Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-11 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в особі представника Летун Т.В. звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 072774-11/2023 від 06.11.2023 в розмірі 28650 грн 00 коп. Також просить стягнути із відповідача1 на користь позивача понесені судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 3028 грн 00 коп. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 06.11.2023 між ТОВ «Аванс Кредит» та відповідачем був укладений Договір про надання фінансового кредиту № 07277-11/2023. Договір був підписаний відповідачем електронним підписом, з використанням одноразового ідентифікатора. На виконання умов Договору первісним кредитором на рахунок відповідача були перераховані грошові кошти за наданими ним реквізитами платіжної карти. 29.04.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений Договір факторингу № 29042024, за яким право вимоги за вищезазначеним кредитним договором перейшло до позивача. Відповідачем умови кредитного договору належним чином не виконувалися, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 28 650 грн 00 коп., в тому числі заборгованість за тілом кредиту 6 000 грн 00 коп., заборгованість за відсотками 22 650 грн 00 коп. Ухвалою суду від 09.06.2025 справу прийнято до провадження та вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення йому даної ухвали подати відзив на позовну заяву. Одночасно сторонам було роз`яснено, що за клопотанням однієї із сторін розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а також зазначено строки подання такого клопотання. Відповідач про розгляд справи повідомлений шляхом направлення за зареєстрованою адресою місця проживання копії ухвали суду від 09.06.2025 та позовної заяви з доданими до неї документами, які були отримані ним 20.06.2025, що підтверджується поштовим повідомленням. Відповідач своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався. Будь-яких клопотань на адресу суду від відповідача не надходило. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судом встановлено, що 06.11.2023 між ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] укладено Договір про надання фінансового кредиту № 07277-11/2023,. Договір підписаний відповідачем електронним підписом, з використанням одноразового ідентифікатора, який був направлений на номер мобільного телефону, зазначеного [PERSON] в анкеті-заяві про надання кредиту. Відповідно до п. 1.1. Договору про надання фінансового кредиту № 07277-11/2023 від 06.11.2023 (далі Договір) Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 6000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Згідно п.1.4 Договору за користування кредитом Товариством нараховуються проценти, що є платою за користування кредитом. Тип процентної ставки: фіксована. Процентна ставка становить 2,50 % в день та застосовується у межах строку кредитування, вказаного в п.1.2 цього Договору. Відповідно до п.1.2 Договору кредит надається строком на 360 днів. Дата повернення кредиту 30.10.2024. Як вбачається із п.1.6 Договору, кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок Клієнта, включаючи використання реквізитів платіжної картки № 5375-41хх-хххх-4923 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Також на підтвердження факту укладення між ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] . Договору про надання фінансового кредиту № 07277-11/2023 від 06.11.2023 представником позивача подано копію Заявки-анкети Клієнта на отримання фінансового кредиту від 06.11.2023, копію Паспорта споживчого кредиту У Паспорті споживчого кредиту надана інформація споживачу до укладення договору про фінансовий кредит, а саме: основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача; інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача; загальні витрати за кредитом; орієнтовна загальні вартість кредиту для споживача; порядок повернення кредиту. Паспорт підписано електронним підписом [PERSON] з використанням одноразового ідентифікатора W2975. Перерахування на рахунок відповідача кредитних коштів за Договором про надання фінансового кредиту № 07277-11/2023 від 06.11.2023 підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 3466_250107112056 від 07.01.2025, з якої вбачається, що 06.11.2023 о 09:35:02 на карту № [NUMBER] хх-хххх-4923 перераховано грошові кошти в розмірі 6000 грн 00 коп. від ТОВ «Аванс Кредит», номер транзакції в системі iPay.ua 305094432. 29.04.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 29042024, відповідно до умов якого ТОВ «Аванс Кредит» зобов`язується відступити ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру боржників, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зобов`язується їх прийняти та передати (сплатити) ТОВ «Аванс Кредит» суму фінансування. Перелік боржників, підстави виникнення грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначаються в Реєстрі боржників, який формується згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору. Перехід прав вимоги заборгованості до боржників відбувається після підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників за формою згідно Додатку № 2. До позову представником позивача додано копію Реєстру боржників, що є додатком № 1 до Договору факторингу № 29042024 від 29.04.2024, з якого вбачається що за даним договором факторингу позивачу було передане право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 21280-12/2023 на загальну суму 16 000 грн 00 коп., в тому числі заборгованість за тіло кредиту 4 000 грн 00 коп., заборгованість за відсотками 12 000 грн 00 коп. Також до позову додано розрахунок, складений ТОВ «Аванс Кредит», відповідно до якого заборгованість [PERSON] за кредитним договором № \~07277-11/2023\~від \~06.11.2023 станом на 29.04.2024 складає 28 650 грн 00 коп., в тому числі заборгованість за тілом кредиту 6 000 грн 00 коп., заборгованість за відсотками 22 650 грн 00 коп. Відповідно до ст. ст. 11, 13, 14 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Цивільні права і обов`язки особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. В силу ст.ст. 626, 628 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У відповідності до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеним факт укладення між ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] . Договору про надання фінансового кредиту № 07277-11/2023 від 06.11.2023, перерахування на зазначену відповідачем картку кредитних коштів в розмірі 6 000 грн 00 коп. за даним договором, допущення ним порушень в частині виконання зобов`язань за договором. Разом з тим, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Частиною 1 ст. 513 ЦК України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України) Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). На підтвердження набуття позивачем права вимоги до відповідача представником позивача подано копію Договору факторингу № 29042024 від 29.04.2024, копію Акту прийому-передачі реєстру боржників від 29.04.2024, копію реєстру боржників від 29.04.2024, копію платіжної інструкції № 21234 від 30.04.2024. З копії реєстру боржників від 29.04.2024 вбачається, що за Договором факторингу №07277-11/2023 від 06.11.2023 було передане право вимоги за кредитним договором № 21280-12/2023 на загальну суму 16 000 грн 00 коп., в тому числі заборгованість за тілом кредиту 4 000 грн 00 коп., заборгованість за відсотками 12 000 грн 00 коп. Разом з тим, представник позивача просить стягнути із відповідача заборгованість за Договором про надання фінансового кредиту № 07277-11/2023\~від 06.11.2023 в розмірі 28 650 грн 00 коп., в тому числі заборгованість за тілом кредиту 6 000 грн 00 коп., заборгованість за відсотками 22 650 грн 00 коп. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема змагальність сторін та диспозитивність. Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. \~ \~ \~ \~Згідно ч.2 ст. 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Докази мають бути належними, допустимими та достовірними. Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.1 ст.77 ЦРК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодний доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Верховний Суд у постанові від 13 травня 2020 року у справі №219/1704/17 зазначив, що «в оцінці поведінки та способу ведення справ позивачем суд має враховувати, що банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання певних правил та процедур, які є традиційними у цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного усі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків.» Враховуючи вищевикладене, оцінивши всі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають в зв`язку із відсутністю належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження набуття ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги до [PERSON] за Договором про надання фінансового кредиту № 07277-11/2023 від 06.11.2023. В силу ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed