Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-18 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - адміністрація Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що рішенням суду від 10 листопада 2023 року було розірвано шлюб між нею, та [PERSON] . Від шлюбу має спільну доньку, [PERSON] , [INFO] . Відповідач ніяким чином не піклується про дитину з 2020 року, не проявляє заінтересованості в подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини. Відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної або будь-якої іншої участі у вихованні дитини. Всі питання щодо виховання вирішуються нею самостійно без участі та підтримки відповідача. Дитина знаходиться на повному його утриманні. Також дитина не має реєстрації місця проживання, оскільки відповідач не надав згоди на реєстрацію місця проживання дитини. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення батьком від виховання дитини, свідомим нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність відповідального ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні [PERSON] позов підтримала та просила задовольнити. Зазначала, що з серпня 2019 року по липень 2020 року вони з відповідачем проживали, спочатку в квартирі, яку орендували, а в подальшому у її матері. Після сварки, яка відбулась улітку 2020 року, відповідач пішов та після чого вона майже з ними не спілкувалась. З березня 2022 року вона проживає з дитиною за межами України. Зазначала, що місцезнаходження відповідача їй наразі невідомо, інколи він звертався із проханням направити фото дитини, однак матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідач у судові засідання не з`являвся, причини неявки не повідомив, у зв`язку з чим судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд даної цивільної справи. У судовому засіданні була допитана свідок [PERSON] , яка є сусідкою позивача, яка зазначала, що була свідком сварки між позивачем та відповідачем, яка відбулась влітку 2020 року, та яка закінчилась викликом поліції. Знає зі слів позивача, що батько дитини майже не допомагає матеріально. Свідок [PERSON] , мати позивача, повідомляла, що причиною одруження зі сторони відповідача була необхідність залишитись в Україні. Відповідач не приймає участі у вихованні дитини, однак не заперечувала, що інколи допомагав матеріально. Також була допитана в судовому засіданні в якості свідка, [PERSON] , яка є подругою позивача та яка повідомила, що батька дитини - [PERSON] вона бачила тільки один раз. Зі слів позивача їй відомо, що батько дитини не спілкується з ними. Представник адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради надав суду заяву про розгляд справи без участі їх представника та просили ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства та з урахуванням інтересів дитини. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2024 року витребувано з органу опіки та піклування в особі адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпра від 23 квітня 2025 року (в порядку ч. 5 ст. 259 ЦПК України) закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Суд, заслухавши позивача, допитавши свідків, дослідивши докази у справі, приходить до таких висновків. 16 серпня 2019 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Самарському районному у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що було зроблено відповідний актовий запис № 191. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2023 року у справі № 202/15783/23 розірвано шлюб, зареєстрований 16 серпня 2019 року у Самарському районному у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що було зроблено відповідний актовий запис № 191. Сторони мають спільну дитину: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 29 квітня 2020 року, актовий запис про народження № 492. Відповідно до частини третьої\~статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої\~статті 1 Закону України «Про охорону дитинства», далі - Закон). Згідно з частиною першою\~статті 8 Закону\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону). Згідно з частиною першою\~статті 155 СК\~України\~здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на\~повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою\~статті 164 СК України, пунктом 2 якої визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту пункту 2 частини першої\~статті 164 СК України\~дає підстави для висновку, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Наслідком позбавлення батьківських прав, як виняткового заходу, є істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Згідно з частиною першою\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з частиною першою статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного\~закону\~і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки)….. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18\~грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта\~статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків». Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17. Судова практика щодо застосування положень\~статті 164 СК України\~є усталеною. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (статті 12 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На виконання ухвали суду щодо витребування висновку органу опіки та піклування листом від 06.02.2025 року вих. № 5/5 62 адміністрацією Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради повідомлено про неможливість розгляду на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Амур-Нижньодніпровського району доцільності позбавлення батьківських прав Бах Тхіерно Сулеймана у зв`язку з перебуванням матері з дитиною за межами України. Під час розгляду справи було встановлено, що [PERSON] разом з малолітньою [PERSON] , [INFO] , не проживають за адресою: [ADDRESS] , а перебувають за межами України з березня 2022 року. Дитина [PERSON] з 01.09.2022 зареєстрована у [ADDRESS] . Позивачем була надана заява від 12 серпня 2025 року окружним відомством Гамбург-Норд щодо умов життя у зв`язку з українським судовим процесом про виключне батьківське право. У заяві зазначено, що мати дитини зареєстрована в Гамбурзі з 01.09.2022. 11.08.2025 було проведено візит додому до матері дитини в присутності [PERSON] . Двокімнатна квартира чиста, охайна та облаштована відповідно до потреб дитини. [PERSON] регулярно відвідує дитячий садок і цього року піде до дошкільного закладу. \~Суд зазначає, що ухилення від виконання юридичного обов`язку - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість його виконати, але не вчиняє до цього жодних дій. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч. 1\~ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. У судовому засіданні допитані свідки повідомляли переважно щодо обставин, які передували виїзду позивача з дитиною за межі України, та які були відомі зі слів позивача. Надана заява від 12 серпня 2025 року окружним відомством Гамбург-Норд містить лише відомості щодо умов проживання позивача з дитиною в Гамбурзі. Будь-яких інших доказів, які б свідчили про невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, суду не надано. Суд вважає, що позивачем не надано доказів, які б давали підстави категорично стверджувати про свідоме ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків, не надано даних, які об`єктивно характеризують відповідача як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, позивачем не обґрунтовано яким чином позбавлення батьківських прав забезпечуватиме інтереси дитини, тому суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог, у зв`язку з чим відмовляє у їх задоволенні. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в задоволенні позову судові витрати у справі покладаються на позивача. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (частина четверта\~статті 268 ЦПК України). Згідно з частиною п`ятою\~статті 268 ЦПК України\~датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Повний текст рішення складений відповідно до ч. 5\~ст. 268 ЦПК України, що узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 05.09.2022 у справі № 1519/2-5034/11, тобто датою ухвалення судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 19.08.2025, є дата складення повного судового рішення 19.09.2025. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed