Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла вищезазначена позовна заява. Зі змісту позовної заяви вбачається, що 31.07.2024 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено договір позики №2349353, за змістом якого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» зобов`язалося надати [PERSON] у власність грошові кошти (позику), на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок [PERSON] . В свою чергу, [PERSON] зобов`язався повернути ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» плату (проценти) від суми позики. ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» свої зобов`язання за договором виконало належним чином, надавши у розпорядження [PERSON] погоджену суму позики. У свою чергу, [PERSON] свої зобов`язання за договором позики не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість у загальному розмірі 19751 грн. 26 коп. 14 червня 2021 року ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ»» уклали договір факторингу № 14/06/21, предметом якого є відступлення прав вимоги до боржників, зазначених у реєстрі боржників, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Відповідно до витягу з реєстру боржників №39 від 23.12.2024 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 від ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» до ТОВ «ФК «ЄАПБ»» перейшло право вимоги до відповідача [PERSON] на загальну суму 19751,26 грн., з яких 11450 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 349,23 грн. - заборгованість по несплаченим відсотках за користування позикою, 5725, 00 грн. сума заборгованості по процентах за понадстрокове користування позикою, 2227,03 грн. комісія за надання позики. З урахуванням вищевикладеного, ТОВ «ФК «ЄАПБ» просило стягнути з [PERSON] суму заборгованості за договором позики в загальному розмірі 19751,26 грн., яка складається з 11450 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 349,23 грн. - заборгованість по несплаченим відсотках за користування позикою, 5725,00 грн. сума заборгованості по процентах за понадстрокове користування позикою, 2227,03 грн. комісія за надання позики, а також вирішити питання про розподіл судових витрат. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі було визначено суддю Рукас О.В. Ухвалою суду від 15.08.2025 року провадження у справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання, встановлено строк для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав, зокрема, на подачу заяв по суті справи. 27 серпня 2025 року відповідачем було подано відзив на позовну заяву, згідно якого останній просить суд відмовити ТОВ «ЄАПБ» в частині стягнення відсотків за понадстрокове користування позикою та комісії за надання позики. Обґрунтовуючи відзив відповідач зазначив, що не погоджується з сумами нарахованих відсотків, покликається на\~Закон України «Про споживче кредитування»\~та Закон «України «Про захист прав споживачів» та вказує, що проценти нараховані поза строком надання позики, а комісія за надання позики є прихованою платою за сам кредит, оскільки не підтверджується реальним наданням будь яких послуг, а є штучним збільшенням вартості кредиту. Просив витребувати від позивача оригінали письмових доказів, а у разі їх неможливості надання просив не брати до уваги відповідні копії як докази. Крім того, у разі часткового задоволення позову, просив надати відстрочку (розстрочку) виконання рішення строком на 6 місяців з огляду на тяжкий матеріальний стан. 10 вересня 2025 року на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача додатково обґрунтовує позовні вимоги, просить суд задовольнити їх у повному обсязі, та проводити розгляд справи за їх відсутності. В обґрунтування відповіді на відзив на позовну заяву, представник позивача зазначив, що договір позики укладений з відповідачем в електронній формі відповідно до вимог чинного законодавства з погодженням всіх істотних умов договору, в тому числі і розміру комісії, відсотків за користування сумою позики, що відповідало дійсній волі сторін, тому розмір заборгованості відповідає погодженим умовам за договором позики. Позивачем не здійснювалось нарахувань жодних штрафних санкцій. На думку позивача, сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строк, умови та нарахування відсотків у зв`язку з простроченням повернення суми позики, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 11 вересня 2025 року відповідачем [PERSON] до суду надано заперечення на відповідь на відзив, в якому останній просить суд відмовити в задоволенні позову в частині стягнення відсотків, нарахованих поза межами строку дії договору та в частині стягнення комісії за надання позики, яка є прихованою платою за кредит, та у разі задоволення позову відстрочити виконання рішення строком на шість місяців. У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. У поданій позовній заяві та у запереченнях на відзив просить суд розгляд справи проводити за відсутності представника ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце судових засідань [PERSON] повідомлявся в належний процесуальний спосіб, про причини неявки до суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надавав. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилися, зважаючи на наявність клопотання сторони позивача про проведення судового розгляду за відсутності представника позивача, зважаючи на відсутність клопотань про відкладення судового розгляду, суд вважає за можливе проводити судове засідання за відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У Постанові КЦС ВС від 16.12.2020 року у справі № 561/77/19 зроблено висновок, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Відповідно до ч. 1, 3, 4, 6, 8 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У Постанові КЦС ВС від 12.01.2021 року у справі № 524/5556/19 зроблено висновок, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Судом встановлено, що 31.07.2024 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи товариства було укладено договір позики № 2349353 (а.с.5-8). Договір підписаний [PERSON] з використанням одноразового ідентифікатора електронного підпису 764860, що був направлений товариством на його номер мобільного телефону, а з боку ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» шляхом введення одноразового ідентифікатора електронного підпису - 7CvhhXpaI3. Відповідно до п. 1 договору позики № 2349353 від 31.07.2024 року (а.с. 5) ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передало у власність [PERSON] грошові кошти на погоджений строк, шляхом їх перерахування на банківських картковий рахунок [PERSON] на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язалася повернути позику, сплатити проценти від суми позики протягом строку позики згідно графіка платежів, або достроково. Відповідно до п. 2 договору позики № 2349353 від 31.07.2024 року ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» надає [PERSON] позику в розмірі 11450 грн. 00 коп., що надається одноразовим безготівковим переказом на електронний платіжний засіб [PERSON] (п.2.1), строк позики 30 днів (п.2.2); строк повернення позики 29.08.2024 року; денна процентна ставка 0,75%. Комісія за надання позики у розмірі 22,21% від суми позики 2543,05 грн. (п.2.4). В укладеному договорі позики сторонами викладено інформацію щодо реальних витрат за позикою, реальної процентної ставки та реальної вартості наданої позики. Невід`ємним додатком до договору позики є графік платежів, який так само підписаний сторонами та містить інформацію щодо розміру, строків та порядку сплати платежів за договором позики. Таким чином, суд приходить до висновку щодо доведеності факту укладення 31.07.2024 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи товариства договору позики №2349353, у відповідності до умов якого [PERSON] отримав суму грошових коштів у якості позики, а також взяв на себе зобов`язання з повернення суми позики та сплати процентів за користування нею. З інформаційної довідки ТОВ «Фінансова компанія «ФІНЕКСПРЕС»» від 26.06.2025 року № КД-000034243 (а.с. 19) судом встановлено що на платіжний засіб з номером [NUMBER] , отримувач [PERSON] , було перераховано грошові кошти в сумі 11450 грн. 00 коп. Вказані обставини стороною відповідача спростовано не було. Таким чином, судом встановлено, що ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» своє зобов`язання за договором позики № 2349353 від 31.07.2024 року виконало у повному обсязі, надавши у розпорядження [PERSON] погоджену суму позики у погоджений сторонами спосіб та строк. З розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» за період з 31.07.2024 року по 23.12.2024 року (а.с. 21-22 ), судом встановлено, що на момент відступлення права грошової вимоги до боржників, заборгованість [PERSON] за позикою складала 19751 грн 25 коп., з яких: 11450 грн. заборгованість за тілом позики, 349,25 грн. заборгованість за відсотками, 5725,00 грн. заборгованість за відсотками за понадстрокове використання позики, 2227,025 заборгованість за комісією. Судом встановлено, що 14.06.2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «Фінансова Компанія «ЄАПБ»» було укладено договір факторингу № 14/06/21 (а.с. 10-12), відповідно до п. 1.1 якого ТОВ «Фінансова Компанія «ЄАПБ» зобов`язалося передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», а ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» зобов`язалося відступити ТОВ «Фінансова Компанія «ЄАПБ» право грошової вимоги до боржників. Відповідно до умов договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року перехід прав вимоги до ТОВ «Фінансова Компанія «ЄАПБ» пов`язується з моментом підписання сторонами акту-прийому-передачі реєстру боржників, після чого ТОВ «ФК «ЄАПБ» стає кредитором по відношенню до боржників та набуває відповідні права вимоги. Протягом 2021-2024 років до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 шляхом укладання додаткових угод вносились зміни та доповнення, в тому числі і стосовно продовження строків дії та передання прав вимоги за відповідними реєстрами боржників. 23.12.2024 року між ТОВ «Фінансова Компанія «ЄАПБ» та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» було підписано акт прийому-передачі реєстру боржників за додатковою угодою №45 від 23.12.2024 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року (а.с. 15-16). Платіжною інструкцією №586 від 27.12.2024, на загальну суму 2535 077 грн. 43 коп. (а.с. 17) підтверджується перерахування коштів від ТОВ «Фінансова Компанія «ЄАПБ» на користь ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» в якості оплати за відступлення права вимог згідно договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року. Відповідно до реєстру боржників (а.с. 18) до ТОВ «Фінансова Компанія «ЄАПБ» перейшло право вимоги ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» до [PERSON] за кредитним договором № 2349353 від 31.07.2024 року. Право вимоги передбачає право вимоги заборгованості у загальному розмірі 19751 грн 25 коп., з яких: 11450 грн. заборгованість за тілом позики, 349,25 грн. заборгованість за відсотками, 5725,00 грн. заборгованість за відсотками за понадстрокове використання позики, 2227,025 заборгованість за комісією за надання позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Фактором, у свою чергу, може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Таким чином, договірні відносини факторингу передбачають особливий суб`єктний склад, оскільки сторонами такого договору можуть бути лише чітко визначені актом цивільного законодавства особи: клієнтом за договором факторингу може бути будь-яка фізична та юридична особа, які є суб`єктами підприємницької діяльності (ч. 2 ст. 1079 ЦК України), а фактором - банк чи інша фінансова установа, яка має право здійснювати факторингові операції (ч. 3 ст. 1079 ЦК України). У Постанові ВС від 18.10.2023 року у справі № 905/306/17, а також постановах Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012 зазначено, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Таким чином, судом встановлено, що право вимоги первісного кредитора ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» до [PERSON] , що виникло з договору позики № 2349353 від 31.07.2024 року, на підставі укладеного договору факторингу перейшло до ТОВ «Фінансова Компанія «ЄАПБ». Разом з тим, суд звертає увагу на наступне. Аналізуючи обґрунтованість розміру заборгованості відповідача за кредитним договором, суд звертає увагу, що належним чином дослідити поданий стороною доказ розрахунку заборгованості за кредитним договором, перевірити його та оцінити в сукупності і взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок це процесуальний обов`язок суду (постанова КЦС ВС від 25.05.2022 року у справі № 219/7527/16-ц). Кредитна заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву. Суд першої інстанції у межах наданих йому процесуальним законодавством повноважень не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується з розрахунком, наданим позивачем, оскільки незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі (постанова КЦС ВС від 07.06.2023 року у справі № 234/3840/15-ц). Зважаючи на умови договору позики, визначені у договорі № 2349353 від 31.07.2024 року, суд погоджується з наданими розрахунками заборгованості щодо обчислення суми заборгованості\~за основною\~сумою боргу,\~ відсотками,\~що були\~нараховані в\~межах строку\~дії договору\~ та\~комісією за\~надання позики,\~встановленою відповідно\~до п.2.4\~договору вважає їх правильними та обґрунтованими. Тому суд не погоджується з посиланням відповідача на нікчемність нарахованої комісії в розмірі 2543,05 грн., оскільки остання передбачена умовами (п.2.4) підписаного відповідачем договору позики. Зворотного відповідачем не доведено. Одночасно судом не встановлено підстав для нарахування відсотків за користування позикою поза межами строків дії договору. Частиною 8\~статті 18 Закон України «Про захист прав споживачів»\~передбачено, що нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. За таких обставин та відсутність у договорі позики домовленості сторін про пролонгацію (продовження дії) такого договору не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем договору позики, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Такий висновок узгоджується з висновком Верховного суду, викладеним у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17. Умовами договору позики передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичальнику кредит та проценти за користування кредитом 29.08.2024 року. Тому на думку суду, розмір заборгованості слід визначати з урахуванням строку кредитування у 30 днів. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою\~статті 1050 ЦК України. Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору або отримання права вимоги за цим договором та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов?язань, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". З урахуванням вищевикладеного, суд за результатами повного, всебічного дослідження матеріалів позовної заяви, на основі достатньої сукупності належних, допустимих та достовірних доказів приходить до висновку, що позивачем доведено укладення договору позики між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] , факт виконання ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» свого зобов`язання з надання позики, факт порушення [PERSON] свого зобов`язання з повернення суми позики та сплати процентів, комісії, факт отримання права вимоги до [PERSON] за договором, що складається з права вимоги заборгованості у загальному розмірі 14026 грн. 26 коп., з яких: з яких: 11450 грн.00 коп. заборгованість за тілом позики, 349,23 грн. заборгованість за відсотками, 2227,03 грн. заборгованість за комісією. На підставі цього суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. З позовної заяви вбачається, що судові витрати позивача по справі складаються з: витрат на сплату судового збору за подання позовної заяви 3028,00 грн. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, зважаючи на розмір задоволених вимог відносно розміру заявлених вимог, то на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2150 грн. 18 коп. Щодо розстрочення виконання судового рішення. Відповідно до ч. 1, 3, 4, 5 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Відповідно до п. 10 ППВСУ від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо). Отже, відстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим. Верховним Судом у постановах від 18 лютого 2020 року у справі № 922/2191/12 та від 16 січня 2020 року у справі № 910/1820/19 зазначено, що питання про розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватись з урахуванням балансу інтересів сторін, слугувати досягненню мети виконання рішення з максимальним дотриманням співмірності негативних наслідків для боржника з інтересом кредитора. Необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, а тому повинні досліджуватися і оцінюватися доводи і заперечення як позивача, так і відповідача. Відповідно до заяви [PERSON] останній прохав суд про відстрочення судового рішення у зв`язку з неможливістю погашення заборгованості одразу, посилаючись на скрутне матеріальне становище, перебування на його утриманні батька інваліда, який потребує постійного стороннього догляду та лікування, про що надав відповідні докази (посвідчення №66 помічника дієздатної фізичної особи [PERSON] , виданого Виконавчим комітетом Вишгородської міської ради; рішення №619 від 08 грудня 2023 року Виконавчого комітету Вишгородської міської ради про призначення помічника [PERSON] особі [PERSON] , 1964 р.н., як такому, що потребує систематичного догляду та надання допомоги за станом здоров`я; Висновок ЛКК №305 від 30.11.2023 року, відповідно до якого [PERSON] , 1964 р.н. за станом здоров`я є особою з інвалідністю внаслідок війни третьої групи, потребує постійного стороннього догляду; Висновок ЛКК №306 від 30.11.2023 року виданий [PERSON] , 1986 р.н.; Акт депутата Вишгородської міської ради Шока А.М. від 25 липня 2024 року, про те що [PERSON] , який потребує стороннього догляду, проживає разом зі своїм сином [PERSON] , та перебуває на його утриманні. У зв`язку з цим вважає наявні підстави для відстрочення виконання рішення суду в частині стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за договором позики № 2349353 від 31.07.2024 року у загальному розмірі 14026 грн. 26 коп., з яких: з яких:11450 грн.00 коп. заборгованість за тілом позики, 349 грн. 23 коп. заборгованість за відсотками, 2227 грн.03 коп. заборгованість за комісією. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial