Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визначення місця проживання дитини. В позовній заяві посилався на те, що з відповідачем [PERSON] він перебував у шлюбі, який розірвано рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 07.09.2016 року у справі №211/2878/16. Вони з відповідачем мають дочку [PERSON] , [INFO] . З 2014 року дочка проживає з батьком за адресою: [ADDRESS] . Батьком створено належні умови проживання та виховання дитини. Позивач належним чином піклується про дочку, забезпечує її матеріально та займається її вихованням. Тому найкращим місцем проживання для дочки буде саме проживання з батьком. Мати від участі у вихованні і утриманні дитини самоусунулася та допомоги не надає. Зважаючи на фактичні обставини справи, доцільним і справедливим є визначення місця проживання дитини саме з батьком, що відповідає її інтересам. Тому позивач просив суд визначити місце проживання доньки - [PERSON] , [INFO] , разом з позивачем по справі. Ухвалою судді Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.12.2024 відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Відповідач [PERSON] відзиву на позов не надала. Ухвалою суду від 11.02.2025 року справа призначена до розгляду і залучена, за клопотанням представника позивача адвоката Конюшко Д.Б., в якості третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета споруна стороні позивача, неповнолітня [PERSON] .. В судове засідання сторони не з`явились, належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Враховуючи відсутність підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст.223 ЦПК України, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, що в засідання не з`явились. Суд дослідивши докази у справі, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 18.09.2015, який розірвано рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 07.09.2016 року у справі №211/2878/16-ц. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про її народження від 21.10.2017 року, виданим Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Після розірвання шлюбу батьки проживають окремо. З 2014 року дитина [PERSON] , [INFO] , проживає з батьком. Вказана обставина підтверджується долученими до справи доказами. Відповідно до ч.2, ч.3 ст.29\~ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. [PERSON] народилась [INFO] . Тобто на час подачи позовної заяви вона досягла віку 14 років. При цьому згідно ч.3 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Тобто місце проживання [PERSON] визначається нею самою, а не батьками. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі №351/611/21 (провадження №61-990св23) вказано, що «у разі спору місце проживання малолітньої дитини (фізичної особи у віці до чотирнадцяти років) визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, то закон не передбачає можливості вирішення такого спору органом опіки та піклування або судом, оскільки в цьому випадку слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями частини другої статті 29 ЦК України. Суд не може визначати місце проживання дитини, яка досягла 14 років за позовом когось із батьків, оскільки таке право вибору місця проживання надано законом самій дитині. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи положення частини другої статті 29 ЦК України та частини третьої статті 160 СК України, колегія суддів Верховного Суду вважає, що підстави для визначення судом місця проживання дитини, якій виповнилось 14 років, відсутні». Як встановлено судом, [PERSON] вже визначила своє місце проживання разом з батьком, що підтверджується дослідженими судом доказами. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (ч.2 ст.6 СК України). [PERSON] згідно ч.2 ст.6 СК України є неповнолітньою, а не малолітньою дитиною. Чинним Сімейним кодексом України не передбачено можливості вирішення спору між батьками щодо місця проживання неповнолітньої дитини, оскільки згідно ч.3 ст.160 СК України її місце проживання визначається самою неповнолітньою дитиною. Відповідно до ч.5 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації суду повідомила, що згідно ст.160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначається нею самою. На підставі викладеного, судом встановлено, що [PERSON] вже є неповнолітньою особою, яка скористалася своїм правом, передбаченим ч.3 ст.160 СК України, та самостійно визначила своє місце проживання. Враховуючи, що право визначати її місце проживання належить самій дитині - [PERSON] , [INFO] , вирішення спору між батьками щодо визначення місця її проживання суперечить ч.3 ст.160 СК України та ст.161 СК України, згідно якої судом вирішується спір між батьками щодо місця проживання малолітньої (тобто у віці до 14 років) дитини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визначення місця проживання неповнолітньої дитини в судовому порядку за позовом одного із батьків. Тому в задоволенні позову необхідно відмовити. Щодо розподілу судових витрат, то ч.1 ст.141\~ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, витрати зі сплати судового збору підлягають покладенню на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed