Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

21.07.2025 товариство з обмеженою відповідальністю «Кошельок» через систему «Електронний суд» звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором №3319716287-515141 від 11.11.2021 у розмірі 17400,00 грн, яка включає 5000,00 грн - заборгованість за сумою кредиту, 12400,00 грн - заборгованість за відсотками, а також судові витрати, що складаються із судового збору - 2442,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу - 10000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.11.2021 між [PERSON] та ТОВ «Кошельок» укладений договір №3319716287-515141 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, на умовах строковості, зворотності, платності, за яким відповідачка зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов та правил, зазначених у договорі. Однак остання не виконала свої зобов`язання за укладеним договором - не повернула кредит та не сплатила проценти. За вказаних обставини, позивач ТОВ «Кошельок» звернулося до суду з даним позовом. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25.07.2025 відкрито провадження в справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторонам встановлений строк для подання письмових заяв по суті справи, задоволене клопотання позивача про витребування доказів, що становлять банківську таємницю. Копію ухвали про відкриття провадження в справі надіслано відповідачеві на зареєстровану адресу місця проживання, вказане відправлення повернуте відправникові у зв`язку із відсутністю адресата за вказаною адресою.\~ Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, пов`язаної із належним здійсненням правосуддя, зокрема сформульованої в справі «Сидоренко проти України» (Sydorenko v. Ukraine (dec.), №73193/12, 18 February 2021), загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають належного вручення судових документів стороні, однак стаття 6 Конвенції не заходить так далеко, що зобов`язує національні органи влади забезпечити ідеально функціонуючу поштову систему. Органи влади несуть відповідальність лише за ненадсилання заявнику відповідних документів. Той факт, що заявниця не отримала кореспонденцію, надіслану їй Вищим спеціалізованим судом, сам по собі не є достатнім для того, щоб закласти аргументовану основу для заяви про те, що права заявниці за статтею 6 § 1 Конвенції були порушені. Крім того, Верховний Суд неодноразово зазначав, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі №913/879/17, від 21.05.2020 року у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 року у справі №24/260-23/52-б). Відтак відповідач вважається належним чином повідомленим про здійснення судового провадження згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України не надходило. Відповідач [PERSON] у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву ТОВ «Кошельок» до суду не подала, будь-яких клопотань чи заяв про неможливість подання відзиву у встановлений судом строк від відповідача не надходило. Частиною 8 статті 178 ЦПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. За відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами справи. Водночас, суд враховує, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно положень статей 3, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст. 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Судом встановлено, що 11.11.2021 між [PERSON] та ТОВ «Кошельок» укладено договір №3319716287-515141 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, на умовах строковості, зворотності, платності, за яким відповідачка зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов та правил, зазначених у договорі. Зазначений договір укладено у формі електронного документа з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи кредитора, із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-1383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до п. 1.1 договору сума кредиту становить 5000,00 грн. За п. 1.3.2 проценти за користування кредитом 2625,00 грн, нараховуються за ставкою 2,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. За п. 1.3.3 стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 2,20% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. За п. 1.3.3.1 дисконтна процентна ставка за користування кредитом становить 0,01% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом на строк лояльного періоду. Згідно з п. 2.1 договору строк кредиту - 20 діб (лояльний період), початком якого є дата підписання договору, закінченням дата зарахування на поточний рахунок кредитодавця. Кредит надається позичальникові згідно його заявки, шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на рахунок, вказаний позичальником в заявці. Згідно з п. 3.4. договору та відповідно до вимог частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» сукупна вартість кредиту для позичальника (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової (процентної) ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням цього договору, за умови дотримання позичальником графіку розрахунків, що є додатком цього договору, становить 7625,00 грн, або 153% від суми отриманого кредиту та включає в себе проценти за користування кредитом 2525 грн або 53% від суми кредиту. Відповідно до п. 3.7 договору, зобов`язання щодо повернення основної суми переносяться на наступний день після закінчення лояльного періоду, але не більше ніж на 90 днів після закінчення лояльного періоду. Згідно з п. 3.8 з наступного дня після закінчення лояльного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 803% річних, що становить 2,2% в день від суми кредиту за кожен день користування ним. Відповідно до листа від 25.06.2025 №06/642-06/116, виданого центральним відділенням ПАТ «МТБ Банк» у м. Києві, надано підтвердження, що 11.11.2021 о 13:09:10 з сумою платежу 5000,00 грн операція (ID транзакції - 44246917, ID кредиту - 57432, ID заявки на кредит - 515141) була успішно проведена через систему «xPay» та зарахована на картку № [NUMBER] . На підтвердження вказаного системою «xPay» надано повідомлення, що 11.11.2021 проведена успішна транзакція (ордер ID транзакції 44246917), про зарахування коштів на виконання договору №3319716287-515141 в сумі 5000,00 грн на картку № [NUMBER] . Відповідно до розділу 7 паспорту кредиту [PERSON] підтвердила виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного кредитного договору шляхом прийняття виконання зобов`язання кредитодавця, а саме отримавши кредитні кошти відповідачка не скористалася своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладання кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі у разі отримання ним грошових коштів. Згідно п. 3.6 та п. 3.7 кредитного договору, строк користування кредитними коштами було продовжено на 90 днів, тобто з 01.12.2021до 28.02.2022 за ставкою 2,2% на добу. На підтвердження наявності заборгованості та її розміру судом за клопотанням позивача витребувано виписку про рух коштів за рахунком на ім`я [PERSON] за період з 10.11.2021 до 28.02.2022. З наданих АТ КБ «Приватбанк» виписки про рух коштів та довідки судом встановлено, що картка № [NUMBER] випущена на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), на відповідний рахунок 11.11.2021 зараховано грошові кошти загальною сумою 5000,00 грн. Верховний Суд у постанові від 25.05.2021 року у справі №554/4300/16-ц дійшов правового висновку, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Отже надана банком виписка за картковим рахунком позичальника у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 17.12.2021 в справі №278/2177/15-ц: виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Відповідач не належно виконала умови кредитного договору і загальна сума боргу, що підлягає стягненню за договором №3319716287-515141 від 11.11.2021 станом на дату подання позову до суду становить 17400,00 грн, включає заборгованість за сумою кредиту - 5000,00 грн, заборгованість за відсотками 12400,00 грн. Доказів погашення відповідачем [PERSON] вказаної заборгованості за кредитним договором позивачу ТОВ «Кошельок», матеріали справи не містять та відповідачем не надано. Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно зі ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 629 ЦПК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. З позову вбачається, що кредитор проводив нарахування процентів за користування кредитом з 11.11.2021 до 28.02.2022. Нарахування проведені з 11.11.2021 до 30.11.2021 урахуванням процентної ставки 0,01% на день (20 днів лояльного періоду за п. 1.3.3.1 договору), надалі 2,2% на день (90 днів, з 01.12.2021 до 28.02.2022, як погоджено сторонами в п. 3.6-3.8 договору), що відповідає умовам укладеного договору та не суперечить законодавству про захист прав споживачів в редакції, чинній на відповідний період часу. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Враховуючи викладене та приймаючи до уваги, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань у строки, передбачені кредитним договором, не виконала, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Кошельок» підлягають задоволенню. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з платіжною інструкцією №1406 від 26.06.2025, позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 2422,40 грн. Приймаючи до уваги, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений при подачі позову судовий збір. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн, суд зазначає наступне. На підтвердження відповідних витрат позивача суду надано: - договір про надання правової допомоги від 12.02.2025, укладений між позивачем як клієнтом та Адвокатським бюро «Герман Гурський та партнери», відповідно до якого останнє бере на себе обов`язки надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором; - додаток до договору про надання правової допомоги від 12.02.2025 із переліком послуг адвокатського об`єднання щодо стягнення кредитної заборгованості із [PERSON] із зазначенням обсягу використаного часу та їх вартості. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з тим, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 01.08.2019 в справі №915/237/18, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved