Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

14 квітня 2025 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Бахмутської міської ради про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] . В обґрунтування позову посилається на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлому на праві приватної власності. Позивач є спадкоємцем за законом майна померлого батька. З метою прийняття спадщини звернулася до нотаріуса, постановою останнього їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що Бахмутська міська рада у відповідь на запит нотаріуса надала відповідь про реєстрацію спадкодавця, яка не містить печатки із зображенням Державного Герба України. За таких обставин позивач вимушена звернутися до суду для визнання за нею права власності на спадкове майно. Ухвалою судді Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Лебеженко В.О. від 16 квітня 2025 року матеріали цивільної справи за позовною заявою [PERSON] передані на розгляд за підсудністю до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Справа надійшла до Покровського (до перейменування Жовтневого) районного суду міста Кривого Рогу 28 травня 2025 року. Ухвалою судді від 02 червня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 25 червня 2025 року, роз`яснено учасникам справи їх право, порядок та строки на подачу заяв по суті справи. Ухвалою суду від 16 липня 2025 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 15 вересня 2025 року. Позивач [PERSON] до суду не з`явилася, надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Від представника відповідача Бахмутської міської ради Кудлай С.С. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності представника, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Завідувач Першою павлоградською державною нотаріальною конторою Шкицька Ю. просила розглянути справу за її відсутності, поклавшись на рішення суду. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. З огляду на вищевикладене, суд розглядає справу в порядку статті 211 ЦПК України за наявними в ній доказами. Суд, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з таких підставз таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] в м. Артемівськ Донецької області, зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , що підтверджується копіює паспорта громадянина України (а.с. 4). Згідно з довідкою від 15.07.2022 № 1216-5001878982 позивач перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа (а.с. 7). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.08.1961, яке заповнено російською мовою, батьками [PERSON] записані [PERSON] , [PERSON] (а.с. 9). [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в м. Бахмут Донецької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 01 квітня 2022 року (а.с. 8). Згідно з Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 69565491 від 26.07.2022, 26 липня 2022 року Першою павлоградською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 69507853 (653/2022) після смерті [PERSON] , померлого [INFO] (а.с. 10). Відповідно до повідомлення Бахмутської міської ради від 15.10.2024 за № 460, місце проживання [PERSON] ( [INFO] ) зареєстровано з 10.03.1966 за адресою: [ADDRESS] ; інформація щодо реєстрації місця проживання інших фізичних осіб за вказаною адресою відсутня (а.с. 11). Як вбачається з копій Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.01.2014, Витягу з Державного реєстру речових право на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.01.2014, за [PERSON] зареєстровано право приватної власності а житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19-20). Постановою державного нотаріуса Першої павлоградської державної нотаріальної контори Шкицької Ю.А. від 08 лютого 2025 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі [PERSON] Свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок та земельну ділянку, які разом розташовані на [ADDRESS] , після смерті гр-на [PERSON] (а.с. 17-18). Зі змісту постанови вбачається, що нотаріусом для перевірки факту реєстрації померлого (де і з ким на час своєї смерті він проживав та був зареєстрований) 09 жовтня 2024 року був зроблений запис, на який 31 січня 2025 року отримано відповідь, яка не відповідає вимогам, зокрема не містить печатку із зображенням Державного Герба України. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого законного права чи інтересу в судовому порядку, зокрема, шляхом визнання права власності. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Згідно зі ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1241 ЦК України право на обов`язкову частку в спадщині мають право малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно з спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно положень статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. З наданих позивачем доказів не вбачається родинний зв`язок між спадкодавцем та спадкоємцем як батька та дочки, оскільки їх прізвища мають різне написання, доказів на підтвердження факту родинних стосунків (рішення суду, повні витяги з актових записів тощо) суду не надані. Крім того, позивач посилається на те, що вона є спадкоємицею за законом, при цьому в справі відсутні будь-які докази на підтвердження наявності або відсутності інших спадкоємців, у тому числі які мають право на обов`язкову долю у спадщини, копії спадкової справи суду не надано, клопотань про витребування доказів позивачем не заявлено. Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії у постанові нотаріуса зазначено відсутність відомостей щодо факту реєстрації померлого (де і з ким на час своєї смерті він проживав та був зареєстрований), такі докази також не надано і суду, так само як і клопотань про витребування доказів. Також, суду не надано доказів на підтвердження права власності спадкодавця на час його смерті, зокрема Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, натомість надані суду правовстановлюючі документи датовані 2014 роком, тобто за вісім років до смерті [PERSON] , який за цей час міг відчужити майно або розпорядитися ним. Як визначено ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За змістом ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування Як констатовано у ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже, тягар доказування покладається виключно на особу, яка посилається на ту чи іншу обставину. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З підстав наведеного вище, суд приходить до висновку, що позов не обґрунтований, не доведений належними, допустимими та достатніми доказами, що є підставою для відмови у його задоволенні. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку із відмовою в позові судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Outcome: dismissed