Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

В листопаді 2024 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог (а.с.188-192) просила суд: 1)визнати трикімнатну квартиру, загальною площею 102,3 кв.м., житловою площею 54 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 381698332108; гараж загальною площею 46 кв.м., розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 3210800000:01:035:0308 по адресу: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1308862432108; автомобіль марки FORD FUSION № куз. [NUMBER] ,2008 року випуску, об`єм двигуна 1596 см3, спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . 2)визнати за [PERSON] право власності на: -ідеальну частку трикімнатної квартири, загальною площею 102,3 кв.м., житловою площею 54 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 381698332108 -ідеальну частку гаража, загальною площею 46 кв.м., розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 3210800000:01:035:0308 по адресу: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1308862432108; ідеальну частку автомобіля марки FORD FUSION № куз. [NUMBER] ,2008 року випуску, об`єм двигуна 1596 см3. 3)визнати за [PERSON] право власності на: -ідеальну частку трикімнатної квартири, загальною площею 102,3 кв.м., житловою площею 54 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 381698332108 -ідеальну частку гаража, загальною площею 46 кв.м., розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 3210800000:01:035:0308 по адресу: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1308862432108; ідеальну частку автомобіля марки FORD FUSION № куз. [NUMBER] ,2008 року випуску, об`єм двигуна 1596 см3 та стягнути з відповідача сплачену суму судового збору за подачу позовної заяви до суду. В обґрунтування позову зазначала, що 31 серпня 2022 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] . У шлюбі у них народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 13 березня 2022 року вона з дітьми виїхала до Німеччини, де знаходиться до цього часу, шлюбні відносини з відповідачем припинені, спільне господарство не ведеться. 09 жовтня 2024 року Ірпінським міським судом Київської області відкрито провадження за її заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Під час шлюбу вона з відповідачем придбала: трикімнатну квартиру, загальною площею 102,3 кв.м., житловою площею 54 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 381698332108, ринкова вартість якої складає 3\~333\~600,00 грн; гараж загальною площею 46 кв.м., розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 3210800000:01:035:0308 по адресу: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1308862432108, ринкова вартість якого складає 330\~000,00 грн; автомобіль марки FORD FUSION № куз. [NUMBER] ,2008 року випуску, об`єм двигуна 1596 см3, ринкова вартість якого складає 291\~690,00 грн. Право власності на вказане майно зареєстроване за нею. Відносини між нею та [PERSON] напружені та стосуються лише проблем дітей. Отже вирішити питання поділу майна шляхом домовленості не вбачається можливим. Вона вже більше двох років проживає разом із дітьми у Німеччині, майном, що є спільною сумісною власністю не користується. За таких обставин, для захисту її майнових прав вважає, що є підстави для поділу вказаного майна, шляхом виділення кожному по частці, що не перешкоджатиме в подальшому поділити відповідне майно за згодою, або звернутися з відповідним позовом про виділ частки в натурі або застосування правил щодо припинення частки у спільному майні та отриманні компенсації. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не прибув, надав суду письмову заяву в якій просив суд відкласти розгляд справи, посилаючись на те, що прибути в судове засідання не має можливості через виконання ним військового обов`язку в зоні бойових дій. Представник позивача заперечувала проти клопотання про відкладення судового засіданні. Суд розглянувши клопотання відповідача, вислухавши думку представника позивача, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, враховуючи приписи п.2 ч.3 ст. 233 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що 31 серпня 2002 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції, актовий запис 912. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] ( а.с10). У подружжя народилося двоє синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ( а.с.11). 09 жовтня 2024 року Ірпінським міським судом Київської області відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу ( а.с.12). 11 червня 2014 року подружжям [PERSON] була придбана квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка була зареєстрована за [PERSON] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ( а.с.13). 03 лютого 2018 року подружжям [PERSON] був придбаний гараж, розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 3210800000:01:035:0308 по адресу: [ADDRESS] , автогаражний кооператив «Зоря», гараж [NUMBER] , право власності на який зареєстровано за [PERSON] ( а.с.14). 19 серпня 2008 року подружжям [PERSON] придбано транспортний засіб автомобіль марки FORD FUSION № куз. [NUMBER] ,2008 року випуску, об`єм двигуна 1596 см3, право власності на який зареєстровано за [PERSON] станом на 25 березня 2025 року в ЄДРТЗ відсутні відомості про відчуження вищевказаного транспортного засобу ( а.с.166-167). Доказів протилежного сторонами у справі суду не надано. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~статті 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно зі статтями\~69,\~70 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно частини першої\~статті 57 СК України\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Частиною шостою\~статті 57 СК України\~визначено, що суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Відповідно до частини другої\~статті 70 СК України\~при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у\~статті 60 СК України\~закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і\~стаття 368 ЦК України. Частиною першою\~статті 70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі № 203/284/17 (провадження № 61-7751св19) та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 серпня 2021 року у справі № 553/2152/19 (провадження № 61-6722св21). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17 (провадження № 61-1935св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 3 частини першої\~статті 57 СК України\~та вказано, що «у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 березня 2019 року у справі № 362/2567/17-ц (провадження № 61-28795св18) зроблено такий висновок: «Згідно частини шостої статті 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Це пов`язано з тим, що для сімейних відносин важливе значення має не лише державна реєстрація шлюбу, а й дійсні відносини чоловіка та дружини. Якщо ж цього немає і чоловік та дружина фактично не складають однієї сім`ї, то на такі відносини не може поширюватися режим спільності майна подружжя. У разі спору заінтересована особа повинна довести в суді факт окремого проживання подружжя у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин до розірвання шлюбу». Аналогічний висновок також було зроблено і в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 313/403/14-ц (провадження № 61-13868св18). Вказаний висновок доповнено в постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 вересня 2018 року у справі № 750/9806/16-ц (провадження № 61-16800св18): «Згідно зазначених норм (частина шоста\~статті 57 СК України) при вирішенні питання про правовий режим майна подружжя з`ясуванню підлягають як підстави й час набуття такого майна, так і обставини, що свідчать про окреме проживання подружжя у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин до розірвання шлюбу». Відповідач не спростував презумпцію спільної сумісної власності на вказане майно. Тому суд доходить висновку, що спірне нерухоме майно та автомобіль є спільним сумісним майном сторін, яке підлягає поділу між ними в рівних частках. Разом з тим, позивач заявив вимогу про визнання спірного нерухомого майна та автомобіля об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, що не є ефективним способом захисту. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої\~статті 16 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року в справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року в справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30 січня 2019 року в справі № 569/17272/15-ц, від 4 червня 2019 року в справі № 916/3156/17 (пункт 72), від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 13 жовтня 2020 року в справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 42), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 11 січня 2022 року у справі № 904/1448/20 (пункт 5.31), від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 (пункт 9.21). Велика Палата Верховного Суду вважає, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна. Вказаний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц. Метою заявленого позивачем позову є поділ спільного сумісного майна, набутого під час перебування сторін у шлюбі. Оскільки відповідач не спростував презумпції спільної сумісної власності на спірне нерухоме майно, суд поширює режим спільної сумісної власності на вказане майно, ділить його в рівних частках між сторонами, однак відмовляє в задоволенні позовної вимоги про визнання цього об`єкту спільним сумісним майном. За таких обставин позов підлягає до задоволення частково, шляхом поділу спільного сумісного майна сторін, визнавши за ними в рівних частках, по 1/2 частині за кожним, право власності на: трикімнатну квартиру, загальною площею 102,3 кв.м., житловою площею 54 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 381698332108; гараж загальною площею 46 кв.м., розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 3210800000:01:035:0308 по адресу: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1308862432108; автомобіль марки FORD FUSION № куз. [NUMBER] ,2008 року випуску, об`єм двигуна 1596 см3. Відповідно до частини 1\~статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 9 084 грн 00 коп.

Outcome: partial