Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

09.07.2025 представник позивача [PERSON] адвокат В.В.Трембач звернувся до Семенівського районного суду Полтавської області із позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВК "Агро" (далі ТОВ "ДВК Агро"), яким після дворазового залишення позовної заяви без руху просив стягнути з відповідача на користь позивача 200325,11 грн, що є не виплаченою відповідачем позивачеві заробітною платою за період 01.01.2024 09.06.2025. В обґрунтування позову зазначає, що протягом 30.03.2021 09.06.2025 позивач працював у відповідача на посаді механізатора. Відповідач не сплатив позивачеві заробітну плату за період роботи 01.01.2024 09.06.2025. 08.08.2025 відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, запропоновано відповідачеві у 15-денний строк скласти відзив на позов тощо. Позивач у судові засідання не з`являвся, про які повідомлявся належним чином. Представник позивача позовні вимоги підтримує повністю. Просить врахувати, що відповідач надав розлоге письмове пояснення до суду і довідку про заборгованість із заробітної плати перед позивачем, яка за своєю суттю є визнанням позовних вимог. Представник зняв раніше порушене ним клопотання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу. Відповідач у судові засідання представника не направляв, відзив на позов не складав. 14.08.2025 суд отримав письмове пояснення відповідача, яким він погоджується з існуванням заборгованості перед позивачем із заробітної плати на загальну суму 217673,51 грн, зокрема й обрахованої позивачем заборгованості на загальну суму 200325,11 грн у відповідний період. Просить врахувати, що заробітна плата підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб та військовим збором, що зменшує її фактично отримуваний "на руки" розмір. Відповідач з власної ініціативи надає довідку про розмір нарахованої і не виплаченої заробітної плати, повідомлення про нараховані суми, належні працівникові до виплати. Друга поспіль неявка у судове засідання позивача і представника відповідача, відповідно до ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12.06.2009 № 2, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч.ч. 1, 4-6 ст. 24 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через банки/небанківських надавачів платіжних послуг, які отримали право на відкриття і ведення обслуговування рахунків відповідно до\~Закону України\~"Про платіжні послуги", поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Відповідно до ст. 116 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. Довідкою відповідача від 08.08.2025 № 76 повідомлено, що за період січень 2024 року червень 2025 року відповідач має заборгованість перед позивачем із заробітної плати на загальну суму 200325,11 грн. Із цієї суми підлягає утриманню 36058,52 грн податку на доходи фізичних осіб, 5644,97 грн військовий збір. Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору від 17.09.2025 № 1603-25-16502 у червні 2025 року відповідач нарахував позивачеві заробітну плату 36769,71 грн, але не виплатив її. Відтак суд повністю задовольняє визнаний відповідачем позов. Податки і збори із суми, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми заробітку при виплаті працівникові, внаслідок чого виплачена йому на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів, які підлягають сплаті податковим агентом (відповідачем).\~\~ Щодо судового збору Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Позивач не сплачував судовий збір. Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір"). Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" станом на 01.01.2025 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 3028,00 грн. Згідно із п.п. 1, 2 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до суду: позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, складає 0,4\~розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Отже належна до сплати сума судового збору із позовної вимоги майнового\~характеру на суму 200325,11 грн складає 2003,25 грн ((1,0 % 200325,11 ? 3028,00 0,4). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК). У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (ч. 1 ст. 142 ЦПК). Отже, з урахуванням повного задоволення позовної вимоги майнового характеру, звільнення позивача від сплати судового збору, повного визнання відповідачем позову, суд стягує з відповідача в дохід держави 50 відсотків судового збору, від сплати якого звільнено позивача, у загальній сумі 1001,63 грн (2003,25 ? 2), а інші 50 відсотків судового збору від сплати якого звільнено позивача (1001,63 грн), суд компенсує за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК допустити негайне виконання рішення про присудження виплати заробітної плати позивачеві у її місячному розмірі у сумі 8000,00\~грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved