Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-16 00:00:00

19 травня 2025 року [PERSON] в інтересах [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 02.03.2025 року відповідачка [PERSON] в порушення вимог п.10.1, п.12.1 ПДР України, керуючи транспортним засобом «Volkswagen Passat», д.н.з. [NUMBER] , в Хмельницькому по вул. Чорновола, 176В, здійснила зіткнення з транспортним засобом «Opel Grandland», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням позивача [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Дане правопорушення відповідачка вчинила у стані алкогольного сп`яніння. Відповідно до постанови Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 квітня 2025 року [PERSON] визнано винуватою у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 2 ст. 130 КУпАП та накладено на неї адміністративне у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 34\~000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення транспорно-товарознавчого дослідження від 14.03.2025 року № 010/25 вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Opel Grandland», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок його пошкодження у ДТП, враховуючи пошкодження зазначені в Акті огляду транспортного засобу від 07.03.2025 року, станом на час завершення виконання даного дослідження складає: 655 926 грн. 21 коп. Разом з тим, відповідно до п. 1.2.2. Договору страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів від 11.10.2024 року укладеного між АТ «СК «АРКС» та позивачем [PERSON] передбачено пряме врегулювання ОСЦПВ. Тому за страховим відшкодуванням [PERSON] звернувся до АТ СК «АРКС» і за наслідками звернення отримав страхове відшкодування у розмірі 159\~950 грн. 00 коп. Також, між [PERSON] та АТ «СК «АРКС» було укладено Договір страхування наземного транспорту «Прямий захист» від 11.10.2024 року, згідно якого страховик взяв на себе зобов`язання компенсувати страхувальнику прямі збитки, які є наслідком настання події, яка носить ознаки ймовірності та випадковості, за страховим ризиком: п. 19.1.1. «Збитки внаслідок ДТП» - будь - яке пошкодження ТЗ, його окремих складових частин чи (контакту) застрахованого ТЗ з іншим транспортним засобом - учасником ДТП, яке сталось за відсутності вини страхувальника або особи, допущеної до керування застрахованим ТЗ. Страхова сума відповідно до вказаного Договору складає 160 000, 00 грн. Тому, на підставі вказаного Договору [PERSON] отримав страхове відшкодування у розмірі 159\~950 грн. 00 коп. Матеріальний збиток, завданий позивачу внаслідок ДТП склав 655 926 грн. 21 коп., страхова компанія йому відшкодувала 319\~900 грн. 00 коп. в межах страхових виплат по двом Договорам. З урахуванням того, що страхові виплати повністю не покрили завданої матеріальної шкоди вважає, що з винуватиці ДТП - [PERSON] підлягає стягнення 336\~026 грн. 00 коп. У зв`язку із спричиненою відповідачкою [PERSON] дорожньо-транспортною пригодою, позивач зазнав і моральної шкоди, яка полягає у тому, що автомобіль, власником якого є [PERSON] до потрапляння у ДТП був у гарному новому стані (2023 рік випуску), після ДТП та проведення ремонту, його ціна суттєво знизиться; на момент звернення до суду автомобіль і досі перебуває у ремонті; даний автомобіль був єдиним автомобілем у сім`ї [PERSON] , а враховуючи, що у позивача троє дітей (найменшій дитині немає і одного року), відсутність автомобіля суттєво ускладнила побут сім`ї позивача; після ДТП стан здоров`я [PERSON] суттєво погіршився з`явились проблеми зі сном, постійне хвилювання. За таких підстав, розмір відшкодування моральної шкоди, яка була завдана позивачі він оцінює у 30\~000 грн. 00 коп. У зв`язку з наведеним, позивач просить суд стягнути з відповідачки [PERSON] відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 336\~026 грн. 00 коп., відшкодування моральної шкоди у розмірі 30\~000 грн. 00 коп. та судові витрати, які складаються з витрат на правничу допомогу в розмірі 15\~000 грн. 00 коп. та судового збору в розмірі 3\~660 грн. 26 коп. Ухвалою судді\~від 23\~травня 2025\~року по справі відкрито провадження та призначено підготовче засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 10 червня 2025 року підготовче провадження було закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, його представниця [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, не заперечила проти проведення заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] , повідомлена про час і місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явилась, у відповідності до вимог ст. 280 ч.1, 2 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомила, доказів поважності причин неявки в судове засідання не подала, як і не подала відзиву на позов. Тому суд відповідно до ст. 223 ч. 4 ЦПК України, за згодою представниці позивача, вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Об`єктивно встановлено,\~що 02 березня 2025 року близько 18 год. 25 хв. водій [PERSON] в порушення вимог п.10.1, п.12.1 ПДР України, керуючи транспортним засобом «Volkswagen Passat», д.н.з. [NUMBER] , в місті Хмельницькому по вул. Чорновола, 176В, не вибрала безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійного контролювати його рух та безпечно керувати ним, в результаті чого здійснила виїзд на смугу, призначену для зустрічного руху та здійснила зіткнення з транспортним засобом «Opel Grandland», д.н.з. [NUMBER] , що рухався в зустрічному напрямку під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Крім того, дане правопорушення відповідачка [PERSON] вчинила у стані алкогольного сп`яніння. Відповідно до постанови Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 квітня 2025 року у справі № 686/6691/25 [PERSON] визнано винуватою у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 34\~000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки. Постанова суду набрала законної сили 15 квітня 2025 року. Згідно ч. ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановленні рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення транспорно-товарознавчого дослідження від 14.03.2025 року № 010/25 вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Opel Grandland» 1.5, д.н.з. [NUMBER] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , внаслідок його пошкодження у ДТП, враховуючи пошкодження зазначені в Акті огляду транспортного засобу від 07.03.2025 року, станом на час завершення виконання даного дослідження складає: 655 926 грн. 21 коп. Відповідно до п. 1.2.2. Договору страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів від 11.10.2024 року (оферта № 0278978гд4цв), укладеного між АТ «СК «АРКС» та позивачем [PERSON] передбачено пряме врегулювання ОСЦПВ. Тому за отриманням страхового відшкодуванням [PERSON] звернувся до АТ СК «АРКС» і за наслідками розгляду звернення отримав страхове відшкодування у розмірі 159\~950 грн. 00 коп. Також, між [PERSON] та АТ СК «АРКС» було укладено Договір страхування наземного транспорту «Прямий захист» від 11.10.2024 року (оферта № 0278979а4цв). Відповідно до п. 19.1 вказаного Договору, страховик взяв на себе зобов`язання компенсувати страхувальнику прямі збитки, які є наслідком настання події, яка носить ознаки ймовірності та випадковості, за страховим ризиком: п. 19.1.1. «Збитки внаслідок ДТП» - будь - яке пошкодження ТЗ, його окремих складових частин чи (контакту) застрахованого ТЗ з іншим транспортним засобом - учасником ДТП, яке сталось за відсутності вини страхувальника або особи, допущеної до керування застрахованим ТЗ. Страхова сума відповідно до вказаного Договору складає 160\~000 грн. 00 коп. За наслідками розгляду звернення позивача на підставі зазначеного Договору [PERSON] отримав страхове відшкодування у розмірі 159\~950 грн. 00 грн. Отже, в загальному позивач отримав від АТ «СК «АРКС» страхове відшкодування по двом договорам у сумі 159\~950 грн. 00 грн. + 159\~950 грн. 00 грн. = 319\~900 грн. 00 коп. Відповідно до висновку експерта від 14.03.2025 року № 010/25 вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Opel Grandland» 1.5, д.н.з. [NUMBER] , складає 655 926 грн. 21 коп., з них 319\~900 грн. 00 коп. відшкодувала страхова компанія, отже невідшкодованими залишається 336\~026 грн. 21 коп. Відповіднодо ст. 55 Конституції України та ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка ї завдала. Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який діяв на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1961-IV), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (ст. 1194 ЦК України). Отже, якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст. 1194 ЦК України щодо відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суд у постанові від 14 листопада 2024 року по справі № 442/6010/22, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 листопада 2022 року по справі № 366/2985/19. За змістом частини першої статті 28, статті 29 Закону України № 1961-ІV від 01 липня 2004 року, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Наведене дає підстави для висновку, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ч. 2 ст. 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу. Тобто, страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування у межах вартості визначного матеріального збитку. Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 02 вересня 2019 року у справі № 545/425/17, від 11 березня 2020 року у справі № 754/5129/15 та від 19 липня 2021 року у справі № 206/3219/15. Також подібні за змістом висновки, зокрема, щодо застосування положень ч. 2 ст. 1192 ЦК України, викладено у постановах Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 265/5388/20, від 18 травня 2022 року у справі № 761/11792/16, від 20 червня 2022 року у справі № 156/1162/20. Отже, вимога позивача про стягнення з відповідачки [PERSON] частини розміру завданого нею матеріального збитку - 336\~026 грн. 00 коп. є обгрунтованою та підлягає задоволенню. Статтею 23 Цивільного Кодексу України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). Отже, неправомірними діями [PERSON] (вчиненням нею адміністративних правопорушень, відповідальність за які передбачена ст. 124, ч. 2 ст. 130 КУпАП), [PERSON] було завдано моральну шкоду, яка полягає у знеціненні його майна (транспортного засобу) після ДТП; спричинення позивачу моральних страждань; порушення нормальних життєвих зв`язків; створення дискомфорту сім`ї позивача у зв`язку з позбавленням позивача можливості користуватись його транспортним засобом. З урахуванням відсутності заперечень відповідачки, принципів розумності та пропорційності, суд висновує про задоволення вимоги [PERSON] щодо стягнення на його користь з [PERSON] 30\~000 грн. 00 коп. моральної шкоди. Згідно положень ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи, на професійну правничу допомогу. У позові [PERSON] заявлено вимогу про стягнення з відповідачки на його користь витрат на правничу допомогу в сумі 15\~000 грн. 00 коп. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Положеннями частини першої статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №8 26/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. До схожого висновку Верховний Суд дійшов у своїй постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) та постанові від 15 червня 2022 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20). Суд бере до уваги, що як зазначено у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Також, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України). Таким чином, зменшення судових витрат судом можливо лише за\~клопотанням іншої сторони. Зазначене відповідає правовій позиції викладеній в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, у якій Верховний Суд зазначив, що право суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, що підлягає розподілу між сторонами, можливе лише за клопотанням іншої сторони. Судом встановлено, що представницею позивача надані суду докази, які підтверджують розмір витрат на правову допомогу, надану адвокатом Гуменюк А.П. у сумі 15 000 грн. 00 коп.: копію договору про надання правничої допомоги б/н від 04.03.2025 року, копію акту виконаних робіт від 15.05.2025 року, копію квитанції від 15.05.2025 року на суму 15\~000 грн. 00 коп., а тому, вказані витрати на правову допомогу позивача [PERSON] належним чином підтвердженні та доведені. Відповідачка [PERSON] не подала до суду заперечень щодо розміру витрат на правову допомогу позивача [PERSON] , яка надана адвокатом Гуменюк А.П. Згідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, на підставі положень п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з урахуванням повного задоволення позовних вимог [PERSON] , принципів розумності та співмірності, суд приходить до висновку стягнення з [PERSON] на його користь 15 000 грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу, надану адвокатом Гуменюк А.П. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, з урахуванням повного задоволення позовних вимог [PERSON] , на його користь з відповідачки необхідно стягнути 3\~660 грн. 26 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved