Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-15 00:00:00

12.09.2025 заявниця звернулася до суду із зазначеною заявою, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] строком на 6 місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: 1) заборонити перебувати в місці спільного проживання (перебування) заявниці та її неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] ; 2) заборонити спілкування з неповнолітньою дитиною заявниці [PERSON] , [INFO] , яка є постраждалою дитиною у справі; 3) заборонити наближатися менше ніж на 500 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування заявниці та її неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ; 4) заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати заявницю та її неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривднику, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними; 5) заборонити вести листування, телефонні переговори або контактувати з заявницею та її неповнолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб. В обґрунтування заявлених вимог заявниця зазначила, що у 2014 році вона познайомилась з [PERSON] , активно спілкуватись з яким почала у квітні 2024 році. В червні 2024 року заявниця з її неповнолітньою дитиною та [PERSON] почали проживати разом, вести спільний побут за адресою: [ADDRESS] . Заявниця проживає за цією адресою згідно із договором найму житлового приміщення з 2021 року. Зі згоди власниці квартири, разом із заявницею почав проживати й [PERSON] . Спільне проживання тривало з червня 2024 року по липень 2025 року. [PERSON] систематично вчиняв домашнє насильство по відношенню до заявниці. Свідком такого насильства стала також неповнолітня дочка заявниці [PERSON] , [INFO] . Як стверджує заявниця, домашнє насильство з боку [PERSON] почалось в серпні 2024 року і триває до сир пір, є систематичним, виражається в постійному контролюванні життя заявниці, її соціальних контактів, перешкоджанню у її вільному пересуванні за межі житлового приміщення, безпідставних допитах, сварках у присутності дитини, провокування на конфліктні ситуації, зокрема у нічний час, а також у погрозах, залякуванні, агресивній поведінці, спробах вдарити її. У липні 2025 року на прохання заявниці [PERSON] покинув місце її проживання, після чого вона розірвала з ним будь-які відносини. Незважаючи на це, [PERSON] продовжує вчиняти систематичне психологічне насильство у вигляді постійних переслідувань та намагань поговорити та примиритись, чого заявниця категорично не бажає, у зв`язку із чим [PERSON] погрожує їй, що ніколи не залишить її та дитину у спокої, буде переслідувати її та чинити психологічний тиск, поки вони не змінять свого ставлення до нього. Заявник звернулась до поліції для вжиття заходів по убезпеченню її від [PERSON] . Заявниця переконана, що подальше переслідування та вчинення домашнього насильства [PERSON] становить загрозу як для її психічного та фізичного здоров`я, так і для її неповнолітньої доньки. Зазначає, що дії [PERSON] спричиняють страждання та ведуть до виснаження та проблем зі здоров`ям. Заявниця та її донька перебувають у постійній емоційній напрузі, оскільки дії [PERSON] становлять для них високий ступінь ризику настання несприятливих наслідків. На підставі наведеного заявниця просить задовольнити заяву. Ухвалою судді від 12.09.2025 прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено відкрите судове засідання в порядку окремого провадження, за участі заявниці, заінтересованої особи. Задоволено клопотання заявниці про виклик в судове засідання свідків. У судовому засіданні заявниця вимоги заяви підтримала, надала пояснення на підтвердження викладених обставин, вважає, що заборони, які просить вжити стосовно заінтересованої особи, є обґрунтованими та необхідними для її захисту та захисту її неповнолітньої дитини. В судовому засіданні надала довідку, що з 01.07.2025 по 28.08.2025 тимчасово проживала разом із донькою у притулку, як особи постраждалі від домашнього насильства, де вони отримували психологічні, соціально побутові та соціально педагогічні послуги. Заінтересована особа [PERSON] викликався в судове засідання шляхом SMS-повідомлення, однак до суду не з`явилася з невідомих причин, що відповідно до ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України не перешкоджає розгляду заяви. Заяв по суті справи після відкриття провадження від сторін не надходило. Заслухавши пояснення заявниці та покази свідків [PERSON] та [PERSON] , розглянувши заяву, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з такого. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] та її неповнолітня донька [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками від 08.06.2022 №2302-5001729627 та №2302-5001729739 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. За цією адресою заявниця та її донька проживають на підставі договору найму (оренди) житлового приміщення від 03.09.2021. Відповідно до довідки, виданої головою правління ОСББ «Цитрусова 6» разом із заявницею та її донькою, у період з червня 2024 року по липень 2025 року проживав [PERSON] , [INFO] . Судом досліджено чисельні скріншоти з переписки у соціальних мережах, зокрема у застосунку «Viber», між заявницею [PERSON] та [PERSON] , в яких [PERSON] постійно контролює місце перебування заявниці та її доньки, здійснює тиск психологічного характеру, вимагаючи повідомити її місцезнаходження та зустрітись з ним, ігноруючи відмову заявниці у таких зустрічах. Крім того, за змістом повідомлень [PERSON] слідує, що він погрожує вчинити самогубство, у разі, якщо [PERSON] з ним не зустрінеться. Також, [PERSON] надсилав смс-повідомлення знайомій заявниці [PERSON] з проханням організувати йому та [PERSON] зустріч. З метою встановлення місцезнаходження заявниці [PERSON] здійснювались багаторазові запити через сервіс Google Maps на її електронну пошту, що розцінено як намагання переслідування заявниці. Свідок [PERSON] показала суду, що є власницею квартири, в якій проживає заявниця з її дитиною за Договором найму житлового приміщення. З [PERSON] не знайома, бачила його один раз, коли приїхала до помешкання, в якому він знаходився один, був агресивний. Зі слів [PERSON] знала, що [PERSON] її пригнічує, не дає спокійно жити, постійно здійснює на неї тиск, не приймає її відмову у спілкуванні, пошкодив двері у квартирі, коли намагався її вдарити. Одного разу під час спілкування по телефону чула, як донька заявниці [PERSON] була налякана, що знов прийде [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала покази, що декілька разів бачила [PERSON] , знала що між ним та заявницею постійні сварки. Підтвердила, що [PERSON] вимагав, щоб вона організувала йому зустріч з заявницею, періодично телефонує їй і пише СМС-повідомлення, щоб вона допомогла зустрітися із [PERSON] . Суду наданий талон-повідомлення про прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 05.08.2025, в якому зафіксоване звернення [PERSON] до ВП № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області щодо переслідування та погроз відносно неї [PERSON] . Також, відповідно до довідки №151, наданої 15.08.2025 Комунальним закладом «Запорізький обласний центр соціально-психологічної допомоги» Запорізької обласної ради з 01.07.2025 по 28.08.2025 [PERSON] та [PERSON] перебували у притулку закладу як постраждалі від домашнього насильства для отримання невідкладної комплексної допомоги з тимчасовим розміщенням, отримували психологічні, соціально побутові та соціально педагогічні послуги. При розгляді заяви, суд виходить з таких положень чинного законодавства. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Розділом IV глави 13\~ЦПК\~України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно до ст.\~350-2\~ЦПК\~України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно зі ст.26 вказаного Закону, право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника має, крім інших, постраждала особа або її представник. Базовим нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі, а особою, яка постраждала від домашнього насильства, - особа, яка зазнала домашнього насильства. Протидія домашньому насильству - це система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на припинення домашнього насильства, надання допомоги та захисту постраждалій особі, відшкодування їй завданої шкоди, а також на належне розслідування випадків домашнього насильства, притягнення до відповідальності кривдників та зміну їхньої поведінки. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Пунктом 7 частини 1 статті 1\~Закону\~України\~«Про запобігання\~та\~протидію\~домашньому насильству» встановлено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Крім того, відповідно до ч.3 ст.26 Закону №2229-VIII рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п. 9 ч.1 ст.1 Закону N 2229-VIII визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Обмежувальним приписом (ч.2 ст.26 Закону) визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 у справі № 756/3859/19, пр. № 61-11564св19 зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях». Суд дійшов висновку про те, що наразі існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства колишнім співмешканцем заявниці [PERSON] , а також настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, і такі ризики дійсно є реальними. За таких обставин, суд, враховуючи вище наведені норми законодавства, за результатами розгляду справи, вважає, що з метою запобігання продовженню здійснення [PERSON] домашнього насильства стосовно заявниці, зокрема, актуальність ризиків продовження та повторення протиправної поведінки, що порушує права заявниці, з метою захисту її прав від проявів домашнього насильства в сім`ї, встановив підстави для задоволення заяви у визначений заявницею спосіб строком на 6 місяців, що відраховуються з 16.09.2025 (дати ухвалення рішення суду). Відповідно до ч.4 ст.350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. За приписами ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Outcome: approved