Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

В березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" звернулось з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №102942340 від 06.02.2022 року. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 6 лютого 2022 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» (далі - Первісний кредитор, ТОВ «МІЛОАН») та [PERSON] (далі - Відповідач або Позичальник) було укладено кредитний договір №102942340 (далі - Кредитний договір). Кредитний договір укладено в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Товариства та доступний, зокрема, через сайт Товариства та\\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, відповідно до п. 6 Кредитного договору, Порядок (технологія) укладення договору та спосіб ідентифікації, верифікації Позичальника. Відповідно до п.2.1. Кредитного договору, Кредитні кошти надаються ТОВ «МІЛОАН» Позичальнику у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані Відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту. Згідно з п.1.1. Кредитного договору, кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «МІЛОАН» грошових коштів у сумі, визначеній у п.1.2. Кредитного договору, за реквізитами, зазначеними у п.2.1. Кредитного договору 16 липня 2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ», Позивач) укладено Договір факторингу №16072024 (далі - Договір факторингу), у відповідності до умов якого ТОВ «МІЛОАН» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «МІЛОАН» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників від 16 липня 2024 року до Договору факторингу №16072024 від 30 липня 2024 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 15090 грн., з яких: 10000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3190 грн. - сума заборгованості за відсотками; 1900 грн. - заборгованість за комісією; грн.; - сума заборгованості за пенею Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту отримання права вимоги до Відповідача, а саме з 16.07.2024 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК ЄАПБ» за кредитним договором № 102942340 в розмірі 15090 грн., з яких: 10000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3190 грн. - сума заборгованості за відсотками; 1900 грн. - заборгованість за комісією. Оскільки боржником не погашено зазначену вище заборгованість, позивач просить позов задовольнити. Ухвалою судді Жовківського районного суду Львівської області від 04.04.2025 року відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін, розгляд справи призначено на 02.07.2025 року (арк. спр. 38-39). 12.05.2025 року до суду представником відповідача - Брунець Н.М. подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач не визнає вимоги, викладені у даній позовній заяві та не погоджується з викладеними аргументами позивача. Представник відповідача зазначає, що в матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи на підтвердження перерахування кредитних коштів на банківський картковий рахунок позичальника у розмірах зазначених в кредитних договорах. Представник стверджує, що немає підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також сума відсотків, зазначених в розрахунках, є правильними. Посилається на те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами перехід до ТзОВ «ФК «ЄАПБ» прав грошової вимоги замість ТзОВ «Мілоан» за кредитним договором №102942340 від 06 лютого 2022 року. Так, доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором є обов`язком позивача, який не довів суду належними та допустимими доказами її розмір. Представник відповідача просить у задоволенні позовної заяви відмовити повністю. 15.05.2025 року позивачем подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що Кредитний договір підписано електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора, про що свідчить, розділ 6 Кредитного договору. Із матеріалів справи вбачається, що договори між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому Відповідач через особистий кабінет на веб-сайті Первісних кредиторів подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого Первісні кредитори надіслали позичальнику за допомогою засобів зв`язку на зазначений ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду (одноразовий ідентифікатор - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності), який Відповідач використав для підтвердження підписання договору. Згідно з положеннями Законів України «Про електронні довірчі послуги» та «Про електронну торгівлю» Різниця між Одноразовий ідентифікатор та ЕЦП полягає лише в способі ідентифікації підписувача та ступеня захисту такого підпису. Але юридично вони мають однакову силу. Надані додаткові розрахунки заборгованості за Кредитним договором є складеними Первісними кредиторами, жодним чином не суперечать розрахункам заборгованості доданим до позовної заяви, а лише доповнюють та деталізують їх. Перерахування коштів на платіжні карти Відповідача за укладеним договором було безпосередньо здійснено операторами онлайн-послуг платіжної інфраструктури, які не здійснюють операцій з готівковими грошима, а перекази коштів здійснюються виключно у безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються. Відсотки нараховувались відповідно до умов пунктів 1.3, 1.4, 1.5, 1.5.1, 1.5.2, 1.5.3, 2.3, 4.2 Кредитного договору, що підтверджується розрахунком заборгованості, доданим до відповіді на відзив на позовну заяву. Отже, Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк, умови кредитування та нарахування відсотків в зв`язку з простроченням повернення кредитних коштів, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідач розрахунок заборгованості належними та допустимими доказами не спростував, не надав власний розрахунок наявної заборгованості, в цілому заперечивши позовні вимоги. Клопотання про проведення експертизи з метою визначення механізму і розміру нарахованих сум, що склали заборгованість, відповідач суду не заявив. Доказів про повернення кредитних коштів на умовах і в порядку, визначеними кредитними договорами, ані перед первісними, ані перед новим кредитором відповідач також суду не надав. Отже, укладений Кредитний договір було підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору. Сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Під час укладення договорів не було порушено Закон України «Про захист прав споживачів». Договір факторингу укладений між Первісним кредитором та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено у відповідності до вимог чинного законодавства України, яке діяло на момент укладання цього договору та ніяким чином не порушує права та законні інтереси Відповідача. Представник позивача просить судове засідання провести за відсутності представника Позивача та Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 26.05.2025 року до суду представником відповідача - Брунець Н.М. подано заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості за кредитним договором. В запереченні представник зазначає, що наведені у відповіді на відзив доводи необґрунтованими, безпідставними та недоведеними. Так, матеріали позовної заяви повідомлень про відступлення права грошової вимоги факторові стосовно укладеного договору факторингу і позивачем на надано належних та допустимих доказів на підтвердження свого права на укладення договору Факторингу. Представник вважає недоведеними позовні вимоги, так як позивачем не надано належних та допустимих доказів на їх обґрунтування, що має насідком відмову у їх задоволенні в повному обсязі. Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 02.07.2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано в АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»: Інформацію щодо наявності у [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER] ) карткових рахунків відкритих у банку станом на 06.02.2022; Інформацію щодо належності [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER] ) карткового рахунку № [NUMBER] ; Виписку по рахунку за номером картки № [NUMBER] , що належить [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER] ) за період з 06.02.2022 по 10.02.2025 з детальною інформацією щодо призначення платежу і джерело надходження коштів. У зв`язку із зазначеним, розгляд справи судом відкладено на 15.09.2025 року. 15.09.2025 року до суду надійшла заява від представника відповідача [PERSON] - адвоката Брунець Н.М., в якій представник просить розгляд справи здійснювати за його відсутності та за відсутності відповідача. У зв`язку із наведеним, враховуючи викладені письмово позиції сторін у поданих ними заявах по суті справи, суд вважає за необхідне здійснювати розгляд справи у відсутності сторін та на підставі поданих до суду доказів. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З матеріалів справи встановлено, що 06 лютого 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит №102942340 (арк. спр. 5-10). Відповідно до п.1.2., п. 1.3. Договору про споживчий кредит, сума кредиту становить 10000,00 гривень, кредит надається загальним строком на 90 днів з 06.02.2022 року і складається з пільгового та поточного періодів. Згідно з п. 1.5.2. Договору про споживчий кредит, проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 5100,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,70 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом пільгового періоду. Згідно з п. 1.5.3. Договору про споживчий кредит, проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 30000,00 грн., які нараховуються за стандартною процентною ставкою 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. Згідно з п. 1.6. Договору про споживчий кредит, тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Згідно з договором Факторингу №16072024 від 16.07.2024 року ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «МІЛОАН» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників (арк. спр. 14-16). Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №16072024 від 16.07.2024 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 15090,00 грн., з яких: 10000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3190,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; 1900,00 грн. - сума заборгованості за комісією (арк. спр. 19). Суд враховує, що Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 та 18.10.2023 у справі №905/306/17 зазначив, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, Фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012 тощо). Наданими ТОВ «ФК «ЄАПБ» доказами, а саме завіреною копією Договору Факторингу № 16072024 від 16.07.2024 року, Актом прийому-передачі інформації згідно Реєстру Боржників в електронному вигляді за Договором факторингу № 16072024 від 16.07.2024 року, Витягом з Реєстру боржників від 16.07.2024 року, платіжною інструкцією №366 від 19.07.2024 року (арк. спр. 14-15, 16, 17, 85-86, 87) підтверджується перехід права вимоги за Договором про споживчий кредит №102942340 від 06.02.2022 року до ТОВ «ФК «ЄАПБ», що спростовує доводи відповідача про те, що такий перехід права вимоги не відбувся. У Договорі про споживчий кредит №102942340 вказано, що такий укладається в електронній формі та прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. Позичальника ідентифіковано та верифіковано шляхом отримання через систему BankID НБУ ідентифікаційних даних Позичальника (розділ 6 Договору про споживчий кредит). Частина 2 ст. 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Положеннями ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частин сьомої, дванадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Як встановлено з матеріалів справи між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та [PERSON] 06.02.2022 року укладено Договір про споживчий кредит №102942340, який відповідач підписав електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора F10365 (арк. спр. 5). ТОВ «Мілоан» надало [PERSON] кредитні кошти у розмірі 10000,00 грн. на картковий рахунок, вказаний позичальником, що підтверджується платіжним дорученням №39376927 (арк. спр. 12). Отримання та користування відповідачем [PERSON] кредитними коштами в сумі 10000,00 грн. також стверджується наданою на ухвалу суду АТ «ПриватБанк» інформацією та Випискою за період 06.02.2022-10.02.2025 року (арк. спр. 118-119). Позивачем вказано, що відповідач порушив свої зобов`язання за Договором про споживчий кредит №102942340, у зв`язку з чим, станом на 16.07.2024 року у відповідача утворилась заборгованість в розмірі 15090 грн., з яких: 10000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3190,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; 1900,00 грн. - заборгованість за комісією, на підтвердження чого позивачем подано Відомості про щоденні нарахування та погашення за Договром №102942340 (арк. спр. 18). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ст.ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідач [PERSON] суду не надав, та не подав доказів на спростування користування ним кредитними коштами, а також не подав контр-розрахунок чи будь-яких інших доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості та розрахунку процентів за користування кредитом, які погоджені сторонами в договорі. Ураховуючи наведене вище, оскільки судом встановлено, що відповідач [PERSON] не виконав своїх зобов`язань за договором про споживчий кредит, належним чином не повертає отримані грошові кошти, не надав суду жодних доказів на спростування вимог позивача щодо нарахованої суми заборгованості, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 10 000, 00 грн. та заборгованості за процентами в сумі 3190,00 грн., а всього 13190 грн. 00 коп. У п.п. 1.5.1 Договору про про споживчий кредит №102942340 передбачено комісію за надання кредиту в розмірі 1900,00 грн., яка нараховується одноразово в момент видачі кредиту. Відповідно до ч. ч. 1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Отже, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. У Договорі про споживчий кредит №102942340 від 06.02.2022 року, кредитодавцем встановлено сплату комісію за надання кредиту, не зазначивши за які саме послуги ця комісія сплачується позичальником. Жодних доказів вчинення будь-яких дій, за які позикодавцем нараховувалася комісія, позивачем не надано. Разом із тим, ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено безоплатність надання позикодавцем певних послуг, до яких можна віднести видачу кредиту та його супровід. Отже, умови договору про нарахування позивачем одноразової комісії при видачі кредиту є нікчемними, а відтак, у задоволенні вимог позивача щодо стягнення з відповідача комісії пов`язаної з наданням кредиту належить відмовити. За таких обставин, оцінюючи в сукупності зібрані в справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити частково та стягнути із відповідача на користь позивача 13190 грн. 0 коп. заборгованості за Договором про споживчий кредит №102942340 від 06.02.2022 року, а щодо стягнення комісії в сумі 1900 грн. належить відмовити. За наведених вище обставин справи, суд дійшов висновку про доведеність позивачем факту отримання відповідачем кредитних коштів, користування ними, та невиконання грошового зобов`язання щодо їх повернення за умовами кредитного договору, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість за кредитним договором, а тому викладені у відзиві на позовну заяву та в запереченні на відповідь на відзив твердження є необґрунтованими та не спростовують наведених вище висновків суду про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ». Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов ТОВ «ФК «ЄАПБ» задоволено частково, суд, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, визначає позивачу судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме необхідно стягнути з [PERSON] судовий збір в сумі 2646 грн. 77 коп. виходячи з розрахунку: 13190 грн. 00 коп. (задоволені позовні вимоги) становлять 87,41 % і від суми сплаченого при поданні судового збору в розмірі 3028,00 грн. складає 2646,77 грн.

Outcome: partial