Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-18 00:00:00

25.07.2025 згідно даних реєстрації вхідної кореспонденції представник позивача звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до відповідачів про стягнення в солідарному порядку заборгованості за надані послуги теплопостачання в сумі 53932,35 грн. В обґрунтування позову зазначено те, що Державне міське підприємство «Івано-Франківськтеплокомуненерго» надає послуги теплопостачання для квартири [ADDRESS] , в якій проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та які є споживачами. ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» визначено виконавцем послуг із центрального опалення та підігріву води для населення на підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №17 від 26.01.2010. В перехідний період від моменту введення в дію 01.05.2019 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 до моменту укладення нових договорів про надання комунальних послуг, п.3 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» передбачено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених таким договором, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг укладеними за правилами визначеними законом. У разі якщо, якщо згідно з договорами про надання комунальних послуг укладеними до введення в дію цього закону передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах. Відтак, не укладення договорів, які передбачені новим законом не виключає можливості стягнення з боржника на користь заявника вартості отриманих послуг з надання теплопостачання. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом (місяцем). Відповідачі свої зобов`язання, як споживачі виконували неналежним чином, у зв`язку з чим, станом на 01.07.2025 має заборгованість 53932,35 грн. з оплати за постачання теплової енергії та гарячого водопостачання. Не проживання відповідачів у квартирі, яка належить йому на праві власності та факт відсутності реєстрації в цій квартирі не звільняє особу від обов`язку нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг. Позивач попередньо звертався до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з заявою про видачу судового наказу, щодо стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, однак ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області у справі 344/20555/24 від 15.11.2024 у видачі судового наказу було відмовлено (а.с. 1-2). Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 25.07.2025 справу передано судді Кіндратишин Л.Р. (а.с. 11-12). 30.07.2025 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 19-20). 19.08.2025 відповідач [PERSON] подала відзив, в якому вказала, що з доданого до позовної заяви розрахунку боргу за теплову енергію за період з 01.07.2022 по 01.07.2025, не можливо встановити, що станом на 01.07.2022, як стверджує позивач, існував борг в розмірі 33759,26 грн. Вважає, що позивачем було пропущено строк позовної давності щодо стягнення заборгованості, яка існувала станом на 01.07.2022 в розмірі 33759,26 грн. Просила застосувати строк позовної давності, та задоволити позовні вимоги частково, та стягнути заборгованість за період часу з 01.07.2022 по 01.07.2025 в розмірі 20173,09 грн. Також просила у випадку неявки в судове засідання, розгляд справи проводити без її участі (а.с. 30-34). 19.08.2025 відповідач [PERSON] подала заяву про застосування строку позовної давності по справі №344/12935/25, в якій просила застосувати строк позовної давності на суму заборгованості станом на 01.07.2022 в розмірі 33759,26 грн. (а.с. 42-44). 28.08.2025 представником позивача подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» строки позовної давності продовжуються на строк дії такого карантину, який було установлено з 12.03.2020 на всій території України. Карантин в Україні безперервно встановлено з 12.03.2020 до 30.06.2023. Також зазначила, що відповідно до додатково наданих розрахунків станом на 02.04.2017 заборгованість становила 2775,71 грн. за опалення. Зважаючи на викладене сума заборгованості в розмірі 51161,64 грн.. що утворилася за період з 02.04.2017 по 01.05.2024, яку позивач просить стягнути знаходиться в межах строку позовної давності. Просила поновити строки позовної давності, стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за послуги з теплопостачання та судовий збір (а.с. 45-48). Представник позивача в судове засідання не з`явилася. Подала заяву про розгляд справи без участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, щодо заочного рішення не заперечила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений відповідно до вимог закону, в тому числі через сайт «Судова влада». Правом на подання відзиву не скористався. Заяви про розгляд справи за відсутності чи будь-які інші клопотання відповідач не подавав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи була повідомлена відповідно до вимог закону, у поданому відзиві просила у випадку неявки в судове засідання, розгляд справи проводити без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений відповідно до вимог закону, в тому числі через сайт «Судова влада». Правом на подання відзиву не скористався. Заяви про розгляд справи за відсутності чи будь-які інші клопотання відповідач не подавав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання. Оскільки сторони в судове засідання, призначене на 15.09.2025 не з`явилися, суд, з дотриманням положень ч. 6 ст. 259 ЦПК України і ч. 5 ст. 268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше п`яти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання і на виконання вимог ч. 4 ст. 268 ЦПК України підписав судове рішення без його проголошення. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов таких висновків. Державне міське підприємство «Івано-Франківськтеплокомуненерго» визначено виконавцем послуг із централізованого опалення та підігріву води для населення на підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 17 від 26.01.2010. Згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №4002374406 від 22.10.2024 квартира за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності в частці по 1/3 належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 4). У довідці за опалення (2017р.) зазначено, що залишок на 01.01.2017 1204,53 грн. Борг за 2017 рік становить 4919, 75 грн. (а.с. 49). Згідно довідок за опалення з 2018 по 2025, за адресою : [ADDRESS] , особовий рахунок - [NUMBER] , залишок на 01.01.2018 - 4919,28 грн, борг 10234,09 грн.; залишок на 01.01.2019 - 10234,09 грн., борг 15805,00 грн.; залишок на 01.01.2020 - 15805,00 грн., борг 21757,48 грн.; залишок на 01.01.2021 - 21757,48 грн, в тому числі за 12 міс. функціонування системи ОП - 174,94 грн, абонентське обслуговування - 12,62 грн., борг 29561,85 грн.; залишок на 01.01.2022 - 29561,85 грн., борг 36267,75 грн.; залишок на 01.01.2023 - 36267,75 грн., борг 43264,20 грн.; залишок на 01.01.2024 - 43264,20 грн., борг 50044,98 грн., також зазначено, що борг станом на 01.07.2025 - 53932,35 грн. (а.с. 49-51). Зазначений будинок забезпечується тепловою енергією, наданою позивачем, отже позивач надавав послуги з теплопостачання відповідачам. Відповідно до п. 8 Правил надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. №630, послуги надаються споживачеві згідно із договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Між позивачем та відповідачами не було укладено Договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Однак 01.12.2021 ДМП «ІФТКЕ» оприлюднило типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії (офіційно опублікований на сайті www.tke.if.ua) (а.с. 5-7). Відповідно до п. 20 Правил, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У разі відсутності засобів обліку гарячої води і теплової енергії, плата за надані послуги справляється відповідно до вимог п. 21 Правил, тобто згідно з установленими нормативами (нормами) споживання. Згідно з пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року №-630, плата за надані послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлений інший строк. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017, споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Пункт 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вказує, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. У силу статті 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок договору, в даному випадку - Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 21.07.2005. Відповідно до частини 4 статті 319 ЦК України власність зобов`язує, а згідно зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Судом встановлено, що згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №4002374406 від 22.10.2024 квартира за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності в частці по 1/3 належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . У разі належності квартири декільком особам на праві спільної сумісної або спільної часткової власності, позовні вимоги мають бути пред`явлені до кожного з них про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірах, що відповідають їх часткам у праві спільної сумісної/часткової власності на квартиру. Крім тих випадків, коли між співвласниками досягнуто домовленості щодо утримання квартири і визначено уповноваженого власника квартири (постанова ВСУ від 04.11.2015 року у справі 6-734цс15, постанови ВС від 20.09.2018 року у справі № 522/7683/13-ц, від 01.09.2020 року у справі № 352/2163/13-ц). Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом із тим, відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.264 ЦПК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно із приписами ст.ст. 260, 261 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. Верховний Суд у постанові від 23.12.2020 по справі № 127/23910/14-ц дійшов висновку, що правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Крім цього згідно з п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким було доповнено Цивільний кодекс України відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 №540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, строки, визначені у тому числі статтями 257 та 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211 карантин було встановлено з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. на всій території України. Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 № 1236 «з метою запобігання поширенню на України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-, з 19 грудня 2020 р. до 28 лютого 2021 р. на території країни діяв карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом» та наступними постановами КМУ з цього ж питання. В подальшому Кабінет Міністрів України постановою № 1336 від 15.12.2021 продовжив дію адаптивного карантину на території України до 31 березня 2022 року продовжено внесення змін до постанови № 1236 від 9 грудня 2020 р., постановою від 09.12.2020 №1236 продовжено дію до 30.04.2023 року. Постановою від 27.04.2023 №383 продовжено дію до 30.06.2023. Отже Карантин в Україні безперервно встановлено з 12.03.2020 до 30.06.2023. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). В випадку перебіг позовної давності обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Отже, строк позовної давності до яких не сплив на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, тобто станом на березень 2020 року, не можуть бути застосовані наслідки пропуску строку позовної давності. При цьому, оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувались позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісяця платежу. 30.03.2020 Верховна Рада прийняла закон № 540-IX (набрав чинності 02.04.2020), який продовжив низку процесуальних та інших строків (зокрема, позовну давність) на строк дії карантину. Зокрема, пунктом 12 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України було визначено, що під час дії карантину, строки, встановлені низкою статей цього Кодексу (зокрема, позовна давність), продовжуються на строк дії карантину. За загальним правилом, визначеним у статті 58 Конституції України та статті 5 Цивільного кодексу, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності, і не мають зворотної дії у часі. З огляду на це, сплив строків до набрання чинності Законом № 540-IX разом із відсутністю норми про зворотну дію цього закону в часі дають підстави стверджувати, що строки, які спливли до 02.04.2020, не є продовженими. При застосуванні приписів пункту 12 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України суд враховує також, що такий строк слід застосовувати відносно кожного щомісячного платежу. Суд враховує ті обставини, що оплата комунальних послуг має здійснюватись споживачами цих послуг не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом (місяцем). Встановлено, що платежі за послуги позивача у спірний період не здійснювалися. З цього вбачається, що позовна давність по заборгованості станом на квітень 2017 року спливла до введення карантину, а тому на неї дія пункту 12 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України щодо продовження строку позовної давності не поширюється. А тому у стягненні заборгованості, яка виникла до квітня 2017 року слід відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Разом з тим, сплив строку позовної давності щодо решти періоду заборгованості, починаючи з квітня 2017 року по червень 2023 року припадає на час дії карантину, який не закінчився у день подання позову, тому на цю заборгованість поширюються приписи ст. 12 «Прикінцевих та перехідних положень» до ЦК України в частині продовження строку позовної давності на весь час дії карантину. А тому ця заборгованість підлягає стягненню з відповідача. Таким чином в межі строку позовної давності з урахуванням приписів пункту 12 «Прикінцевих і перехідних положень» ЦК України вкладається період щомісячних платежів. Як вбачається з довідки за опалення за 2027 рік, з квітня 2017 року по грудень включно 2017 рік відповідачі повинні були вносити оплату на загальну суму 2\~143, 57 грн. ( нарахування 58.60х6+260,60 +743,63+787,74), враховуючи, що за 2017 рік нараховано 4919,28 грн., а в загальному за період з січня 2017 року по липень 2025 року 53\~932,35 грн., загальна сума заборгованості у межах строку позовної давності становить 51\~156,64 грн. ( 53\~932,95 грн. 4\~919, 28 грн. + 2143,57 ). Належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність заборгованості відповідача з наданих послуг теплопостачання або ж спростовували доводи представника позивача в обґрунтування ним позовних вимог, відповідачем суду не подано. Внаслідок неналежного виконання споживачами зобов`язання по оплаті наданих послуг станом на 01.07.2025 виникла заборгованість перед позивачем в загальній сумі 51\~156,64 грн., а тому суд вважає, що з відповідачів на користь позивача слід стягнути заборгованість за надані послуги теплопостачання в розмірі 51\~156, 64 грн. В той же час, необґрунтованою є вимога Позивача про стягнення заборгованості з відповідачів у солідарному порядку, оскільки за адресою: [ADDRESS] , належить відповідачам на праві приватної власності в частці по 1/3 кожному, а тому їх обов`язок щодо оплати послуг теплопостачання також є частковим. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, з відповідачів, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на користь позивача також слід стягнути в рівних частинах понесені позивачем судові витрати в розмірі 2\~872 грн., тобто по 957 грн. з кожного. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 13, 78, 81, 141, 223, 258, 259, 263-265, ЦПК України, суд,-

Outcome: approved