Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-16 00:00:00

Позивач [PERSON] , через свого представника адвоката Дремова О.Г. звернулася до Сумського районного суду з позовом про визначення місця проживання дітей, у якому, з урахуванням уточнень, просить: 1) визначити місце реєстрації та фактичне місце проживання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з матір?ю - [PERSON] , [INFO] , за адресою її фактичного проживання та реєстрації, а саме: [ADDRESS] ; 2) стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі. 06.12.2024 ухвалою судді Сумського районного суду Сумської області було відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 11.02.2025 цивільну справу №587/3463/24 за позовом [PERSON] , представник позивача адвокат Дремов Олександр Григорович до [PERSON] , третя особа: виконавчий комітет Садівської сільської ради Сумського району Сумської області про визначення місця проживання дітей, передано на розгляд до Краснокутського районного суду Харківської області, за підсудністю. Ухвалою судді 12.03.2025 прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом [PERSON] , представник позивача адвокат Дремов Олександр Григорович до [PERSON] , третя особа: виконавчий комітет Садівської сільської ради Сумського району Сумської області про визначення місця проживання дітей. Вирішено продовжувати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Позовні вимоги мотивовані тим, що 24 квітня 2017 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , який вони зареєстрували у виконавчому комітеті Костянтинівської селищної ради Краснокутського району Харківської області, про що був зроблений відповідний актовий запис №01. Від шлюбу народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Діти були народжені коли позивач з відповідачем проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. У позові зазначено, що сімейне життя між позивачем та відповідачем поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них мав діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідач постійно нехтував сімейними цінностями, такими як повага до жінки, матері, піклування про створення в сім`ї доброзичливої сприятливої морально-психологічної атмосфери, створення належних умов проживання та добробуту сім`ї. З ініціативи відповідача між ними постійно виникали сварки, свідком яких нерідко ставали їх діти, що тяжким чином впливало на їхній психічний стан та кожен раз спричиняло позивачу та дітям душевні страждання. Позивач, діючи виключно в інтересах дітей, продовжувала проживати разом з відповідачем, сподіваючись, що ситуація зміниться на краще, і сім`ю вдасться зберегти, проте марно. Відтак, позивач, забравши дітей та носильні речі у вересні 2019 року повернулася жити до своїх батьків у Сумську область, де діти були влаштовані у місцевий дитячий ясла-садок «Тополька». Починаючи з вересня 2021 року, дочка [PERSON] , а з вересня 2023 року, і молодший син позивача - [PERSON] , також пішли у перший клас Садівського ліцею Садівської сільської ради Сумського району Сумської області, де навчаються і до тепер. Зазначено, що позивач проживає разом з дітьми за наступною адресою: [ADDRESS] , у будинку, що належить позивачу на праві особистої приватної власності. Будинок має чотири житлові кімнати, з побутовим обладнанням та інтернетом, електрифікований, газифікований, є також пічне опалення, наявне водопостачання та ванна кімната з туалетом. Для дітей створені всі необхідні умови для проживання та виховання, їх здорового та всебічного розвитку. А саме: в будинку наявні окремі кімнати для дітей, з особистими ліжками, щоб вони могли мати здоровий сон, письмовими столами та стільцями, щоб вони могли навчатися та гратися. Позивач створила всі належні умови для проживання, розвитку та відпочинку своїх дітей, слідкує за станом здоров`я, їх розвитком, виховує та опікується ними. З роботодавцем у позивача укладено трудовий договір, який передбачає своєчасну виплату заробітної плати та надання соціальних гарантій пов`язаних із вихованням дітей. Представник позивача\~звертає увагу\~суду на\~те,\~що відповідач,\~як батько\~ [PERSON] \~та [PERSON] ,\~починаючи з\~вересня 2019\~року проживає\~окремо від\~дітей.\~За цей\~час,\~понад п`ять\~років, відповідач не бачив дітей жодного разу, не проявляючи абсолютно ніякої ініціативи для налагоджування спілкування з дітьми. Відповідач жодного з покладених на нього законом обов`язків, як батько, не виконував і не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, та посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні дітей. Не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться успіхами дітей, станом їх здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки та сина, навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду (Відповідач жодного разу не поцікавився станом здоров`я своїх дітей, не кажучи вже про надання посильної допомоги на лікування та батьківської підтримки); взагалі не спілкується з дітьми для розвитку їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не проявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти. Відповідач жодного разу з вересня 2019 року по теперішній час, не поцікавилася за які кошти виховуються його діти, чим цікавляться, та не приймає взагалі ніякої участі у виховані дітей у будь-якій формі. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Діти знаходяться на повному утриманні позивача. Діти - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] , за останні роки не отримували від відповідача, який є їх батьком, жодного подарунка на дні народження та інші свята. Представник вважає, що зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання відповідачем, як батьком дітей, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. При цьому, сторона позивача зауважує, що відповідач, не виявляє жодного бажання спілкуватися з дітьми, турбуватися про них, не цікавився їх життям та здоров`ям, хоча позивач не чинить ніяких перешкод. Крім того, зазначено, що відповідач не звертався до Служби у справах дітей з питанням усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способу участі у вихованні дітей. Що підтверджує безініціативну поведінку батька щодо його ролі у житті вищевказаних дітей. За цих обставин підтверджується злісне ухилення від батьківського обов`язку із боку відповідача у прийнятті участі у вихованні своїх дітей. Виходячи з того, що увесь цей час діти фактично проживали разом з позивачем, яка займалася їх вихованням, навчанням, переймалася їх життям та здоров`ям, самостійно забезпечувала дітей матеріально, а тому позивач вважає, що в інтересах дітей вони повинні і надалі залишатися проживати саме з нею, а не з їхнім батьком. Зазначає, що діти вже понад п`ять років фактично проживають з матір`ю, залишилося лише юридично оформити їх проживання разом з позивачкою. Позивач у відкрите судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила. Представник позивача адвокат Дремов О.Г., будучи присутнім у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та прохав їх задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи судом повідомлявся шляхом направлення повісток за зареєстрованим місцем проживання, а також шляхом розміщенням оголошень про виклик в судове засідання на офіційному веб-сайті «Судова влада», заяву про розгляд справи без його участі або відкладення розгляду справи не надав, відзив не подав. За приписами ч. 4\~ст. 223 ЦПК України\~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч. 1\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, жодного разу не повідомив про причини неявки в судове засідання, відзиву на позов не надав, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи - виконавчого комітет Садівської сільської ради Сумського району Сумської області у відкрите судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи судом повідомлявся, матеріали справи містять клопотання від 12.09.2025 про розгляд цивільної справи без участі представника третьої особи, проти позову не заперечують та просять його задовольнити. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. Заслухавши пояснення представника позивача, заслухавши думку дітей, дослідивши позовну заяву, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини першої\~статті 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі\~статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України\~визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з частиною першої статті\~15, частиною першою статті\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За приписами ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання дітей суд зазначає наступне. Так, 24 квітня 2017 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Виконавчому комітеті Костянтинівської селищної ради Краснокутського району Харківської області, актовий запис 01. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » /а.с. 23/. 11 жовтня 2019 року рішенням Сумського районного суду Сумської області шлюб, зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] , розірвано /а.с.24,25/. Від шлюбу сторони мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Костянтинівської селищної ради Краснокутського району Харківської області, актовий запис №14, та [PERSON] . [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , Виконавчим комітетом Костянтинівської селищної ради Краснокутського району Харківської області, актовий запис №01 /а.с.13,14/. Судом встановлено, що позивач разом зі своїми дітьми: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] , проживають за адресою: [ADDRESS] , про що свідчать наявний в матеріалах справи акт обстеження умов проживання [PERSON] від 22.08.2024 /а.с.31/. Будинок [ADDRESS] , в якому позивач проживає разом зі своїми дітьми, належить позивачці [PERSON] на праві власності, про що свідчить копія Договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 05.03.2024, зареєстрованого в реєстрі за №719 та Витяги з Державного реєстру речових прав /а.с.26-28,29,30/. Відповідно до довідки про доходи, позивач дійсно працює оператором машинного доїння у Державному підприємстві «Дослідне господарство Інститут сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України». За період з 01.03.2024 р. по 31.082024 р. їй нараховано заробітну плату у сумі 106172 грн. 75 коп /а.с.34/. З характеристики складеної в.о. директора Державного підприємства «Дослідне господарство Інститут сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України» на позивача вбачається, що [PERSON] працює в Державному підприємстві «Дослідне господарство Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України» з 15 грудня 2020 року по теперішній час. Спочатку працювала робітником з комплексного обслуговування сільськогосподарського виробництва на племзаводі з розведення ВРХ, 01.12.2022 року була переведена оператором машинного доїння племзаводів з розведення ВРХ. За період роботи в господарстві проявила себе з позитивного боку. До роботи відноситься старанно, добросовісно. Свої трудові обов`язки виконує якісно і своєчасно, трудолюбива. Порушень трудової дисципліни не має. З товаришами і колегами в дружніх стосунках /а.с.33/. Крім того, відповідно до довідки-характеристики №840 від 06.09.2024 виданої виконавчим комітетом Садівської сільської ради Сумського району Сумської області, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 15.03.2024 по теперішній час. Станом на 05.09.2024 заяв та скарг на [PERSON] до виконкому Садівської сільської ради не надходило, до адміністративної відповідальності адмінкомісією не притягувалася /а.с.32/. Відповідно до довідки №01-47/252 від 05.07.2024 виданої в.о. директора Садівського ліцею Садівської сільської ради Сумського району Сумської області, [PERSON] , [INFO] , дійсно навчається у Садівському ліцеї Садівської сільської ради Сумського району Сумської області з 1 класу (01.09.2021 р.), переведена до 4 класу (протокол № 14 від 05.06.2024). Її батько, [PERSON] , не відвідує батьківські збори, не спілкується з вчителями з питань навчання та виховання доньки /а.с.16/. З довідки №01-47/253 від 05.07.2024 виданої в.о. директора Садівського ліцею Садівської сільської ради Сумського району Сумської області вбачається, що [PERSON] , [INFO] , дійсно навчається у Садівському ліцеї Садівської сільської ради Сумського району Сумської області з 1 класу (01.09.2023 р.), переведений до 2 класу (протокол № 14 від 05.06.2024). Його батько, [PERSON] , не відвідує батьківські збори, не спілкується з вчителями з питань навчання та виховання сина /а.с.17/. Крім того, на адвокатський запит надано відповідь директора Садівського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) «Тополька» Садівської Сільської ради Сумського району Сумської області № 01-58/51 від 07.08.2024, з якої вбачається, що діти [PERSON] , а саме: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , перебували у Садівському ЗДО (ясла-садок) «Тополька» з 2020 по 2023 роки. За цей період участь у навчально-виховному процесі здійснювала виключно мама дітей, [PERSON] (відвідування закладу освіти, участь у батьківських зборах, спілкування з вихователями груп та адміністрацією садочка). Батька дітей ніхто з педагогічних працівників закладу дошкільної освіти протягом вказаного вище періоду жодного разу не бачив /а.с.18/. Згідно з висновком щодо можливості проживання малолітніх дітей затвердженого рішенням виконавчого комітету Садівської сільської ради Сумського району Сумської області № 995 від 27.12.2024, при підготовці висновку першочергово врахована думка дітей, особиста прихильність малолітніх до матері та бажання проживати разом з нею, виконавчий комітет Садівської сільської ради Сумського району Сумської області з метою забезпечення реалізації прав, свобод та законних інтересів дітей вважає за можливе проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з матір?ю [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Крім того, зі змісту згаданого висновку органу опіки та піклування вбачається, що працівником служби у справах дітей Садівської сільської ради проведено телефонну розмову з батьком [PERSON] , зі слів якого стало відомо, що він з лютого 2024 року мобілізований, перебуває на військовій службі. Інформацію про своє місцезнаходження чоловік не надав. Повідомив, що з сином спілкувався по телефону місяць тому, з донькою - п?ять місяців тому. Ніякої грошової чи матеріальної допомоги на цей час дітям не надає. Разом з тим повідомив, що не погоджується на перереєстрацію дітей за місцем їх проживання на цей час. Чітких пояснень з цього питання не надав, об`єктивних причин не повідомив /а.с. 58-60/. У судовому засіданні, відповідно до приписів ст. 171 СК України, судом, у присутності дипломованого психолога [PERSON] , було з`ясовано думку малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , щодо визначення їх місця проживання з одним із батьків, діти зазначили, що вони давно проживають разом із матір`ю, все життя. З батьком не спілкуються давно, [PERSON] взагалі батька не пам`ятає. Пояснили, що батько не надає матеріальної допомоги, не вітає зі святами та не дарує подарунки на день народження, взагалі не цікавиться їх життям. Діти зазначили, що їм краще проживати з матір`ю, оскільки вона турбується про них: купує їм речі, продукти харчування лікує коли вони хворіють, допомагає їм у вивченні шкільних предметів. Обоє дітей виявили бажання проживати разом з матір`ю, зазначивши при цьому, що з нею їм жити краще, ніж з батьком. Статтею 51 Конституції України\~визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою\~статті 7 СК України\~сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За приписами ч. 3 ст. 11 та ст. 12 Закону України\~«Про охорону\~дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.\~На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року зі змінами, схваленими резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року № 50/155, ратифікованої постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року № 789-X11 (далі Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до\~ст. 161 СК України\~якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини). У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема,\~стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених вище норм права, прецедентної практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Такий висновок є сталий у практиці Верховного Суду (див., зокрема: постанову Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18), постанови Верховного Суду: від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18), від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18), від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17 (провадження № 61-44369св18), від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19 (провадження № 61-12144св20), від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17 (провадження № 61-3462св20), від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18 (провадження № 61-19550св19), від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19 (провадження № 61-9754св20), від 23 вересня 2021 року у справі № 223/306/20 (провадження № 61-9005св21), від 01 березня 2023 року у справі № 643/16285/20 (провадження № 61-530св23), від 22 травня 2024 року у справі № 757/13109/21-ц (провадження № 61-2808 св 24) та інших. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Нормами\~статті 19 СК України\~встановлено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. За приписами\~ч.6ст.\~19\~СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до ст.\~171\~СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Таким чином, при вирішенні таких спорів доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, судам передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку. З урахуванням встановлених в ході розгляду обставин, досліджених письмових доказів, висновку служби у справах дітей, щодо доцільності проживання дітей з матір`ю, беручи до уваги встановлені судом обставини, а саме те, що на даний час малолітні діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом з матір`ю, яка створила умови для належного життя, фізичного, духовного розвитку та виховання дітей, та беручи до уваги думку самих малолітніх дітей, які виявили бажання проживати разом з матір`ю, суд вважає за доцільне задовольнити позов в цій частині повністю. Щодо позовної вимоги щодо визначення місця реєстрації та фактичного проживання дітей за адресою фактичного проживання та реєстрації позивачки, суд зазначає наступне. Так, за приписами ст. 3 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтею другою Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом. З урахуванням зазначеного, суд вважає за доцільне визначити місце проживання неповнолітніх дітей разом із матір`ю, без зазначення конкретної адреси. Закріплення за дітьми місця проживання разом із матір`ю, без уточнення адреси, відповідає принципу найкращого забезпечення інтересів дитини (стаття 3 Конвенції ООН про права дитини) та не порушує прав іншого з батьків. Таким чином, в частині задоволення позовних вимог щодо визначення місця проживання дітей разом із матір`ю з фіксацією конкретного їх місця проживання та реєстрації слід відмовити. Ухвалюючи рішення про визначення місця проживання малолітніх дітей з матір`ю, суд виходить з конкретних обставини даної справи, при цьому враховує інтереси самих дітей, їх вік, соціальні зв`язки, психологічний стан тощо, а також дотримання балансу між інтересами дітей, правами батьків на виховання дітей і обов`язком батьків діяти в їх інтересах. Відповідач зустрічного позову щодо визначення місця проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] разом з ним до суду не пред`являв. Суд вважає за доцільне додатково роз`яснити, що батько дітей, у разі визначення місця проживання дітей з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дітьми, турботі відносно дитини та участі у їх вихованні і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дітей щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, а в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дітьми, визначене у цій справі місце проживання дітей може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Таким чином, з урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з мотивів наведених вище. На підставі викладеного,

Outcome: partial