Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-11 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «КМБ Фонд», Київської міської ради, Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації в якому просять: - зобов?язати Товариство з обмеженою відповідальністю «КМБ ФОНД» прийняти рішення про передачу гуртожитку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , у власність територіальної громади міста Києва, укласти договір з Київською міською радою за яким Товариство з обмеженою відповідальністю «КМБ ФОНД» передає, а Київська міська рада приймає у власність територіальної громади міста Києва гуртожиток, розташований за адресою: [ADDRESS], та передати цей гуртожиток у власність територіальної громади міста Києва; -зобов?язати Київську міську раду прийняти рішення про прийняття гуртожитку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , у власність територіальної громади міста Києва, укласти договір з Товариством з обмеженою відповідальністю «КМБ ФОНД», за яким останнє передає, а Київська міська рада приймає у власність територіальної громади міста Києва гуртожиток, розташований за адресою: [ADDRESS], та прийняти цей гуртожиток у власність територіальної громади міста Києва. Свої вимоги обґрунтовують тим, що позивачі зареєстровані та тривалий час проживають у гуртожитку [ADDRESS] . Будівництво гуртожитку розпочато у вересні 1955 року, прийнято в експлуатацію на підставі акта державного приймання від 25.12.1956. Забудовником виступав Київметробуд. На виконання Указу Президента України від 15.06.1993 № 210 «Про корпоратизацію підприємств» та наказу Міністерства економіки України від 06.12.1994 № 172, Управління будівництва «Київметробуд» включено до переліку підприємств, що підлягали корпоратизації, зі строком її початку - 01.11.1994. Із листа Фонду державного майна України від 03.04.2023 № 4837/125/55-23 вбачається, що Управління будівництва «Київметробуд» мало статус державного підприємства. Наказом Української державної корпорації «Укрметротунельбуд» від 09.12.1994 №68 створено ВАТ «Київметробуд» та затверджено його статут. До статутного фонду ВАТ передано, зокрема, гуртожиток за адресою: [ADDRESS] , з вартістю включення станом на 01.11.1994 - 166 543,00 карб. Державну реєстрацію ВАТ проведено 21.12.1994. Наказом Фонду державного майна України від 07.02.1995 № 49-ДПК надано дозвіл на приватизацію майна шляхом продажу акцій ВАТ «Київметробуд». 08.12.2017 за замовленням ПАТ «Київметробуд» проведено технічну інвентаризацію гуртожитку, за результатами якої складено план багатоквартирного будинку та сформовано інвентаризаційну справу. Розпорядженням Солом`янської РДА від 10.12.2014 № 74 (у редакції від 26.02.2018 №128) будівлю за адресою: [ADDRESS] внесено до реєстру житлових будинків, що використовуються як гуртожитки, та надано статус гуртожитку для одинаків. 14.03.2018 приватним нотаріусом відкрито розділ Державного реєстру речових прав щодо гуртожитку, у якому зареєстровано право власності за ПАТ «Київметробуд». Відповідно до протоколу наглядової ради ПАТ «Київметробуд» від 05.06.2018 №5 засновано ТОВ «КМБ ФОНД» із статутним капіталом 1 505 587,30 грн, сформованим майном ПАТ, у тому числі будівлею гуртожитку. Протоколом загальних зборів учасників ТОВ «КМБ ФОНД» від 06.06.2018 № 1 підтверджено, що ПАТ «Київметробуд» володіє 100 % статутного капіталу. ТОВ «КМБ ФОНД» зареєстроване 22.06.2018. Протоколом наглядової ради АТ «Київметробуд» від 28.07.2021 № 11 підтверджено передачу будівлі гуртожитку до статутного капіталу ТОВ «КМБ ФОНД». Цього ж дня складено акт приймання-передачі, яким будівлю внесено як основний засіб до статутного капіталу ТОВ «КМБ ФОНД». 28.07.2021 приватним нотаріусом здійснено державну реєстрацію права власності на гуртожиток за ТОВ «КМБ ФОНД». 11.08.2022 за зверненням мешканців гуртожитку до ЄРДР внесено відомості про кримінальне провадження № 42022102090000199 щодо самоправного відчуження гуртожитку. 30.11.2021 у Державному земельному кадастрі зареєстровано земельну ділянку кадастровий № 8000000000:69:099:0012 комунальної форми власності за адресами: [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] , із цільовим призначенням - 02.04 «Для будівництва і обслуговування будівель тимчасового проживання». Позивачі вказують, що вони разом з іншими мешканцями неодноразово зверталися до відповідачів та органів влади з вимогами передати гуртожиток у власність територіальної громади м. Києва відповідно до Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». Так, відповідно до ст. 5 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку» закріплено, що передача гуртожитків, включених до статутних капіталів товариств, у тому числі тих, що в подальшому були передані такими товариствами до статутних капіталів інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб, у власність територіальних громад здійснюється на добровільних (договірних) умовах або, у разі відмови органів управління (уповноважених осіб) власників гуртожитків від такої передачі, - за рішенням суду за поданням органу місцевого самоврядування. Однак, до цього часу вказане питання відповідачами не вирішено. Крім того, відповідач-2 самоусунувся від реалізації наданих йому Законом повноважень на звернення до суду з позовом про зобов`язання відповідача-1 передати спірний гуртожиток у власність територіальної громади м.Києва, а тому позивачі вимушені звернутися до суду з даним позовом вважаючи, що у вказаний спосіб будуть поновлені їх права та охоронюваний законом інтерес. Просять позов задовольнити. 04.12.2023 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Букіної О.М. Ухвалою суду від 06.12.2023 позовну заяву залишено без руху надавши позивачам строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання ухвали. 17.01.2024 на адресу суду від позивачів надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою суду від 22 січня 2024 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 04.03.2024 представником третьої особи були подані до суду пояснення на позовну заяву. 18.03.2024 представником відповідача-2 подано до суду відзив на позовну заяву. Відповідач-2 у своєму відзиву на позов посилається на те, що 04 вересня 2008 року Верховна Рада України прийняла Закон України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" (далі - Закон). Закон не передбачає добровільність прийняття гуртожитку у власність територіальної громади чи виключення. Відтак станом на сьогодні в разі відсутності волевиявлення власників гуртожитків, включених до статутних капіталів товариств, щодо передачі комунальної власності територіальної громади міста Києва, з метою забезпечення виконання прав мешканців гуртожитків на приватизацію займаних кімнат передача таких гуртожитків на безкомпенсаційній основі неможлива. Для передачі гуртожитків до комунальної власності, зокрема на компенсаційній або на частково компенсаційній основі, потрібно застосовувати в порядку та строки, передбачені Загальнодержавною цільовою програмою передачі гуртожитків у власність територіальних громад, затвердженою законом. Такі вимоги передбачені пунктом 2 частини першої статті 3 і частиною першою статті 14 Закону. Залежність передачі гуртожитків на компенсаційній або частково компенсаційній основі зумовлена потребою фінансування заходів такої передачі - компенсації власникам гуртожитку грошових коштів за передачу гуртожитку. Відповідно до ч. 6 ст. 14 Закону видатки, пов?язані з передачею гуртожитків у власність територіальних громад відповідно до цього Закону, здійснюються за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, передбачених на це затвердженою законом Загальнодержавною цільовою програмою передачі гуртожитків у власність територіальних громад та законом про Державний бюджет України на відповідний рік. Кошти на відшкодування вартості будівлі гуртожитку за рахунок бюджету виділені не були у зв?язку із відсутністю фінансування, адже загальнодержавна програма передачі гуртожитків у власність територіальних громад на 2022 - 2023 роки Верховною Радою України не приймалась ( лист-роз?яснення від 19.08.2022 № 001-КО-3912/5, міститься в матеріалах справи як додаток до позовної заяви). Вказують, що відповідачем -2 не було порушено прав і законних інтересів позивачів, оскільки відповідач-2 діє у відповідності до статті 19 Конституції України лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Відповідно і передача гуртожитку до власності територіальної громади міста Києва відбувається лише у визначений чинним законодавством порядок, тобто лише за згодою власника, а саме Товариства з обмеженою відповідальністю «КМБ ФОНД». Крім того, відповідач- 2 наділений дискреційними повноваженнями, а тому зобов?язання відповідача- 2 вчинити дії у спосіб вказаний у позові та без згоди власника, тобто визначеної Законом процедури та відповідного фінансування з Державного бюджету є втручанням у дискреційні повноваження. Вважає, що позовні вимоги в частині зобов?язання Київської міської ради прийняти рішення про прийняття гуртожитку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , у власність територіальної громади міста Києва, укласти договір з Товариством з обмеженою відповідальністю «КМБ ФОНД», за яким останнє передає, а Київська міська рада приймає у власність територіальної громади міста Києва гуртожиток, розташований за адресою: [ADDRESS], та прийняти цей гуртожиток у власність територіальної громади міста Києва є безпідставним. 29.03.2024 представником позивача було подано до суду клопотання про залучення Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації до участі у справі в якості співвідповідача. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 29.03.2024, яка була постановлена без виходу суду до нарадчої кімнати до участі у справі було залучено у якості співвідповідача Солом`янську районну в місті Києві державну адміністрацію. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 29.03.2024 позивачам надано строк для усунення недоліків поданого позову. 18.04.2024 від представника позивачів адвоката Недотопа М.М. до Солом`янського районного суду м. Києва надійшла заява про усунення недоліків. 26.04.2024 відповідачем-2 подано доповнення до відзиву на позов. 03.07.2024 позивачами подано заяву про зміну предмету позову в якому позивачі просили: -зобов?язати Товариство з обмеженою відповідальністю «КМБ ФОНД» прийняти рішення про передачу гуртожитку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , у власність територіальної громади міста Києва, укласти договір з Київською міською радою за яким Товариство з обмеженою відповідальністю «КМБ ФОНД» передає, а Київська міська рада приймає у власність територіальної громади міста Києва гуртожиток, розташований за адресою: [ADDRESS], та передати цей гуртожиток у власність територіальної громади міста Києва; -зобов?язати Київську міську раду (якщо рішення по суті розгляду цього позову приймається під час дії воєнного стану та протягом 30 днів після припинення чи скасування зобов`язати Київську міську раду за участю Солом`янської районної у м.Києві державної адміністрації і постійної комісії Київської міської ради з питань житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу) прийняти рішення про прийняття гуртожитку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , у власність територіальної громади міста Києва, укласти договір з Товариством з обмеженою відповідальністю «КМБ ФОНД», за яким останнє передає, а Київська міська рада приймає у власність територіальної громади міста Києва гуртожиток, розташований за адресою: [ADDRESS], та прийняти цей гуртожиток у власність територіальної громади міста Києва. 22.07.2024 відповідачем-3 подано заперечення проти позову в яких останній просить відмовити у задоволенні позову за відсутністю порушення прав позивачів з боку Солом`янської районної в м.Києві державної адміністрації. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 27.01.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. У судовому засіданні позивач та представники позивачів підтримали поданий позов та просили його задовольнити в повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача-2, 3 заперечувала проти задоволення позову та просила відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Представник відповідача-1 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений. 09.06.2025 від відповідачем-1 подано письмові пояснення на позов та клопотання про слухання справи у відсутності їх представника. Відповідач-1 у своїх поясненнях на позов посилається на те, що позов подано фізичними особами - [PERSON] та [PERSON] , які є мешканцями спірного гуртожитку. Проте, відповідач-1 вважає, що останні не наділені правом звернення до суду з даним позовом, оскільки приписами а. 4 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку» закріплено, що передача гуртожитків, включених до статутних капіталів товариств, у тому числі тих, що в подальшому були передані такими товариствами до статутних капіталів інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб, у власність територіальних громад здійснюється на добровільних (договірних) умовах або, у разі відмови органів управління (уповноважених осіб) власників гуртожитків від такої передачі, - за рішенням суду за поданням органу місцевого самоврядування. Вказує, що у даному випадку, подання позивачами даного позову не відповідає вищевказаним вимогам законодавства та правій позиції Верховного Суду у постанові від 24.11.2021 у справі № 591/1240/18, відповідно до якої громадяни, які проживають у гуртожитках, не наділені правом на звернення до суду з вимогами про передачу гуртожитків у власність територіальних громад, оскільки їх право на приватизацію житлових приміщень у таких гуртожитках має похідний характер і виникає лише після передачі гуртожитків у власність відповідної територіальної громади. Також посилається, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» всі гуртожитки, на які розповсюджується дія цього Закону, підлягають передачі у власність територіальних громад. Відповідно до статті 14 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» встановлено особливості передачі гуртожитків у власність територіальних громад. Гуртожитки (як об`єкти нерухомого майна, житлові комплекси та/або їх частини), на які поширюється дія цього Закону, передаються у власність відповідних територіальних громад згідно з цим Законом у порядку та строки, визначені затвердженою законом Загальнодержавною цільовою програмою передачі гуртожитків у власність територіальних громад. Згідно з частиною 3 статті 14 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» гуртожитки, включені до статутних капіталів товариств, передаються у власність територіальних громад відповідно до цього Закону в один із таких способів: на безкомпенсаційній основі всі гуртожитки передаються: а) за згодою власника гуртожитку - за його рішенням; б) без згоди власника гуртожитку - за рішенням суду; (Підпункт "б" пункту 1 частини третьої статті 14 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) згідно з Рішенням Конституційного Суду № 7-р(II)/2021 від 20.10.2021). - на частково-компенсаційній основі всі гуртожитки передаються: а) на договірних засадах з виплатою компенсації у розмірі, визначеному відповідно до частини четвертої цієї статті, - за рішенням власника гуртожитку та рішенням відповідної місцевої ради; б) відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, у розмірі, меншому за розмір, визначений відповідно до частини четвертої цієї статті, - за рішенням суду за позовом місцевої ради; - на компенсаційній основі, за умови попередньої повної компенсації в розмірі, визначеному відповідно до частини четвертої цієї статті, гуртожитки передаються: а) за згодою місцевої ради - за рішенням відповідної місцевої ради за поданням власника гуртожитку; б) без згоди місцевої ради - за рішенням суду за позовом власника гуртожитку. Вказує, що 20.10.2021 Конституційний Суд України розглянув на пленарному засіданні справу № 3-181/2020(440/20) за конституційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Чернігівоблбуд" щодо відповідності Конституції України (конституційності) підпункту "б" пункту 1 частини третьої статті 14 Закону України "Про забезпечення 06.06.2025 5 реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" від 4 вересня 2008 року № 500-VI (Відомості Верховної Ради України, 2008 р., № 46, ст. 323) зі змінами та дійшов висновку, що підпункт пункту 1 частини третьої статті 14 Закону № 500-VІ, яким передбачено примусове передання на безкомпенсаційній основі в комунальну власність гуртожитку, що його включено до статутного капіталу товариства, яке є власником такого гуртожитку, суперечить приписам частин першої, другої статті 8, частини третьої статті 22, частин першої, четвертої, п`ятої статті 41 Конституції України. Ухваленим рішенням № 7-р(ІІ)2021 у цій справі підпункт "б" пункту 1 частини третьої статті 14 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" від 04.09.2008 № 500-VІ, зі змінами визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), утрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Вказу, що для розгляду даного спору необхідне волевиявлення або власника та/або відповідної місцевої ради. Відповідач-1 посилається, що у даному випадку, ТОВ «КМБ ФОНД», як власник гуртожитку, не надавав згоди на його передачу до комунальної власності територіальної громади міста Києва. Вказує, що у разі відсутності волевиявлення власників гуртожитків, включених до статутних капіталів товариств, щодо передачі їх до комунальної власності територіальної громади міста Києва, з метою забезпечення дотримання прав мешканців гуртожитку на приватизацію займаних кімнат, передача таких гуртожитків на безкомпенсаційній основі неможлива. Просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Вислухавши думку сторін у справі, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача-1, оскільки його неявка не перешкоджає її розгляду. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивачі зареєстровані та тривалий час проживають у гуртожитку [ADDRESS] . Будівництво гуртожитку розпочато у вересні 1955 року, а прийнято в експлуатацію на підставі акта державного приймання від 25.12.1956. Забудовником виступав Київметробуд. На виконання Указу Президента України від 15.06.1993 № 210 «Про корпоратизацію підприємств» та наказу Міністерства економіки України від 06.12.1994 № 172 Управління будівництва «Київметробуд» включено до переліку підприємств, що підлягали корпоратизації. Наказом Української державної корпорації «Укрметротунельбуд» від 09.12.1994 №68 створено ВАТ «Київметробуд» та затверджено його статут. До статутного фонду ВАТ передано, зокрема, гуртожиток за адресою: [ADDRESS] , із вартістю включення станом на 01.11.1994 - 166 543,00 карбованців. Державну реєстрацію ВАТ проведено 21.12.1994. Наказом Фонду державного майна України від 07.02.1995 № 49-ДПК надано дозвіл на приватизацію майна шляхом продажу акцій ВАТ «Київметробуд». 08.12.2017 за замовленням ПАТ «Київметробуд» проведено технічну інвентаризацію гуртожитку та сформовано інвентаризаційну справу. Розпорядженням Солом`янської РДА від 10.12.2014 № 74 (у редакції від 26.02.2018 №128) будівлю гуртожитку внесено до реєстру житлових будинків, що використовуються як гуртожитки, та надано статус гуртожитку для одинаків. 14.03.2018 приватним нотаріусом відкрито розділ Державного реєстру речових прав щодо гуртожитку, у якому зареєстровано право власності за ПАТ «Київметробуд». Протоколом наглядової ради ПАТ «Київметробуд» від 05.06.2018 № 5 засновано ТОВ «КМБ ФОНД», до статутного капіталу якого було передано будівлю гуртожитку. Протоколом загальних зборів учасників ТОВ «КМБ ФОНД» від 06.06.2018 № 1 підтверджено, що ПАТ «Київметробуд» володіє 100 % статутного капіталу ТОВ «КМБ ФОНД». 22.06.2018 здійснено державну реєстрацію ТОВ «КМБ ФОНД». Протоколом наглядової ради АТ «Київметробуд» від 28.07.2021 № 11 підтверджено передачу будівлі спірного гуртожитку до статутного капіталу ТОВ «КМБ ФОНД», цього ж дня складено акт приймання-передачі, а також проведено державну реєстрацію права власності за ТОВ «КМБ ФОНД». Таким чином встановлено, що гуртожиток, розташований за адресою: [ADDRESS] , перебуває у приватній власності Товариства з обмеженою відповідальністю «КМБ ФОНД». Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право приватної власності, яка є непорушною, а також право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю та результатами інтелектуальної діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Примусове відчуження власності можливе лише за певних умов, а саме: з мотивів суспільної необхідності, на підставі та в порядку, встановлених законом, з попереднім повним відшкодуванням її вартості. В умовах воєнного чи надзвичайного стану допускається примусове відчуження з наступним повним відшкодуванням. Конфіскація майна може застосовуватися лише за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, визначених законом. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст.19 Конституції України). Відповідно до статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і доведення їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 3, 4 ЦПК України правом звернення до суду наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Як вбачається зі змісту позову, позивачі, які є мешканцями спірного гуртожитку вважають, що їх приватизаційні права та охоронюваний законом інтерес у реалізації приватизаційних прав є порушеним, а тому звернулися до суду з даним позовом та просять зобов?язати Товариство з обмеженою відповідальністю «КМБ ФОНД», як власника прийняти рішення про передачу спірного гуртожитку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , у власність територіальної громади міста Києва, укласти договір з Київською міською радою про передачу у власність територіальної громади міста Києва гуртожиток, розташований за адресою: [ADDRESS] , та відповідно зобов?язати Київську міську раду прийняти рішення про прийняття спірного гуртожитку у власність територіальної громади міста Києва, шляхом укладання договору з Товариством з обмеженою відповідальністю «КМБ ФОНД» . Аналізуюючи матеріали справи на відповідність їх нормам матеріального права, суд вважає, що поданий позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено статтею 16 цього Кодексу. Суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист їх прав і охоронюваних законом інтересів, які порушені або оспорюються. Наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а лише однією з необхідних умов реалізації права, встановленого вищевказаними нормами. Приписами а. 4 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку» закріплено, що передача гуртожитків, включених до статутних капіталів товариств, у тому числі тих, що в подальшому були передані такими товариствами до статутних капіталів інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб, у власність територіальних громад здійснюється на добровільних (договірних) умовах або, у разі відмови органів управління (уповноважених осіб) власників гуртожитків від такої передачі, - за рішенням суду за поданням органу місцевого самоврядування. Відповідно до п. 19 ч.1 ст. 18 згаданого Закону органи місцевого самоврядування у житловій сфері щодо приватизації громадянами житла у гуртожитках, на які поширюється дія цього Закону звертаються до суду з позовом про примусову передачу гуртожитків у належному стані у власність територіальної громади відповідно до цього Закону у разі відмови власника гуртожитку добровільно здійснити передачу гуртожитку згідно з пунктом 3 частини третьої статті 14 цього Закону. Разом з тим, суд вважає, що подання позивачами даного позову не відповідає вищевказаним вимогам законодавства. Так, відповідно до приписів частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховним Судом у постанові від 24.11.2021 у справі № 591/1240/18 сформовано правову позицію, відповідно до якої громадяни, які проживають у гуртожитках, не наділені правом на звернення до суду з вимогами про передачу гуртожитків у власність територіальних громад, оскільки їх право на приватизацію житлових приміщень у таких гуртожитках має похідний характер і виникає лише після передачі гуртожитків у власність відповідної територіальної громади. Враховуючи, зокрема, положення ст. 18 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» суд дійшов висновку, що саме власник гуртожитку та орган місцевого самоврядування наділені повноваженнями вирішувати питання передачі (умов такої передачі) і прийняття у комунальну власність гуртожитку чи окремих житлових приміщень. Окремі громадяни правом на звернення з таким позовом до суду не наділені. Вказаний висновок викладений також у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі № 264/7504/15-ц (провадження № 61-34679св18), від 21 травня 2020 року у справі № 401/3644/16-ц (провадження № 61-10132св18). Отже, вирішуючи спір по суті, суд має встановити наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу для захисту якого звернувся позивач, тобто встановити чи є особа, за позовом якої порушено провадження у справі, належним позивачем. Відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення і інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить, і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення) від зобов`язаних осіб. Тобто, лише встановити наявність у особи, яка звернулась з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для ухвалення судом рішення про відмову в позові. Враховуючи наведене вище та приймаючи до уваги сформовану правову позицію Верховного Суду, яка зазначена вище, суд погоджується з доводами відповідача-1 про те, що позивачі [PERSON] та [PERSON] , як фізичні особи та які проживають у спірному гуртожитку, є неналежними позивачами за заявленими позовними вимогами про передачу гуртожитків у власність територіальних громад, що у свою чергу є підставою для відмови у задоволенні позову. Разом з цим, позов не підлягає задоволенню також виходячи з наступного. Так, правові основи приватизації державного житлового фонду визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». За змістом його статей 1, 2, 8 Закону, передача житла у власність громадян здійснюється з державного житлового фонду на підставі рішень органів приватизації. Разом із тим, як встановлено судом, спірний гуртожиток не належить до державного житлового фонду, а є приватною власністю господарського товариства - ТОВ «КМБ ФОНД». Відповідно до ст. 3 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» всі гуртожитки, на які розповсюджується дія цього Закону, підлягають передачі у власність територіальних громад. Відповідно до статті 14 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» встановлено особливості передачі гуртожитків у власність територіальних громад. Гуртожитки (як об`єкти нерухомого майна, житлові комплекси та/або їх частини), на які поширюється дія цього Закону, передаються у власність відповідних територіальних громад згідно з цим Законом у порядку та строки, визначені затвердженою законом Загальнодержавною цільовою програмою передачі гуртожитків у власність територіальних громад. Згідно з частиною 3 статті 14 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» гуртожитки, включені до статутних капіталів товариств, передаються у власність територіальних громад відповідно до цього Закону в один із таких способів: на безкомпенсаційній основі всі гуртожитки передаються: а) за згодою власника гуртожитку - за його рішенням; б) без згоди власника гуртожитку - за рішенням суду; (Підпункт "б" пункту 1 частини третьої статті 14 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) згідно з Рішенням Конституційного Суду № 7-р(II)/2021 від 20.10.2021). - на частково-компенсаційній основі всі гуртожитки передаються: а) на договірних засадах з виплатою компенсації у розмірі, визначеному відповідно до частини четвертої цієї статті, - за рішенням власника гуртожитку та рішенням відповідної місцевої ради; б) відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, у розмірі, меншому за розмір, визначений відповідно до частини четвертої цієї статті, - за рішенням суду за позовом місцевої ради; - на компенсаційній основі, за умови попередньої повної компенсації в розмірі, визначеному відповідно до частини четвертої цієї статті, гуртожитки передаються: а) за згодою місцевої ради - за рішенням відповідної місцевої ради за поданням власника гуртожитку; б) без згоди місцевої ради - за рішенням суду за позовом власника гуртожитку. 20.10.2021 Конституційний Суд України розглянув на пленарному засіданні справу № 3-181/2020(440/20) за конституційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Чернігівоблбуд" щодо відповідності Конституції України (конституційності) підпункту "б" пункту 1 частини третьої статті 14 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" від 4 вересня 2008 року № 500-VI (Відомості Верховної Ради України, 2008 р., № 46, ст. 323) зі змінами та дійшов висновку, що підпункт пункту 1 частини третьої статті 14 Закону № 500-VІ, яким передбачено примусове передання на безкомпенсаційній основі в комунальну власність гуртожитку, що його включено до статутного капіталу товариства, яке є власником такого гуртожитку, суперечить приписам частин першої, другої статті 8, частини третьої статті 22, частин першої, четвертої, п`ятої статті 41 Конституції України. Ухваленим рішенням № 7-р(ІІ)2021 у цій справі підпункт "б" пункту 1 частини третьої статті 14 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" від 04.09.2008 № 500-VІ, зі змінами визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), утрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Відповідно, для розгляду даного спору необхідне волевиявлення або власника та/або відповідної місцевої ради. У даному випадку, ТОВ «КМБ ФОНД», як власник гуртожитку, не надавав згоди на його передачу до комунальної власності територіальної громади міста Києва. У разі відсутності волевиявлення власників гуртожитків, включених до статутних капіталів товариств, щодо передачі їх до комунальної власності територіальної громади міста Києва, з метою забезпечення дотримання прав мешканців гуртожитку на приватизацію займаних кімнат, передача таких гуртожитків на безкомпенсаційній основі неможлива. Разом з цим, згідно з пунктом 2 рішення Київської міської ради від 27.10.2022 №5482/5523 та розпорядженням Київської міської військової адміністрації від 12.10.2023 №800 визначено процедури прийняття гуртожитків до комунальної власності. Проте, зазначені акти також не містять обов`язку власників гуртожитків передавати їх у власність територіальної громади без їхньої згоди. За змістом статей 316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а примусове позбавлення права власності можливе лише у випадках та порядку, встановлених законом. Як зазначено вище, Закон України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» не містить імперативу щодо обов`язкової передачі гуртожитків, включених до статутних капіталів господарських товариств, у комунальну власність без волевиявлення власників. Оскільки Верховною Радою України не прийнято Загальнодержавної цільової програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад, відсутній і механізм компенсації власникам за таку передачу, що унеможливлює безоплатне вилучення гуртожитків у господарських товариств. Отже, передача гуртожитку у власність можлива лише за згодою власника, а саме Товариства з обмеженою відповідальністю «КМБ ФОНД» і у визначений чинним законодавством порядок. Разом з тим, як свідчать матеріали справи, відповідач-1 Товариство з обмеженою відповідальністю «КМБ ФОНД» такої згоди не надав. Закон України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" не передбачає добровільність прийняття гуртожитку у власність територіальної громади чи виключення. Таким чином, вимоги про зобов`язання ТОВ «КМБ ФОНД» передати, а Київської міської ради - прийняти у власність територіальної громади м. Києва гуртожиток за адресою: [ADDRESS] , тобто без згоди власника, визначеної законом процедури та відповідного фінансування з Державного бюджету не ґрунтуються на вимогах закону. Разом з цим, не ґрунтуються на вимог закону і вимоги позивачів щодо зобов`язання відповідача-2 вчинити дії у спосіб зазначений у позові, оскільки зводяться до дискреційних повноважень відповідача-2 та відповідача-3. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, як необґрунтованого. Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, правові підстави для стягнення з відповідачів понесених позивачами судових витрат по розгляду даної справи, відсутні.

Outcome: dismissed