Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-17 00:00:00

Короткий виклад позиції позивача та відповідача. Позивачка [PERSON] звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовною заявою до ТОВ «ТТВК» про визнання припиненими трудових відносин. Позов обґрунтовує тим, що відповідно до наказу № 6 від 08.02.2022 позивачка була прийнята на роботу в ТОВ «ТТВК» на посаду помічника менеджера з туризму та з 09.02.2022 приступила до своїх функціональних обов`язків. До трудової книжки був внесений відповідний запис про працевлаштування. 21.07.2022 вона за попереднім погодженням з керівником, через засоби електронного зв`язку подала заяву про звільнення з займаної посади з 25.07.2022, на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України. Після цього вона вважала, що припинила трудові відносини з ТОВ «ТТВК», але наказ про звільнення або повідомлення про звільнення не отримувала. У квітні 2025 року позивачка звернулася до центру зайнятості для отримання статусу особи, яка шукає роботу. Під час прийому їй стало відомо, що відповідач, всупереч вимогам закону та у порушення її прав на припинення трудових відносин і звільнення з роботи за ініціативи працівника за згодою сторін на підставі ч.1 ст.36 КЗпП України, жодних дій не вчинив, наказ про звільнення з роботи не видав. 02.05.2025 нею через відділення «Нова Пошта» подана письмова заява до керівника ТОВ «ТТВК» з проханням врегулювати питання щодо припинення трудової діяльності. Цю заяву відповідач не отримав, тому вона зв`язалася через мобільний телефон з колишнім безпосереднім керівником, яка повідомила, що сама звільнилася з ТОВ «ТТВК», товариство діяльності не проводить, керівництво та працівники офісу відсутні, у зв`язку з тим що власниками ТОВ «ТТВК» с фізичні особи - резиденти російської федерації, у рамках кримінального провадження на майно накладено арешт. Зазначає, що залишаючись офіційно працевлаштованою у ТОВ «ТТВК», та через відсутність будь-яких каналів зв`язку з відповідачем, вона позбавлена права бути звільненою із займаної посади та права на вільне обрання місця роботи, тому вимушена звернутися до суду за захистом порушених прав. Просить суд, із урахуванням заяви про зміну предмета позову: «трудові відносини між [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТТВК», код ЄДРПОУ 36285831, що розташоване м. Київ, вул. Велика Васильківська, 72, офіс 128, визнати припиненими у зв`язку зі звільненням [PERSON] з посади помічника менеджера з туризму, менеджера (управителя) з туризму з 25.07.2022 за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП України». Рух справи в суді першої інстанції та процесуальні рішення. Ухвалою судді Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 19.06.2025 позовна заява [PERSON] прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 02.09.2025 ухвалою судді Чорнобаївського районного суду Черкаської області задоволена заява [PERSON] про прийняття зави про зміну предмета позову та постановлено в подальшому розглядати справу з урахуванням зміни предмета позову. Відповідач у судові засідання не з`являвся; повідомлений про дату, час і місце розгляду справи належним чином, шляхом направлення судових документів за адресою юридичного місцезнаходження, проте конверт повернувся без вручення із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою»; будь-яких клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від Відповідача до суду не надійшло (а.с. 26, 55, 85). Позивачка не заперечувала щодо здійснення розгляду справи без участі представника відповідача, не заперечувала проти постановлення у справі заочного рішення. Частиною 1 статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлення про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Оскільки судом вжиті вимоги закону щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, він вважається таким, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився, не подав відзив, а позивачка не заперечує проти заочного вирішення справи, суд постановив ухвалу із внесенням до протоколу судового засідання про заочний розгляд справи. Пояснення сторін. У судовому засіданні позивачка просила позов задовільнити з підстав, викладених у її заяві. Зазначила, що фактично виконувала свої трудові обов`язки з 09 по 23 лютого 2022 року. після початку війни - 24 лютого 2022 року уся робота зупинилася і ні вона, ні інші працівники не працювали. Заробітну плату із виплатили за лютий, березень і, можливо, за квітень 2022 року. Вона зверталася із заявою до відповідача про зввільнення, але до цього часу офіційно трудові відносини не припинені. Фактичні обставини, встановлені судом та мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи. Згідно з відомостями про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб, сформованими засобами автоматичних систем Пенсійного фонду Україну 02.04.2025, [PERSON] на підстав наказу № 6 від 08.02.2022 прийнята на роботу в ТОВ «ТТВК» на посаду «Помічник менеджера з туризму. Менеджер (управитель) з туризму». Дата запису 09.02.2022. Відомості про припинення трудових відносин відсутні (а.с. 11). Відповідно до даних про трудовий та страховий стаж, сформованими засобами автоматичних систем Пенсійного фонду Україну 30.04.2025, [PERSON] за період із 01.01.2004 по 31.03.2025 має страховий стаж 1 місяць, 19 днів (а.с. 12). Згідно з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору, сформованого засобами автоматичних систем ГУ ДПС у Черкаській області 29.08.2025, [PERSON] нарахований та виплачений від ТОВ «ТТВК» дохід у формі заробітної плати в лютому 2022 року 4 550,00 грн, у березні 2022 року 6 500,00 грн, додаткове благо у березні 2022 року 6 500,00 грн (а.с. 93-94). 21.07.2022 позивачка направила відповідачу заяву про звільнення з 25.07.2022 за угодою сторін згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с.8). 02.05.2025 та 29.08.2025 позивачка повторно направила через поштове відділення зв`язку заяву на адресу відповідача про її звільнення з 25.07.2022 та вжиття заходів про внесення до відповідних реєстрів інформації про припинення трудових відносин (а.с. 9-10, 92, 95). Докази щодо надання відповіді на заяву Позивача - відсутні. Застосовані норми права. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно зі ст. 1 КЗпП України, законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників. Згідно з ч. 1, 3 ст. 21 КЗпП України трудовий договір - угода між працівником і роботодавцем, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Згідно зі статтею 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою для припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38,39). Відповідно до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Згідно зі ст. 47 КЗпП, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. У постанові Верховного Суду від 25 листопада 2019 року у справі №201/1384/16-ц визнано ефективним і таким, що не суперечить закону спосіб захисту порушеного права шляхом припинення трудових відносин на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Конституційний суд України у рішеннях від 07.07.2004 у справі № 1-14/2004, від 16.10.2007 у справі № 1-16/2007 та від 29 січня 2008 року у справі №1-5/2008 вказав, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. Оцінка доказів і висновки суду. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Позивач має право на вільний вибір роботи, що включає право на розірвання трудового договору в порядку статті 38 КУпАП. Трудові відносини між позивачкою та відповідачем фактично припинені, проте позивачка позбавлена можливості оформити припинення трудових відносин у встановленому законодавством порядку, що порушує її конституційні права. За цих обставин суд вважає, що позовні вимоги про припинення трудового договору на підставі ст. 38 КУпАП слід задовольнити. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позовних, суд вважає необхідним стягнути із відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 1 211,20 грн (а.с. 15). На підставі викладеного та

Outcome: approved