Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що 12 листопада 2024 року між ТзОВ «ІННОВА ФІНАНС» та [PERSON] було\~укладено Договір\~про надання\~грошових коштів\~у позику\~№ 6009871124\~(далі\~по тексту\~ Договір\~позики)\~за умовами\~якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грн., строком на 360 днів зі сплатою відсотків у розмірі 1% в день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Оскільки [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, станом на 16.05.2025 року за ним утворилася заборгованість на суму 24 250 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 5000 грн., заборгованості за процентами 9250 грн. та неустойку 10000 грн., яку банк просив стягнути з останнього, а також витрати по сплаті судового збору. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Герцаївського районного суду Чернівецької області від 30 травня 2025 року було відкрито провадження по справі яку призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. За ухвалою Герцаївського районного суду Чернівецької області від 29 липня 2025 року здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін та призначено судове засідання по справі. Позивач будучі належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив. За змістом прохальної частини позову, представник позивача Чмир М.П. просив провести розгляд справи у його відсутності та задовольнити позовні вимоги. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] будучі належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, в.ч. і через офіційний сайт Судової влади, в судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав, у зв`язку з чим, суд в силу ст. 280 ЦПК України, з урахуванням заяви представника позивача, вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. За наведених обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, згідно ч.8 ст.178 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, слід зазначити про наступне. Як вбачається матеріалів справи 12 листопада 2024 року між ТзОВ «ІННОВА ФІНАНС» та відповідачем [PERSON] було укладено Договір надання грошових коштів у позику № 6009871124, який підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, шляхом підписання Заявки анкети встановленої Товариством форми, що інтегрована в ІКС Товариства, яка заповнюється Позичальником через ІКС Товариства, у відповідності до Закону України ,,Про електронну комерцію,, та містить дані, що необхідні для прийняття Товариством рішення щодо видачі чи відмови у видачі кредиту (п.1.11 Договору). Відповідно до умов Договору позичальнику надано кредит у розмірі 5000 грн., строком на 360 днів, шляхом перерахунку на поточний рахунок Позичальника № [NUMBER] коштів в розмірі 5000 грн.(а.с.18). Згідно з п. 2.6.1. Стандартна процентна ставка становить 1% в день та застосовується у межах строку вказаного в п.2.5 Договору. Згідно з п. 3.2 Договору Днем надання Кредиту вважається 12.11.2024 року або наступний за ним календарний день, в залежності від дня перерахунку коштів. Відповідно до п. 4.1. Договору проценти, що нараховується є платою за користування кредитом. Нарахування процентів здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод ,,факт/факт,,. У випадку повного дострокового повернення кредиту Позичальник зобов`язаний сплатити проценти нараховані на дату повного дострокового повернення кредиту (включно) за фактичний строк користування кредитом. У випадку часткового дострокового повернення кредиту, Позичальник повинен сплатити проценти нараховані за користування кредитом до дати такого часткового повернення кредиту (включно),в порядку передбаченому п.6.3 Договору(п.4.3.). Відтак, у відповідності до Договору від 12.11.2024 року та квитанції про перерахунок коштів та виписки за договором за період 12.11.2024-30.11.2024, Кредитором було надано Позичальнику кредит у розмірі 5000 грн. шляхом поповнення картки MasterCard [NUMBER] , ІД операції: 1508948111 строком на 360 днів (а.с.18,64-66). Отже, ТзОВ «ІННОВА ФІНАНС» свої зобов`язання за Договором виконано в повному обсязі. У свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 16 травня 2025 року згідно розрахунку заборгованості наданого позивачем, за відповідачем створилася заборгованість на загальну суму 24 250 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 5000 грн., заборгованості за процентами 9250 грн. та неустойку 10000 грн. (а.с. 34). Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 № 127/33824/19. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи відповідач за для отримання кредиту, пройшла реєстрацію на сайті позивача, шляхом заповнення відповідної заявки-анкети на отримання позики із зазначенням номеру банківської картки для перерахування коштів, в тому числі відповідачем надано свої паспортні данні та вказала адресу місця своєї реєстрації, що у свою чергу свідчить про його ознайомлення з усіма істотними умовами отримання позики, а договір про надання грошових коштів у позику №6009871124 було укладено та підписано в електронній формі, що в силу приписів ст.ст.6, 627 ЦК України, ст.ст.11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що прирівнюється до договору у письмовій формі. А отже, суд приходить до висновку, що між ТзОВ «ІННОВА ФІНАНС» та [PERSON] було укладено кредитний договір в електронній формі, за яким позивач надав відповідачу кредитні кошти, а останній зобов`язалася повернути кошти та сплатити проценти у відповідності до умов кредитного договору. Відповідно до статті 1056-1 ЦК України, виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються у договорі. Згідно з частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). З огляду на сукупність доказів які досліджені в судовому засіданні, то суд знаходить встановленим що між сторонами склалися правовідносини щодо кредитного договору умов якого у свою чергу відповідач не дотримався через що за ним утворилася заборгованість зі сплати кредиту. Як вже зазначено вище, відповідач укладаючи в електронній формі договір надання грошових коштів у позику № 6009871124 від 12.11.2024 року, був ознайомлений з порядком сплати заборгованості та сплати відсотків за користування кредитом. Відтак, ураховуючи що позичальник, тобто відповідач, отримав та використав кредитні кошти та в обумовлені договором строк добровільно не повернув їх позикодавцю, з огляду на положення ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, то суд знаходить вимогу позивача про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 5000 грн. обґрунтованою та такою що підлягає до задоволення. Оскільки відповідачем не спростовано розмір заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 9250грн., які нараховані позивачем у відповідності з узгодженими сторонами умовами кредитування, то така заборгованість також підлягає стягненню у судовому порядку, тобто в цій частині вимога позивача також підлягає задоволенню. Проте вимога про стягнення неустойки в розмірі 10000 грн. задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Відповідно до п. 7.3 договору у разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобов`язань згідно Договору, уключаючи прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, визначених Графіком платежів, з наступного календарного дня Позичальник повинен виплатити Товариству штраф у розмірі 28% від суми простроченого платежу, за кожен факт такого прострочення. За порушення Позичальником строків повернення позики та/або прострочення сплати процентів у строки, визначені Договором, Позикодавець має право стягнути з Позичальника пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, але не більше ніж 15% від суми простроченого платежу. Відповідно до п.18 Прикінцевих та\~перехідних положень\~Цивільного кодексу\~України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що відсутня підстава для стягнення з відповідача на користь позивача неустойки за прострочення виконання грошового зобов`язання, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до\~ч.1\~ст.141\~ЦПК України\~з відповідача\~підлягають стягненню\~на користь\~позивача пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог\~понесені позивачем\~судові витрати\~по сплаті\~судового збору\~у розмірі\~1423 грн. 40коп. На підставі ст.ст. 526, 527, 553, 554, 651, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial