Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-10 00:00:00

У серпні 2024 позивач, інтереси якого представлені адвокатом Штеренберг О.О., звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , в якому просив: здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя, в порядку якого: 1) визнати за позивачем право власності на наступне майно, виділивши йому такі частки: частку нежитлових приміщень (приміщення 4-8) в будинку [ADDRESS] , загальною площею 57,7 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2068436380000; 1/3 частку квартири [ADDRESS] , загальною площею 55,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 928324880000; частку квартири [ADDRESS] , загальною площею 50,50 кв.м., реєстраційний номер майна - 37406588; 2) визнати за [PERSON] право власності на наступне майно, виділивши їй такі частки: частку нежитлових приміщень (приміщення 4-8) в будинку [ADDRESS] , загальною площею 57,7 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2068436380000; 1/3 частку квартири [ADDRESS] , загальною площею 55,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 928324880000; 3/4 частку квартири [ADDRESS] , загальною площею 50,50 кв.м., реєстраційний номер майна - 37406588; Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач за первісним позовом зазначив, що сторони перебувають у шлюбі з 28.11.2011. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26.06.2024 шлюб між сторонами розірвано. Під час даного шлюбу сторони придбали майно, а саме: частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 50,50 кв.м., реєстраційний номер майна - 37406588, відповідно до Договору купівлі-продажу частки квартири, укладеним між [PERSON] і [PERSON] від 17.08.2012, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Скляр О.Л.; 2/3 частини квартири [ADDRESS] , загальною площею 55,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 928324880000, яка була придбана за Договором купівлі-продажу 2/3 частко квартири, укладеним між [PERSON] і [PERSON] від 23.05.2016; група нежитлових приміщень (приміщення 4-8) в будинку [ADDRESS] , загальною площею 57,7 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2068436380000, які були придбані за договором купівлі-продажу групи нежитлових приміщень, укладеним між ПП «Агенство нерухомості «Будівельна корпорація «Ріел» та [PERSON] від 25.06.2020. Таким чином за час перебування у шлюбі, з 28.12.2011, подружжя було придбано три об`єкти нерухомого майна, які є спільною сумісною власністю подружжя. Зазначає, що у зв`язку з тим, що раніше [PERSON] займалася наданням косметологічних послуг, подружжя вирішили розпочати сімейний бізнес та відкрити власний косметологічний салон, для цього були придбані вищевказані приміщення. Вказує, що після розірвання шлюбу відповідачка організувала зустріч, на якій її представники висунули позивачу позицію поділа майна подружжя, за якої позивач отримує у власність лише 50% від нежитлових приміщень і при цьому відмовляється від своєї частки в іншому спільному сумісному майні, а саме - частки у двох придбаних за час шлюбу частинах квартир. Від даної пропозиції позивач відмовився, у зв`язку з чим вимушений був звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.2024 вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В.. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07.08.2024 відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження. 13.09.2024 року представником відповідачки за первісним позовом подано зустрічну позовну заяву, мотивуючи яку, зазначено, що вона перебувала у шлюбі з позивачем за первісним позовом з 28.11.2011 року по 26.06.2024 року. У період шлюбу за її особисті кошти було придбане наступне майно: 1/2 частки квартири під [ADDRESS] ; інша частки вказаної квартири, відповідно до свідоцтва про право власності від 02.12.2004, була отримана позивачем за первісним позовом до укладення шлюбу з відповідачем за первісним позовом; 2/3 часток квартири під номером [ADDRESS] ; група нежитлових приміщень, загальною площею 57,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , приміщення 4-8. Зазначає, що всі кошти витрачені на придбання вказаного майна були особистими коштами відповідачки за первісним позовом. Крім того, під час шлюбу відповідач за зустрічним позовом не приймав участі у поверненні боргів, та не мав достатніх доходів для їх повернення та забезпечення побуту сім`ї. Вказує, що відповідач за зустрічним позовом незаконно зайняв квартиру позивачки за зустрічним позовом під номером [ADDRESS] , внаслідок чого вона з донькою були вимушені тимчасово залишити власну квартиру та зняти іншу квартиру для проживання. Ухвалою суду від 26.11.2024 прийнято зустрічну позовну заяву до розгляду. Протокольною ухвалою суду від 03.07.2025 закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті. У судовому засіданні позивач за первісним позовом та його представник підтримала позовні вимоги, просили первісний позов задовольнити, відмовити у задоволенні зустрічного позову та ухвалити відповідне рішення, надали пояснення, аналогічні викладеним в первісному позові. Відповідачка за первісним позовом та її представник у судовому засіданні підтримали вимоги зустрічного позову, просили відмовити в задоволенні первісного позову в повному обсязі та ухвалити відповідне рішення, надали пояснення, аналогічні викладеним в зустрічній позовній заяві. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Як визначено у ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є, договори та інші правочини. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. Судом установлено, що 28.12.2011 між сторонами у даній справі було укладено шлюб, який розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26.06.2024 (Справа №761/13689/24). У період шлюбу сторонами по справі було придбано майно, а саме: частки квартири під номером [ADDRESS] ; 2/3 частини квартири під номером [ADDRESS] та група нежитлових приміщень, загальною площею 57,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , приміщення 4-8. На підставі договору купівлі-продажу частки квартири від 17.08.2012 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Склярем О.Л. за реєстровим №2853, за [PERSON] зареєстроване право власності на частку квартири під номером [ADDRESS] (загальна площа 50,50 кв. м., житлова площа 28,70 кв.м.). Отже, спірні частини вказаної квартири була набута відповідачем за первісним позовом [PERSON] під час перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем за первісним позовом [PERSON] .. Інша частини вказаної квартири була отримана [PERSON] до укладання шлюбу з [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності від 02.12.2004, виданого Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією, на підставі розпорядження (наказу) від 02.12.2004 № 3921. На підставі договору купівлі-продажу 2/3 часток квартири від 23.05.2016, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сахман Т.В. за реєстровим №1465, за [PERSON] зареєстроване право власності на 2/3 частки квартири під номером [ADDRESS] (загальна площа 55,5 кв. м., житлова площа 29,0 кв.м.). Відповідно до п. 11 вказаного договору, покупець купує вищевказані 2/3 частки квартири за спільні гроші подружжя і ці 2/3 частки квартири будуть об`єктом спільної сумісної власності подружжя - [PERSON] та [PERSON] .. Згода купівлю 2/3 часток квартири надана чоловіком ПОКУПЦЯ - [PERSON] , яка викладена в заяві, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом КМНО Сахман Т.В. 23 травня 2016 року за реєстровим № 1464. На підставі договору купівлі-продажу групи нежитлових приміщень від 25.06.2020, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петрушком Р.С. за реєстровим №1571, за [PERSON] зареєстроване право власності на групу нежитлових приміщень, загальною площею 57,7 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , приміщення 4-8. Отже, спірна група нежитлових приміщень була набута відповідачем за первісним позовом [PERSON] під час перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем за первісним позовом [PERSON] .. Як встановлено по справі, сторони [PERSON] та [PERSON] не домовилися про порядок поділу спільного нерухомого майна. При поділі нерухомого майна подружжя, суд бере до уваги інтереси дружини та чоловіка сторін та інші обставини, що мають істотне значення. Так, відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Ст. 372 Цивільного кодексу України визначено, що майно яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісні власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Ст. 60 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 та 3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 та 2 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. На підстав ч. 1 та 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно роз`яснень даних в п.п. 23, 30 Постанови пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст. 63, ч.1 ст. 65 СК. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено по справі, право власності на спірну частину квартири [ADDRESS] ; спірні 2/3 частини квартири [ADDRESS] , та групу нежитлових приміщень (приміщення 4-8) в будинку [ADDRESS] за відповідачем за первісним позовом зареєстровано в період перебування в шлюбі і набуто ними за час шлюбу. Стороною відповідача за первісним позовом в суді не спростовано презумпцію набуття майна в спільну сумісну власність подружжя за час шлюбу (ст. 60 СК України). У той же час, належних, допустимих та достатніх доказів того, що вказане спірне майно придбане виключно за кошти відповідачки за первісним позовом [PERSON] та для ведення її особистої підприємницької суду надано. При поділі майна подружжя підстав визнавати частку одного із подружжя в спірному майні особистою, згідно вимог ст. 57 СК України, у суду немає, коли для захисту прав одного із подружжя при поділі спірного майна, згідно ст. 71 СК України, припинення права на частку в такому майні не потребується. Спірне майно є неподільним і, враховуючи зміст позовних вимог, за кожною із сторін слід визнати право на рівну частку в ньому, залишивши таке майно в їх спільній власності. При вирішенні спору, суд, згідно роз`яснень даних в п. 25 Постанови пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вважає необхідним визначити ідеальні частки подружжя в спільному майні, яке залишається в їх спільній частковій власності. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що незалежно від того, на кого з подружжя оформлене майно, придбане ними нерухоме майно, належать дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, а тому первісний позов підлягає задоволенню. Оскільки суд дійшов до висновку про задоволення первісного позову, то в зустрічному позові слід відмовити. В порядку ст. 141 ЦПК України, із відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом слід стягнути судовий збір в сумі 15420 грн. 52 коп.. В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати за зустрічним позовом слід залишити за позивачем за зустрічним позовом по фактично понесеним.

Outcome: approved