Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-17 00:00:00

20 травня 2025 року через канцелярію суду ТОВ «Євро-Реконструкція» звернулося до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Позов мотивований тим, що надання послуг з централізованого опалення/теплової енергії та постачання гарячої води до будинку [ADDRESS] у тому числі й квартирі [ADDRESS] здійснюється ТОВ «Євро-Реконсрукція» на підставі ліцензії. Товариство є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води для споживачів встановленої зони теплопостачання Дніпровського та Дарницького районів міста Києва. Вказує, що згідно наявної у позивача інформації, відповідачі зареєстровані в квартирі [ADDRESS] відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва. Позивач вказує, що Відповідачі своєчасно з листопада 2023 року не вносили плату за отримані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії, з листопада 2020 року за отримані послуги з постачання гарячого водопостачання та з листопада 2021 року за абонентське обслуговування в результаті чого утворилась заборгованість станом на 01 березня 2025 року у розмірі 23 250,72 грн. (заборгованість за отримані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії у розмірі 5 816,24 грн., заборгованість зі сплати послуг за гаряче водопостачання у розмірі 16 144,32 грн, та абонентська плата у розмірі 1 290,16 грн). Зазначає, що у відповідності до частини 2 статті 625 ЦК України позивачем нараховано інфляційну складову боргу у розмірі 363,43 грн, та три відсотки річних в сумі 85,90 грн. З урахуванням викладеного, позивач просив суд: ? стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованість за отримані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії, постачання гарячого водопостачання у розмірі 23 250,72 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 363,43 грн, та три відсотки річних в сумі 85,90 грн. На підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 27 травня 2025 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 29 червня 2025 року на адресу Дніпровського районного суду міста Києва від представника [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить позов задовольнити частково, а саме стягнути з [PERSON] у розмірі 4036,08 грн за постачання гарячого водопостачання. Відзив мотивовано тим, що позивач здійснював нарахування за послугу з постачання гарячої води за завищеними нормативами споживання, ігноруючи факт наявності у квартирі індивідуального приладу обліку, обов`язок повірки якого лежав на позивачеві відповідно до договору. Розрахунок боргу здійснено виходячи з кількості чотирьох зареєстрованих у квартирі осіб, в той час як фактично у квартирі проживала лише [PERSON] . Наданий розрахунок заборгованості містить численні та логічні помилки, не відповідає первинним документам, а також включає суми, нарахування яких заборонено законодавством. 02 липня 2025 року та 11 липня 2025 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого позивач просить задовольнити позов в повному обсязі. Позивач вказує, що договір який укладений між сторонами втратив чинність 13 листопада 2021 року у зв`язку з набранням чинності ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року з 01 травня 2019 року. Оскільки мешканцями будинку не обрано модель управління багатоквартирного будинку, між позивачем та [PERSON] діють умови індивідуального договору приєднання, які затверджені постановою КМУ від 21 серпня 2019 року № 830, відповідно до пункту 27 якого саме на споживача покладено обов`язок з повірки засобу вимірювальної техніки. Зазначає, що проживання зареєстрованих осіб в іншому місці не звільняє відповідачів від сплати отриманих комунальних послуг за наявності підтвердженої реєстрації. Звертає увагу, що відповідачі не зверталися до позивача з повідомленням про перерахунок вартості наданих послуг на підставі розподільчих (індивідуальних) показників засобів обліку, встановлених в квартирі чи про зміну кількості зареєстрованих чи фактично проживаючих осіб у квартирі, про наявних співвласників до матеріалів справи не надано. Зазначає, що за період з листопада 2020 року до лютого 2024 рік нарахування здійснювалось за спожиті послуги з гарячого водопостачання на підставі переданих позивачем показникам, а з березня 2024 року до лютого 2025 рік за встановленою нормою споживання по 3,04 куб м на кожну особу, оскільки відповідачі не здійснили повірку лічильника. Також позивач вказує, про правомірність нарахування 3% річних та інфляційних збитків, оскільки період їх нарахування не охоплює дію постанови КМУ від 05 березня 2022 року № 206. Позивач вказує, що під час розгляду справи відповідачі частково сплатили заборгованість за надані послуги, у зв`язку з чим, станом на 02 липня 2025 року заборгованість становить 19 623,65 грн, яка складається з: -заборгованості за надані послуги з постачання гарячої води у розмірі 16 144,32 грн; -інфляційної складової боргу у розмірі 365,43 грн; -3 % річних у розмірі 85,90 грн. 21 липня 2025 року на адресу Дніпровського районного суду міста Києва надійшли заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких відповідач просить відмовити у задоволенні позову з огляду на те, що після пройденої повірки лічильника гарячої води 18 липня 2025 року зафіксовані показники спожитих послуг, що складає 5 кубічних метрів, в той час як після опломбування 02 травня 2019 року показники становили 4 кубічних метрів, тобто відповідачами за весь період спожито 1 кубічних метрів гарячої води. 25 липня 2025 року на адресу Дніпровського районного суду міста Києва надійшли письмові пояснення позивача, відповідно до яких позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, мотивуючи тим, що перерахунок плати за показання вузла розподільного обліку за період, протягом якого вузол обліку бу знятий з абонентського обліку, не здійснюється, оскільки це не передбачено вимогами чинного законодавства, посилаючись на підпукт 3 пункту 4 розділу І Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіонбуду 22 листопада 2018 року за № 315. Таким чином вказує, що позивачем правомірно за період з березня 2024 року до лютого 2025 рік у зв`язку з відсутності на абонентському обліку у ТОВ «Євро-реконструкція» встановленого у квартирі індивідуального засобу обліку гарячої води, нарахування коштів проводилось за встановленою нормою споживання по 3,04 куб м на одну особу, виходячи з 4 зареєстрованих осіб. Згідно вимог частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони грунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, як це передбачено статті 279 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. 23 липня 2014 року у газеті «Хрещатик» №103(4503) позивачем розміщено відповідне повідомлення із пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення споживачів до підрозділів теплопостачальної організації із зазначенням відповідної адреси. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 641 ЦК України, (в редакції станом на дату виникнення правовідносин), Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях. Згідно ст. 642 ЦК України, Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відповідно до розрахунку заборгованості, сторона відповідача здійснювала платежі за надані житлово - комунальні послуги, що може вважатися у відповідності до ст. 642 ЦК України прийняттям пропозиції укласти договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом, доказів звернення сторони відповідача про відмову від укладення договору до суду не надано. Правовідносини із споживання житлово - комунальних послуг, на час виникнення спірних правовідносин, регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Вказані норми узгоджуються із нормами Закону України «Про житлово - комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 року. Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за № 630, регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - послуги). Централізоване постачання холодної та гарячої води - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у холодній та гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем холодного та гарячого водопостачання; Централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання; Відповідно до п. 11 Правил, у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку. Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку води, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: у разі відсутності засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил. Відповідно до п. 12 Правил, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку. У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку. У разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири, не враховуючи витрати теплової енергії виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: у разі відсутності засобів обліку теплової енергії, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку теплової енергії за розрахунковий період з подальшим перерарунком відповідно до пункту 18 цих Правил. (втратили чинність з 01.05.2022 року) Надалірозподіл обсягів комунальних послуг між споживачами здійснювався відповідно до статті 10 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Також встановлено, що 01 липня 2014 року між [PERSON] та ТОВ «Євро-Реконструкція» укладений договір №430042104 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, який втратив чинність на підставі пункту 3 перехідних положень ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII, отже обов`язок з повірки лічильного засобу покладається на споживача. Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 17 ЗУ «Про метрологію та метрологічну діяльність» періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування і монтаж) вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання теплової енергії та води в квартирах (приміщеннях) будинку, здійснюються за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до статті 68 Житлового кодексу України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно пункту 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII унормовано, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно статей 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості. Згідно з розрахунком заборгованості, за адресою: [ADDRESS] значиться заборгованість за отримані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії з листопада 2023 року до лютого 2025 рік у розмірі 5 816,24 грн, за отримані послуги з постачання гарячого водопостачання за період з листопада 2020 року до лютого 2025 рік у розмірі 16144,32 грн, та за абонентське обслуговування за період з листопада 2021 року до лютого 2025 року у розмірі 1 290,16 грн. Суд бере до уваги доводи позивача, який стверджує, про часткову сплату боргу відповідачем за отримані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та за абонентське обслуговування, отже в цій частині позовних вимог слід відмовити у зв`язку з погашенням заборгованості під час розгляду справи. Стосовно гарячого водопостачання, суд оцінюючи надані у справі докази, у їх сукупності приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що за адресою: [ADDRESS] встановлено індивідуальний засіб обліку гарячої води заводський номер 141970_5202342, 02 травня 2019 року було проведено повірку вказаного лічильника та зазначено показник 4 кубічних метрів. 18 липня 2025 року після проведеної повірки вищевказаного лічильника, згідно акту опломбування засобу обліку було зафіксовано показник лічильника, який становив 5 кубічних метрів, зазначений акт складений представником ТОВ «Євро-Реконструкція» - контролером відділу обслуговування. Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Таким чином суд встановивши, що за період прострочення сплати комунальних послуг споживачами спожито 1 кубічний метр води, приходить до висновку, що сплата боргу за комунальні послуги, які споживач не отримав не відповідає положенням ЗУ «Про житло-комунальні послуги», за наведених обставин, суд дійшов висновку що позовні вимоги про стягнення заборгованості за отримані послуги з постачання гарячого водопостачання за період з листопада 2020 року до лютого 2025 рік у розмірі 16144,32 грн та нараховані на вказану заборгованість інфляційну складову боргу у розмірі 363,43 грн, та три відсотки річних в сумі 85,90 грн. є необгрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню. Суд не бере до уваги доводи позивача про те, що перерахунок плати за показання вузла розподільного обліку за період, протягом якого вузол обліку був знятий з абонентського обліку, не здійснюється, оскільки це не передбачено вимогами чинного законодавства, посилаючись на підпукт 3 пункту 4 розділу І Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіонбуду 22 листопада 2018 року за № 315, оскільки ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» в ієрархії нормативно - правових актів має пріоритет в застовуванні перед Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіонбуду 22 листопада 2018 року за № 315. Крім того, у суду відсутні причини не взяти до уваги той факт, що під час розгляду справи не встановлено виходу з ладу розподільчого вузла, або несанкціонованого втручання в його роботу, а отже відсутні підстави не брати до уваги фактичні показники засобу вимірювальної техніки. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро - Реконструкція» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні задоволенню не підлягає. Відповідно до статті 141 ЦК України у разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідач вказує, що ним понесені судові витрати з наданням професійної правничої допомоги на загальну суму 12 000,00 грн.. Як на доказ понесених витрт, відповідачем надано Договір про надання правової допомоги №23062501, який укладено між позивачем та ТОВ «Центр правової допомоги юрист онлайн» 22 жовтня 2024 року. Згідно акту приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги про надання юридичних послуг від 25.06.2025 року, ТОВ «Центр правової допомоги юрист онлайн» надано позивачу [PERSON] юридичні послуги/правову допомогу на загальну суму 12000,00 грн. Разом з тим, доказів про те, що послуги надано адвокатом матеріали справи не містять, а тому не можуть бути відшкодовані відповідачем у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed