Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-10 00:00:00

Позивач Товариства\~з обмеженою\~відповідальністю «ФК\~«Вектор Плюс»\~(далі\~ ТОВ\~«ФК «Вектор\~Плюс» звернувся\~до суду\~з позовом\~до відповідачів [PERSON] ,\~ [PERSON] та просить суд стягнути заборгованість в сумі 72\~672,17 грн., з яких 56\~301.92 грн. інфляційні втрати, нараховані на суму боргу за період з 12.03.2017 по 23.02.2022, та 16\~370,25 грн. 3% нараховані за період з 12.03.2017 по 23.02.2022, посилаючись на факт невиконання судового рішення. В обґрунтування позову зазначено, що рішенням суду від 25 травня 2012 року у справі № 2-2981/11 з відповідачів стягнуто на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованості за кредитним договором від 16.02.2007 № 0307/0207/88-050, що утворилась станом на 26.09.2011 в сумі 109\~488,20 грн. та судових витрат в сумі: 1\~094,88 грн. судового збору і 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, що склало загальну суму боргу 110\~703,08 грн., з яких 663,64 грн. погашено відповідачами. Ухвалою суду від 14 серпня 2013 року у справі № 211/4826/13-ц замінено сторону виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-2981/2011 на ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» у зв`язку з переходом прав кредитора відповідно до договору факторингу № 15 від 28.11.2012. Тому ураховуючи факт невиконання відповідачами судового рішення, на підставі ст. 625 ЦК України, просить вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 25 лютого 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд якої ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 11.09.2025 року у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] , адвоката Заборського О.В. про витребування доказів відмовлено. Адвокат Заборський О.В. в інтересах відповідача [PERSON] звернувся до суду з відзивом на позов, в обґрунтування якого зазначив, що до позовної заяви не долучено договір поруки, у зв`язку з чим неможливо встановити, які були умови в зазначеному договорі поруки, неможливо встановити строк дії договору, обсяг відповідальності поручителя, а ухвала про заміну сторони виконавчого провадження не має преюдиційного значення для [PERSON] , оскільки цією ухвалою не встановлено дію поруки до повного виконання боржником зобов`язання. ПАТ «Сведбанк» не мало права на укладення договору купівлі-продажу вимоги з ТОВ «Вектор Плюс» по кредитному договору « 0307/0207/88-050 від 16.02.2007, тобто договору факторингу щодо придбання права грошової вимоги до боржника фізичної особи не суб`єкта господарювання. Позивач пред`являє вимоги про стягнення заборгованості за зобов`язаннями, яке вже не підлягало судовому захисту та позовна давність по якому закінчилась, тому просить застосувати наслідки пропуску строків. Зазначено про відсутність факту отримання повідомлення [PERSON] про заміну сторони виконавчого провадження та просить відмовити у задоволенні вимог. Також адвокат Заборський О.В. в інтересах відповідача [PERSON] звернувся до суду з відзивом на позов, в обґрунтування якого зазначив, що у матеріалах справи відсутні будь які докази отримання відповідачем грошей на посилання на ці докази, відсутні докази передачі документів про видачу грошей в оригіналі (чи щонайменше у нотаріально засвідченій копії, як це передбачено договорами факторингу) від ПАТ «Сведбанк» до ТОВ «ФК Вектор Плюс», а отже обставини правонаступництва не доведені. Із посиланням на судову практику судів першої та апеляційної інстанцій України, просить відмовити в задоволенні вимог. У додаткових поясненнях представника позивача ТОВ «ФК «Вектор Плюс» зазначено, що предметом доказування у цій справі є обставини виконання чи часткового виконання рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 травня 2012 року у справі № 2-2981/11, а також розмір інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих за ст. 625 ЦК України. Ухвалення судом рішення про заміну сторони стягувача у справі про стягнення з боржника кредитної заборгованості (ухвала Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 14 серпня 2013 року у справі № 211/4826/13-ц) унеможливлює задоволення в іншій судовій справі позову про визнання недійсними договорів факторингу, якщо такий позов стосується тих самих правовідносин, тих самих прав вимоги, які вже були предметом дослідження у справі про заміну стягувача. Тому наполягає на задоволенні вимог. У судовому засіданні представник позивача, адвокат Пивоваров В.І. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідачі до суду не з"явилися, їх представник адвокат Заборський О.В. звернувся до суду із заявою про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позовних вимог заперечує з підстав зазначених у відзиві та додаткових поясненнях, а також підтримує подану заяву про застосування строків позовної давності. Суд вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов до таких висновків. Як встановлено судом, 16.02.2007 між АКБ «ТАС -Комерцбанк» правонаступником якого став ВАТ «Сведбанк», а в подальшому - ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] був укладений договір про надання кредиту № 0307/0207/88-050 на суму 11 900 дол. США. під 14 % річних на строк до 15.02.2017, а 16.02.2007 між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки, відповідно до якого він солідарно відповідає перед позивачем за виконання [PERSON] зобов`язань в повному обсязі за кредитним договором № 0307/0207/88-050 від 16.02.2007. Відповідачі зобов`язання перед позивачем не виконали, заборгованість станом на 26.09.2011 рік становить 119 36, 29 дол. США (95 175,20 грн. по курсу НБУ на 26.09.2011 р. -1 дол. США -7,9736 грн.), з яких: 9653 дол. США (76 969, грн. по курсу НБУ на 26.09.2011 р. -1 дол. США -7,9736 грн.) заборгованість по кредиту, 2283,29 дол. США (18 206,04 грн. по курсу НБУ на 26.09.2011 р. -1 дол. США -7,9736 грн.) заборгованість по відсотках, 14 330,87 грн. сума пені. Указані обставини\~установлені рішенням\~Довгинцівського районного\~суду міста\~Кривого Рогу\~Дніпропетровської області\~від 25\~травня 2012\~року у\~справі №\~2-2981/11 за\~позовом Публічного\~акціонерного товариства\~«Сведбанк» до\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] про\~стягнення заборгованості\~за кредитним\~договором, яким позов задоволено частково: стягнуто солідарно\~з [PERSON] ,\~ [PERSON] на\~користь публічного\~акціонерного товариства\~«Сведбанк» заборгованість\~по кредитному\~договору від\~16.02.2007\~№ 0307/0207/88-050,\~що утворилась\~станом на\~26.09.2011\~у розмірі\~109\~488\~грн.\~20\~коп., з яких 76\~969\~грн.\~16\~коп.\~заборгованість за\~кредитом,\~18\~206\~грн.\~04\~коп.\~заборгованість за\~відсотками,\~14\~313\~грн.\~пені за\~кредитом,\~а також\~1\~094\~\~грн. 88\~коп. судового збору\~та витрати\~на інформаційно-технічне\~забезпечення розгляду\~справи у\~сумі 120\~гривень 00\~коп. витрат. Рішення не оскаржено, набрало законної сили 05.06.2012. Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 серпня 2013 року у справі № 211/4826/13-ц замінено стягувача у виконавчому провадженні по цивільній справі № 2-2981/2011 за позовом Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором на Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс» у зв`язку з переходом прав кредитора відповідно до договору факторингу № 15 від 28.11.2012. Ухвала не оскаржена, набрала законної сили 20.08.2013. Згідно частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Верховний Суд у постанові від 02 грудня 2022 року у справі № 756/16645/17 (провадження № 61-8899 св 22) вважав за необхідне зазначити, якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність підстав для нарахування боргу, оскільки вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання. Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите. У разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту. Отже, ухвалення судом рішення у справі про стягнення з боржника кредитної заборгованості унеможливлює задоволення\~в іншій\~судовій справі позову про визнання недійсними договорів факторингу та відступлення прав вимоги, якщо такий позов стосується тих самих правовідносин, тих самих прав вимоги, які вже були предметом дослідження у справі про стягнення з боржника кредитної заборгованості. Подібний висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67 цс 20). За таких обставин суд відхиляє доводи відповідачів щодо відсутності доказів перерахунку та отримання кредитних коштів, порушень передачі прав вимоги за договором факторингу, неналежного кредитора, тощо. За змістом положень статті 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611\~цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625\~ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень\~статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до частини четвертої статті 263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до пункту 8.35 постанови від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до\~статті 625\~ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц . У пункті 8.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 зазначено, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований Великою Палатою Верховного Суду у пункті 54 постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та пункті 6.19. постанови від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19). Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі\~статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Рішенням Довгинцівського\~районного суду\~міста Кривого\~Рогу Дніпропетровської\~області від\~25\~травня 2012\~року у\~справі №\~2-2981/11 про солідарне стягнення з [PERSON] , [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Сведбанк» заборгованості по кредитному договору від 16.02.2007 № 0307/0207/88-050, у розмірі 109\~488 грн. 20 коп. та судових витрат відповідачами не виконано, доказів на спростування цього судом не надано. Згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, та висновками Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16 (провадження № 14-254цс19), до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених\~статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і три проценти річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16 (провадження № 14-254цс19), практика Верховного Суду стала в цій частині (постанова від 19 березня 2025 року у справі № 757/48689/17-ц (провадження № 61-9950св24). Позивач звернувся до суду з позовом у січні 2025 року, а отже мав право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за період з січня 2022 року по 23.02.2022 (останні 3 роки, що передували зверненню до суду). Щодо продовження строків давності на строк дії карантину, необхідно зазначити таке. Із 12 березня 2020 року на усій території України установлений карантин із подальшим продовженням відповідними постановами його строку до 30 червня 2023 року (пункт 1\~постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»). Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями\~257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (пункт 12\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~в редакції\~Закону № 540-ІХ, який набрав чинності 02 квітня 2020 року). Однак суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позову. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний\~законом\~інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина четверта\~статті 14 ЦК України). Пунктом 15\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~в редакції\~Закону № 540-ІХ\~передбачено, що\~у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення (Закон України від 16 червня 2020 року № 691-ІХ «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19»). Отже, на період дії карантину законодавець звільнив позичальника від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення платежів за кредитами (позиками), однак\~не звільнив від відповідальності, визначеної статтею 625ЦК України, тому до спірних правовідносин застосовні положення про позовну давність та щодо її продовження на строк дії карантину. Тобто, строки давності щодо вимог про стягнення сум за статтею 625 ЦК України,які не спливли на момент набрання чинності Законом №\~540-ІХ (02 квітня 2020 року), продовжуються на строк дії такого карантину. Такі висновки щодо застосування\~Закону № 540-ІХ\~викладені в пункті 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06 вересня 2023 року в справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22), а також в постановах Верховного Суду від 07 вересня 2022 року в справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22), від 16 листопада 2023 року в справі № 487/1342/21 (провадження № 61-4298св23), від 20 квітня 2023 року в справі № 728/1765/21 (провадження № 61-6640св22). Таким чином з урахуванням заявленої відповідачами позовної давності стягнення сум за статтею 625 ЦК України підлягає обмеженню строком давності, який підлягає обрахуванню з урахуванням\~Закону № 540-ІХ. Отже, на момент набрання чинності Законом № 540-ІХ\~(02 квітня 2020 року) прострочені з 02 квітня 2017 року платежі за кредитом перебувають у межах продовженої Законом № 540-ІХ\~позовної давності. Згідно із Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану»\~(далі - Закон № 2120-ІХ), що набрав чинності 17 березня 2022 року,\~Прикінцеві та перехідні положення ЦК України\~доповнено пунктом 18, за змістом якого\~\~в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та в тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Закон № 2120-ІХ\~виключив можливість нарахування сум за статтею 625ЦК України з 24 лютого 2022 року, однак не змінив положення пункту 12 Прикінцевих та\~перехідних положень\~ЦК України в редакції Закону №\~540-ІХ щодо продовження строку давності, зокрема за вимогами про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних, нарахованих до 24 лютого 2022 року, на період дії карантину. Карантин на території України скасований з 30 червня 2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651, тому позивач, звернувшись до суду в січні 2025 року, в частині вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за період з 02 квітня 2017 року до 23 лютого 2022 року дотримався строків давності, які продовжувалися відповідно до\~Закону № 540-ІХ, а тому вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, зважаючи на помилковість сторони позивача початку нарахувань з 12.03.2017. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом в постанові від 25 вересня 2024 року у справі № 206/2984/23 (провадження № 61-7249св24). Запровадження на всій території карантину є безумовною правовою підставою для продовження строків, визначених статтею 257 ЦК України. Вирішувати питання поважності пропуску такого строку не потрібно. Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 947/8885/21 (провадження № 61-7480сво22), у постанові Верховного Суду від 10 липня 2024 року в справі № 206/3045/23 (провадження № 61-3852св24). Так, позивачем розраховано інфляційні втрати та\~три проценти річних за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року наступим чином: 56301,92 грн. - інфляційні втрати нараховані на суму боргу 110039,44 грн. за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року; 16370,25 грн. - 3 проценти річних нараховані на суму боргу 110039,44 грн. за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року. Загальний розмір 72672,17 грн. В той\~час за\~період з\~02.04.2017\~року по\~23.02.2022\~року інфляційні втрати та\~три проценти річних на суму боргу 110039,44 грн. складають: 3% річних за формулою: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. Період прострочення грошового зобов`язання: з 02.04.2017 до 31.12.2019 (кількість днів у періоді - 1004). Сума 110\~039,44 x 3 % x 1004 : 365 : 100 = 9\~080,51 грн. Період прострочення грошового зобов`язання: з 01.01.2020 до 31.12.2020 ( кількість днів у періоді 366). Сума 110\~039,44 x 3 % x 366 : 366 : 100 = 3\~301,18 грн. Період прострочення грошового зобов`язання: з 01.01.2021 до 23.02.2022 ( кількість днів у періоді 419). Сума 110\~039,44 x 3 % x 419 : 365 : 100 = 3\~789,58 грн. Всього: 16\~171,28 грн. Інфляційні втрати за формулою: ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ) ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. IIc (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) x (100,20 : 100) x (99,90 : 100) x (102,00 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (101,00 : 100) x (101,50 : 100) x (100,90 : 100) x (101,10 : 100) x (100,80 : 100) x (100,00 : 100) x (100,00 : 100) x (99,30 : 100) x (100,00 : 100) x (101,90 : 100) x (101,70 : 100) x (101,40 : 100) x (100,80 : 100) x (101,00 : 100) x (100,50 : 100) x (100,90 : 100) x (101,00 : 100) x (100,70 : 100) x (99,50 : 100) x (99,40 : 100) x (99,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (100,20 : 100) x (99,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,80 : 100) x (100,30 : 100) x (100,20 : 100) x (99,40 : 100) x (99,80 : 100) x (100,50 : 100) x (101,00 : 100) x (101,30 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,00 : 100) x (101,70 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) = 1.48492355 Інфляційне збільшення: 110 039,44 x 1.48492355 - 110 039,44 = 53 360,72 грн. Отже, за період з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року інфляційні втрати та\~три проценти річних на суму боргу 110039,44 грн. складають: інфляційні втрати 110\~039,44 x 1.48492355 - 110\~039,44 =\~53\~360,72 грн.; 3 проценти річних 16\~171,28 грн. Разом 69\~532,00 грн. Ураховуючи, що цивільне судочинство згідно частин першої-третьої статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог частково. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 2\~422,40 грн., сплачений ним при подачі позову, тому суд вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати. Крім того, пунктом 5 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно частини 1 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частина 8 статті 141 ЦПК України встановлює, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Разом із першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (постанова Великої Палати Верховного Суду у справі №904/4494/18). Так, при поданні позовної заяви представником позивача було заявлено про попередній розрахунок витрат, які очікує понести на правничу допомогу. На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача надано: договір про надання правової допомоги № 20-06/2023 від 20 червня 2023 року, укладений з Адвокатським об`єднанням «СмартЛекс»; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, згідно якого витрати на професійну правничу допомогу складають 5000,00 гривень У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 містяться висновки: «Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом за умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Таку правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19. З огляду на вказане, взявши до уваги характер правовідносин у цій справі, зокрема, обсяг наданих адвокатом позивачу ТОВ "ФК"Вектор Плюс" послуг, відсутність клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката зі сторони відповідачів, суд дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн. відповідають критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, відповідності конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідності процесуальних дій, а тому вимога про відшкодування витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню.

Outcome: approved