Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд із заявою про позбавлення [PERSON] батьківських прав та стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 28 квітня 2020 року [PERSON] , [INFO] , зареєструвала шлюб з [PERSON] . Від даного шлюбу у подружжя народилася одна дитина - син, [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 22 грудня 2022 року у справі № 601/1855/22 вищевказаний шлюб розірвано за позовною заявою [PERSON] . 02 березня 2023 року [PERSON] , [INFO] , зареєструвала шлюб із [PERSON] , [INFO] . Позивачка вказує, що оскільки [PERSON] належно не піклується про свою дитину, не займається вихованням та розвитком, йому байдужа доля сина, а тому просить суд ???позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав по відношенню до малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього [PERSON] у розмірі однієї чверті заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати пред`явлення даного позову і до повноліття дитини. Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 28.03.2025 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , де третя особа Служба у справах дітей Почаївської міської ради про позбавлення батьківських прав направлено до Луцького міськрайонного суду Волинському області, для розгляду за підсудністю. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинському області від 24.04.2024 прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито загальне позовне провадження у справі. Протокольною ухвалою суду від 23.05.2025 підготовче провадження у справі завершено, справу призначено до судового розгляду. Представник позивачки адвокат Гурник В.О. позов підтримав, просив задовольнити у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Представниця третьої особи Служба у справах дітей Почаївської міської ради Зубкевич М.С. не заперечувала щодо задоволення позову. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Заслухавши думку представника позивачки, представниці третьої особи, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Судом встановлено, що 28 квітня 2020 року [PERSON] , [INFO] , зареєструвала шлюб з [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 28 квітня 2020 року (а.с.14). Від даного шлюбу у подружжя народився - син, [PERSON] , [INFO] , згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.24). Відповідно до рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 22 грудня 2022 року у справі № 601/1855/22 вищевказаний шлюб розірвано (а.с.15-18). 02 березня 2023 року [PERSON] , [INFO] , зареєструвала шлюб із [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , що виданим Почаївською міською радою (актовий запис № 2) (а.с.19). З акту обстеження умов проживання N? 73 від 30.07.2024 року складеного спеціалістами Служби у справах дітей, за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що [PERSON] проживає разом із матір?ю і вітчимом, [PERSON] , а також із [PERSON] , [INFO] , яка являється спільною дитиною [PERSON] та [PERSON] .. [PERSON] проживає з матір?ю та вітчимом в одній кімнаті. В даній сім?ї стосунки доброзичливі та варто зауважити, що малолітній [PERSON] називає вітчимом татом та всюди з ним перебуває (а.с.26). Відповідно до відповіді на адвокатський запит від 11.02.2025 року, який подавався до закладу дошкільної освіти «Мрія», вбачається що, [PERSON] , [INFO] , перебуває в обліковому складі закладу дошкільної освіти з 19 вересня 2024 року по даний час. Батько, [PERSON] , за період перебування дитини в закладі дошкільної освіти протягом 2024 -2025 років не відвідував свята та батьківські збори, не приносив матеріальні речі, не цікавився успіхами сина, [PERSON] , не звертався до адміністрації чи вихователів щодо виховного процесу. Варто знову ж зауважити, що весь цей період вихованням дитини, [PERSON] , займається та піклується мама та її чоловік (а.с.27). Відповідно до відповіді на запит №353/01-15 від 13 серпня 2024 року, [PERSON] , [INFO] , має укладено декларацію в МП «Дитячий Лікар» з лікарем педіатром Урина Людмила Григорівна. Протягом 2023-2024 років було 15 звернень до лікаря з приводу захворювань дитини, профілактичних оглядів та проведення профілактичних щеплень. Проте, протягом усіх оглядів дитини, із [PERSON] була присутня виключно його мама, [PERSON] (а.с.25). Згідно висновку Служби у справах дітей Почаївської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Почаївської міської ради №377 від 16.09.2024, батько дитини [PERSON] на засідання комісії з?явився, проте заперечує щодо доцільності позбавлення батьківських прав. Стверджує, що готовий утримувати фінансово дитину, проте причини відсутності у житті сина останні 2 роки пояснити не зміг. Служба у справах дітей Почаївської міської ради та комісія з питань захисту прав дитини Почаївської МТГ захищаючи інтереси дитини прийшла до висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітньої дитини [PERSON] (а.с.30-32). З досліджених судом доказів вбачається, що відповідач не вживав заходів для забезпечення своєї участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, до органу опіки та піклування чи до суду з вимогами про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною не звертався. Судом не встановлено наявності у відповідача [PERSON] реальних і об`єктивних перешкод для спілкування з сином. Наведене дає підстави для висновку, що відповідач [PERSON] самоусунувся від виховання дитини, не проявляє батьківської турботи, не цікавиться здоров`ям, не турбується про його фізичний та духовний розвиток, матеріальної допомоги на його утримання не надає та не виконує покладених на нього законом батьківських обов`язків без поважних причин. Згідно статті 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім?ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров?я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з вимогами статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров?я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов?язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно частини третьої статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Разом з тим це, насамперед, є способом захисту прав та інтересів дитини, а тому при вирішенні цього питання перш за все необхідно виходити з інтересів дитини, з`ясувати та оцінити який позитивний чи негативний наслідок для дитини матиме таке рішення. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначеної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позивачкою доведено, що поведінка відповідача відносно сина є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Тому, суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню. Одночасно з цим, згідно ч. ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно зі ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 193 СК України якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнені з них на загальних підставах. За рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. З ч. 3 ст. 180 СК України вбачається, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджується у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників з ким проживає дитина. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на наведене, враховуючи особу платника аліментів, засади розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від Прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати пред`явлення даного позову і до повноліття дитини. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити рішення суду до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача, тому з позивачки на користь відповідача, слід стягнути судові витрати, які вона понесла у зв`язку зі сплатою судового збору в сумі 1 211,20 грн. за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав. У зв`язку з тим, що позивачка звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача, слід стягнути судовий збір в сумі 1 211,20 грн. на користь держави. На підставі ст. ст. 164-167, 180, 182, 183, 191 СК України,

Outcome: approved