсистему «Електронний суд» надіслали заяву в якій просять розгляд справи проводити у їхній відсутності, проти заявлених вимог не заперечують. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 07 липня 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Витребувано у приватного\~нотаріуса Луцького\~районного нотаріального\~округу Волинської\~області Павлюк\~Р.\~П.\~належним чином\~засвідчену копію\~спадкової справи\~№ 147/2024\~заведену після\~смерті [INFO] [PERSON] \~та інформаційну\~довідку зі\~Спадкового реєстру\~про наявність\~чи відсутність\~спадкової справи\~та виданих\~на їх\~підставі свідоцтв\~про право\~на спадщину\~до майна\~померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 29 липня 2025 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд ухвалив розглядати справу за відсутності позивача та відповідача. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд доходить такого висновку. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 14 липня 2006 року Рудко-Козинською сільською радою Рожищенського району Волинської області. Згідно витягу з погосподарської книги № 2 за 2024 рік Рудко-Козинського старостинського округу Луцького району Волинської області від 04 грудня 2024 року житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] належав [PERSON] , рік побудови 1970. З копії архівних витягів встановлено, що рішенням виконавчого комітету Рудко-Козинської сільської Ради народних депутатів Рожищенського району від 16 листопада 1993 року № 14 вирішено передати у приватну власність земельні ділянки громадянам, які проживають на території сіл Рудко-Козинської сільської Ради народних депутатів Рожищенського району згідно поданих заяв, а саме: « [PERSON] 0,35 га для ведення особистого підсобного господарства та 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку». Рішенням сесії Рудко-Козинської сільської Ради народних депутатів Рожищенського району від 27 січня 1994 року № 9/1 затверджено рішення виконкому від 16 листопада 1993 року № 14 «Про проведення приватизації земельних ділянок на території Рудко-Козинської сільської Ради народних депутатів. Спадкодавець [PERSON] до дня смерті проживав в [ADDRESS] разом з дружиною [PERSON] та сином [PERSON] і його сім`єю. Заповіт від імені [PERSON] виконавчим комітетом Рудко-Козинської сільської ради не посвідчувався. До складу спадкового майна входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельні ділянки, що підтверджується копією довідки, виданої виконавчим комітетом Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області від 26 листопада 2024 року № 656. У відповідності до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 81849528 сформованої 14 липня 2025 року, відомості на спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] у спадковому реєстрі відсутні. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 06 жовтня 2007 року Рудко-Козинською сільською радою Рожищенського району Волинської області [PERSON] померла [INFO] . Спадкодавець [PERSON] до дня смерті проживала в [ADDRESS] з сином [PERSON] і його сім`єю. Заповіт від імені [PERSON] виконавчим комітетом Рудко-Козинської сільської ради не посвідчувався. Дружина [PERSON] прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , але не оформила своїх спадкових прав, що підтверджується копією довідки, виданої виконавчим комітетом Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області від 26 листопада 2024 року № 675. З копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] встановлено, що 04 вересня 1965 року сільською радою с. Рудка-Козинська зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Позивач [PERSON] народився [INFO] в с. Козин Рожищенського району Волинської області, його батько [PERSON] , мати [PERSON] . З копії матеріалів спадкової справи № 147/2024 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] встановлено, що позивач [PERSON] , як спадкоємець, який прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Волинської області Павлюк Р. П. з метою оформлення спадкових прав. Частково спадщину оформив та нотаріусом видано свідоцтва про право на спадщину за законом від 01 квітня 2025 року. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18 квітня 2025 року приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Павлюк Р. П. позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Відповідно до копії технічного паспорта на житловий будинок садибного типу з господарськимми будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] встановлено, що житловий будинок за вказаною адресою складається з: трьох кімнат, коридору, кухні та санвузла, загальна площа будинку становить 59,4 кв.м, з яких: житлова 39 кв.м, допоміжна 20,4 кв.м. Господарські споруди: літня кухня (Б-1), сарай (В-1), сарай (Г-1), прибудова (г1-1, г2-1), сарай (Д-1), криниця (№ 1). Вартість житлового будинку надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] становить 119650 грн, що підтверджується висновком про вартість майна. Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на спадкування за законом і неможливістю реалізації цього права через відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Щодо визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому законом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законом або договором. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Положеннями ст. 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (ст. 1258 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Відповідно до положень ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого ст. 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно положень ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. У підпунктах 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно п. 23 постанови пленуму Верхового суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В пункті 3. 3. роз`яснень, що містяться у листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначає, що у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Судам при вирішенні справ цієї категорії необхідно згідно із нормами, що регулюють підстави виникнення права власності на нерухоме майно, та нормами щодо складу спадщини перевіряти, чи належав та на якій правовій підставі об`єкт нерухомості спадкодавцеві. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (зокрема й право власності на нерухоме майно ч. 1 ст. 4 Закону). Згідно з ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Пленум Верховного Суду України у п. 9 своєї постанови від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Згідно п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», однією із підстав реєстрації права власності та інших речових прав є судове рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яку ратифіковано Україною 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Щодо визнання права на завершення приватизації земельної ділянки. Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Захист прав власності громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України (далі - ЗК України). За змістом ст. 6 ЗК України 1990 року (що діяв на момент передачі земельної ділянки) громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок, зокрема для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). Передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно. Безплатно земельні ділянки передаються у власність громадян, з поміж іншого, для: будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), в тому числі земельні ділянки, що були раніше надані у встановленому порядку громадянам для цієї мети, у межах граничного розміру, визначеного статтею 67 цього Кодексу. Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо). Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення (ст. 17 ЗК України 1990 року). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17 провадження № 61-26091св18, зазначено, що у разі якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця. Якщо видача державного акту про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 14-652цс18. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 червня 2020 року у справі № 623/633/17 (провадження № 61-41370св18), зроблено висновок, що «особливістю звернення до суду з позовом про визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельних ділянок є те, що позивач вправі порушувати питання про визнання майнового права, набутого спадкодавцем за життя, тобто особистого майнового права спадкодавця». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі № 128/1911/15-ц (провадження № 61-14127св18), зроблено висновок, що «у разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію земельної ділянки, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати завершення такої приватизації». Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. На підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів судом встановлено, що за життя спадкодавець [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON] успадкувала житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Також спадкодавець [PERSON] відповідно до Земельного кодексу України в межах безплатної приватизації отримав в приватну власність земельну ділянку площею 0,35 га для ведення особистого селянського господарства та земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які знаходяться на території Рудко-Козинської сільської ради Рожищенського району Волинської області, проте право власності не оформив. Позивач [PERSON] \~є спадкоємцем\~першої черги\~за законом\~після смерті\~матері [PERSON] ,\~у встановлений\~законом строк\~спадщину прийняв.\~У видачі\~свідоцтва про\~право на\~спадщину на\~житловий будинок\~позивачу відмовлено\~у зв`язку\~з відсутністю\~правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця [PERSON] . За наведених обставин, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд доходить висновку, що позов необхідно задовольнити та в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] ,\~яка померла\~ [INFO] визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] та визнати за позивачем право на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,35 га для ведення особистого селянського господарства та земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які знаходяться на території с. Козин Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області (до реорганізації - на території Рудко-Козинської сільської ради Рожищенського району Волинської області) та були передані у приватну власність [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Рудко-Козинської сільської Ради народних депутатів Рожищенського району Волинської області від 16 листопада 1993 року № 14 «Про проведення приватизації земельних ділянок на території Рудко-Козинської сільської Ради народних депутатів» затвердженого рішенням сесії Рудко-Козинської сільської Ради народних депутатів Рожищенського району від 27 січня 1994 року № 9/1.

Outcome: approved