Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-15 00:00:00

У листопаді 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання договору купівлі-продажу дійсним, у якому вказувала, що 12 січня 2000 року вона уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу, відповідно до якого придбала в останньої житловий будинок [ADDRESS] . У цей же день договір було зареєстровано на Вознесенській універсальній товарно-сировинній біржі за реєстр. №5. Разом з тим покупець зареєструвала право власності щодо придбаного будинку в КП «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації». Нотаріально договір сторони не посвідчували, ухилившись від цього. Однак всі істотні умови договору купівлі-продажу були виконані, а саме: продавець передала покупцю належний їй житловий будинок; покупець прийняла його та сплатила за нього певну грошову суму, обумовлену сторонами договору. Позивачка під час оформлення земельної ділянки, яка призначена для обслуговування належного їй будинку, дізналася, що спірний договір є недійсним, що створює їй перешкоди в розпорядженні майном. Так як продавець майна [PERSON] померла, що унеможливлює належне нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу, а тому позивачка просила визнати договір купівлі-продажу дійсним в судовому порядку. Ухвалою суду від 25 червня 2025 року замінено первісного відповідача у справі Олександрівську селищну раду, на належну відповідачку [PERSON] . В судове засідання позивачка [PERSON] та її представниця [PERSON] не з`явилися, проте в матеріалах справи містяться заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, судом вважається належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомила. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представниця позивачки [PERSON] в окремій заяві не заперечувала проти такого порядку вирішення спору. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема,\~суд встановив,\~що 12\~січня 2000\~року [PERSON] \~(після\~укладення шлюбу\~-\~ [PERSON] )\~придбала у\~ [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] , уклавши та зареєструвавши в цей же день письмовий договір купівлі-продажу на Вознесенській універсальній товарно-сировинній біржі, про що в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю внесено запис за №5. Разом з тим покупець зареєструвала право власності щодо придбаного будинку в КП «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації». Нотаріально договір сторони не посвідчували, ухилившись від цього. Однак всі істотні умови договору купівлі-продажу були виконані, а саме: продавець передала покупцю належний їй житловий будинок; покупець прийняла його та сплатила за нього певну грошову суму, обумовлену сторонами договору. Позивачка під час оформлення земельної ділянки, яка призначена для обслуговування належного їй будинку, дізналася, що спірний договір є недійсним, що створює їй перешкоди в розпорядженні майном. У той же час нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу на час розгляду справи неможливе (продавець майна померла, а право власності на придбане нерухоме майно вже зареєстроване за покупцем). Ст. 9 Житлового Кодексу України вказує, що громадяни України мають право на придбання будинків і квартир на біржових торгах. При укладенні договору сторони угоди узгодили всі її істотні умови і виконали свої зобов`язання, але не здійснили нотаріального посвідчення цього договору, як того вимагала ст. 227 ЦК України 1963 року (чинна на час укладення угоди). З положень ч. 1 ст. 47 ЦК України 1963 року вбачається те, що угода, укладена з порушенням вимог про її обов`язкове нотаріальне посвідчення, вважається недійсною. Проте, згідно ч. 2 ст. 47 ЦК України 1963 року, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. В п. 4 постанови від 28 квітня 1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами) Пленум Верховного Суду України зазначив, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved