Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-11 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Смілянський Я.Г. звернувся до Новобаварського районного суду міста Харкова з позовом до відповідачів Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Держави Україна в особі Харківської обласної прокуратури і просить суд стягнути з Державного бюджету України на користь позивача 2\~468\~000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди за незаконне притягнення до кримінальної відповідальності; стягнути з Державного бюджету України на користь позивача 171\~000,00 грн. в якості відшкодування витрат на надання правової допомоги, щодо захисту інтересів у кримінальній справі №646/8454/17, №646/1115/17; судові витрати стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України та Держави Україна в особі Харківської обласної прокуратури на користь позивача. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, щоу провадженні Червонозаводського районного суду м. Харкова перебувала кримінальна справа №646/1115/17, пізніше розгляд справи здійснював Балаклійський районний суд Харківської області під номером справи №646/8454/17за обвинуваченням [PERSON] , [INFO] , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.26.09.2017 року [PERSON] повідомлено про підозру у скоєнні кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч.3 ст. 368 КК України, а саме у тому, що він підозрюється у прийнятті пропозиції та одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення та невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням наданої їй влади та службового становища, вчиненому службовою особою, яка займає відповідальне становище, повторно. 21.02.2017 року проведено обшук за місцем мешкання та за місцем роботи [PERSON] . Ухвалою суду від 09.11.2017 року у справі №646/1115/17 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в межах строку досудового розслідування - по 26.11.2017 року, включно. Так, 22.01.2021 року Балаклійський районний суд Харківської області прийняв рішення [PERSON] визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, та виправдати на підставі п. 2 ч.1 ст. 373 КПК України за недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим. 01.03.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 22.01.2021 року відносно [PERSON] , обвинуваченого за ч.3 ст.368 КК України та [PERSON] , обвинуваченого за ч.3 ст.369 КК України. 02.11.2021 року Харківський апеляційний суд по справі № 646/8454/17 вирішив: апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишено без задоволення. Вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 22.01.2021 року стосовно [PERSON] та [PERSON] - залишити без змін. Разом з тим, 28.01.2022 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Харківського апеляційного суду від 02.11.2021 року стосовно [PERSON] та [PERSON] 20.06.2022 року Касаційний кримінальний суд Верховного Суду вирішив: по справі № 646/8454/17 ухвалу Харківського апеляційного суду від 02.11.2021 року стосовно [PERSON] та [PERSON] , залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції - без задоволення. Через притягнення до кримінального провадження [PERSON] завдано моральної шкоди, оскількивизнання [PERSON] невинуватим у кримінальній справі свідчить про те, що позивача було незаконно притягнуто до кримінальної відповідальності. З метою доведення своєї невинуватості [PERSON] був змушений звернутися до адвоката за юридичною допомогою щоб «відбілити» свою репутацію, оскільки ця ситуація суттєво вплинула на професійну діяльність та родинні стосунки. [PERSON] звертається до суду з позовною заявою про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, оскільки через необґрунтоване притягнення до кримінальної відповідальності, він зазнав матеріальних збитків, а також психологічних, бо була торкнута його гідність,як законослухняного громадянина. Загалом, яка зазначає позивач, він перебував під кримінальним переслідуванням 57 календарних місяців. З початку кримінального переслідування та до моменту набрання законної сили виправдувальним вироком, [PERSON] знаходився під постійним стресом, який катастрофічно впливав на емоційний стан. Позивач був вимушений вживати лікарські заспокійливі засоби для зменшення симптомів, які він набув внаслідок переживання через кримінальне переслідування. У [PERSON] погіршився сон, він насилу засинав, через це він мусив вживати препарати, щоб швидше заснути. Вживання даних препаратів також відобразилось на психологічному стані [PERSON] .Кардинальні зміни у психічному стані позивача неодноразово помічали його родичі, друзі та колеги протягом усього часу незаконного кримінального переслідування і після набрання законної сили виправдувальним вироком. Незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, якого зазнав позивач, не могло не торкнутися особистих стосунків у його приватному житті, зокрема, з родиною та друзями. Через притягнення до кримінальної відповідальності у житті [PERSON] змінилось коло спілкування багато друзів і знайомих відвернулись через незрозумілі чутки, припинили усіляке спілкування. Перед незаконним затриманням позивач працював на посаді заступника начальника інспекторського відділу УОАЗОР ГУНП в Харківській області. 11.07.2017 року [PERSON] було звільнено через хворобу, і в подальшому [PERSON] було важко знайти якусь роботу чи підробіток, а коли розпочалось кримінальне переслідування, то це було майже неможливим. Домашній арешт також ускладнив фінансове становище [PERSON] через обмеження пересування. На підставі зазначеного вище, з урахуванням усталеної правової позиції Верховного Суду щодо самостійності підстав відшкодування моральної шкоди відповідно до кожної процесуальної дії окремо та щодо визначення розміру вказаних відшкодувань, на підставі значених психотравмуючих ситуацій та результатів їх впливу на життя позивача, останній оцінює завдану моральну шкоду відповідно до зусиль, що необхідні для відновлення попереднього стану, та відповідно до відсутності граничного розміру відшкодувань, наступним чином: 100 000,00 грн.- в якості відшкодування моральної шкоди за незаконне застосування міри запобіжного заходу у виді домашнього арешту, в межах строку досудового розслідування; 1\~368000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди за незаконнепритягнення до кримінальної відповідальності впродовж 57 календарних місяців; 500000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди за зіпсування родинних та дружніх відносин; 500000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди за шкоду психічному та фізичному здоров`ю. Крім того, за здійснення захисту [PERSON] у межах справи №646/8454/17, №646/1115/17, в порядку надання правової допомоги позивачем було сплачено грошову суму в розмірі 171 000,00 грн., яка також підлягає відшкодуванню. У зв`язку з викладеним, посилаючись на ст. 1176 ЦК України, норми Закону України «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність органів досудового розслідування, прокуратури і суду», судову практику Верховного Суду, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Новобаварського (Жовтневого) районного суду міста Харкова від 24.04.2025 року прийнято позов до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Держави України в особі Харківської обласної прокуратури про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Призначено підготовче засідання. 30.04.2025 року на адресу суду за вх. №11923 від представника відповідача Державної казначейської служби України надійшов відзив на позов, в якому останній просить відмовити у задоволенні позову та зазначає, що позивач помилково визначив, що Казначейство є належнимвідповідачем у цій справіта несе відповідальність за шкоду, завдану незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури, які на думку позивача завдали йому шкоди. У відповідних правовідносинах Казначейство не брало участі, оскільки в силу приписів статті 19 Конституції України у системному зв`язку з нормами пункту 9 розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України, Закону України «Про виконавче провадження» Казначейство єлише органом виконанняокремих категорій судових рішень. Отже, у вказаній справі відсутні підставидля стягнення судових витрат з Казначейства або Держави. Тому, у разі задоволення позову такі витрати мають бути покладені на сторону,внаслідок неправомірних дій якої виник спір. Крім того, відповідно до статті 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову, на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, покладаються інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, якими, зокрема є витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 5,6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. 14.05.2025 року на адресу суду за вх. №131963 від представника відповідача Харківської обласної прокуратури надійшов відзив на позов, в якому останній зазначив, що просить відмовити у задоволенні позову. При цьому представник відповідача посилається на Закон України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», яким встановленамінімальна заробітна плата з 1 січня у розмірі 8 000 грн., розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму,зазначеного в абзаці дев`ятому статті 7 цього Закону в сумі 1 600,00 грн.Отже, за умови доведеності спричинення позивачу моральних страждань вякості розрахункової величини необхідно застосовувати саме 1600 гривень. Також у відзиві зазначено, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами поміркованості, розумності та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Так, позивач має довести не лише факт реабілітації, а наявність у зв`язку з цим моральної шкоди та її розмір. В даному випадку, позивачем не надано відповідних даних щодо наявності спричиненої йому моральної шкоди у розмірі, що значно перевищує встановлений законом. Позивач у своєму позові не зазначив, яких саме страждань зазнав від незаконних, на його думку, дій відповідача, моральних чи фізичних страждань, не розкриває у чому сааме полягли вказані страждання, їх міру та ступінь, не зазначає причинно-наслідкових зв`язків між діями органів досудового розслідування та зазначеними наслідками. Натомість, позивач обмежується переліком негативних явищ у своєму житті, відповідальність за які воліє покласти на орган досудового розслідування. Так, позивач зазначив, що незаконні дії прокуратури області стосовно нього тривали з 26.09.2017 до часу набрання виправдувальним вироком чинності, внаслідок чого позивач знаходився під постійним стресом. Однак будь-які судові рішення щодо зловживання прокурором своїми процесуальними правами, що призвело до судової тяганини, до обласної прокуратури у зазначеній справі не надходили. Позивач пов`язує втрачені можливості кар`єрного зростання, погіршення стосунків з рідними та друзями, погіршення здоров`я зі своїм психологічним станом внаслідок притягнення до кримінальної відповідальності. Проте, 11.07.2017 року [PERSON] звільнено з посади через хворобу, про що зазначено в позові та надано копію витягу з наказу у додатку № 8. Разом з тим [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 368 КК України 26.09.2017 року, тобто більше, ніж через 2 місяці, коли він вже мав незадовільний стан здоров`я, внаслідок чого не міг виконувати функціональні обов`язки та звільнився через хворобу. Позивач не надав доказів, що саме притягнення його до кримінальної відповідальності, а не наявні хвороба та звільнення 11.07.2017, вплинули на його психологічний стан, стосунки з рідними і друзями та завадило реалізації кар`єрних амбіцій. Зважаючи на викладене, враховуючи, що позивачем не викладено обставин, що підтверджують спричинення йому будь-якої моральної шкоди внаслідок незаконних дій держави, не наведено доказів на підтвердження доводів позовної заяви, не зазначено причинно-наслідкового зв`язку між діями правоохоронних органів та, нібито, спричиненої позивачу моральної шкоди, а також зазначаються різні періоди перебування під кримінальним переслідуванням 57 або 56 місяців, представник відповідача вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню. Крім того позивачем надано Договір від 08.12.2017 року, ордер, додаткову угоду №1 від 08.12.2017 року, Акт здачі-приймання виконаних послуг № 1 від 22.06.2022 року, відповідно дояких сума правової допомоги складає 171000,00 гривень, проте, на думку представника відповідача жодної квитанції або платіжного доручення, що може свідчити про дійсне перерахування вказаної суми адвокату - позивачем не надано. 16.05.2025 року представник позивача надав відповідь на відзив Державної казначейської служби України, в якому представник позивача, посилаючись на норми Бюджетного кодексу України, Положення про Державну казначейську службу України, ст. 170 ЦК України та судову практику підкреслює, що відповідачем у справі є саме Держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи), в тому числі через орган казначейської служби, що відповідає судовій практиці, отже представник позивача не погоджується із запереченнями, викладеними у відзиві. 18.05.2025 року представник позивача надав відповідь на відзив Харківської обласної прокуратури, в якому уточнив, що кримінальне переслідування позивача тривало саме 57 місяців, інший період було вказано помилково, між тим представник позивача категорично не погоджується з наведеною у відзиві розрахунковою величиною 1600 грн., оскільки вказані посилання представника відповідача на норму закону суперечать судовій практиці, отже застосуванню для розрахунку моральної шкоди підлягає саме розмір мінімальної заробітної плати 8000 грн., встановлений з 1 січня 2025 року. Крім того представник позивача вважає, що ним надано достатньо доказів на підтвердження сплати правової допомоги, в тому числі акт-квитанція про сплату гонорару [PERSON] , отже доводи відзиву в цій частині він вважає безпідставними. Ухвалою Новобаварського районного суду міста Харкова від 03.07.2025 року підготовче провадження у цивільній справіза позовом [PERSON] до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Держави Україна в особі Харківської обласної прокуратури про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Смілянський Я.Г. надали вступне слово, в якому позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на викладені у позові обставини. Представник відповідача Харківської обласної прокуратури Хмельницький І.В. надав вступне слово, в якому просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на викладені у відзиві обставини. Між тим представник відповідача визнав сам факт, обсяг і тривалість надання правової допомоги позивачу під час кримінального провадження, однак вважав недоведеною оплату таких послуг. Представник відповідача Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явився, повідомлений про дату, час та місце судового засідання належним чином, надав відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків. 26.09.2017 року [PERSON] прокуратурою Харківської області повідомлено про підозру у скоєнні кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч.3 ст. 368 КК України, а саме у тому, що він підозрюється у прийнятті пропозиції та одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення та невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням наданої їй влади та службового становища, вчиненому службовою особою, яка займає відповідальне становище, повторно.Зазначене випливає зі змісту Обвинувального акту у кримінальному провадженні №420162200000000813 (а.с.28-35). Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09.11.2017 року у справі №646/1115/17 щодо підозрюваного [PERSON] застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в межах строку досудового розслідування - по 26.11.2017 року, включно, на нього покладені відповідні обов`язки (а.с. 36-38). Вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 22.01.2021 року [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, та виправдано на підставі пункту 2 частини 1 статті 373 КПК України - за недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим. (а.с. 39-48). 02.11.2021 року ухвалою Харківського апеляційного суду по справі № 646/8454/17 апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишено без задоволення. Вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 22.01.2021 року стосовно [PERSON] - залишено без змін. Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення (а.с.49-60). 20.06.2022 року Касаційний кримінальний суд у складі суддів Третьої судової палати Верховного Суду по справі №646/8454/17 постановив: ухвалу Харківського апеляційного суду від 02.11.2021 року стосовно [PERSON] залишити без змін, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції - залишити без задоволення (а.с. 61-66). Як вбачається з копії витягу з наказу ГУ НП в Харківській області від 11.07.2017 року підполковника поліції Сову В.М. заступника начальника інспекторського відділу УОАЗОР ГУНП в Харківській області звільнено з 11.07.2017 року. Підстава: рапорт [PERSON] від 27.06.2017 №144, свідоцтво про хворобу від 23.06.2017 року №144, видане госпітальною ВЛК ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Харківській області» (а.с. 67). Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1\~ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~статті 12 ЦПК України та згідно з ч.ч. 1, 5 та 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 2\~статті 78 ЦПК України зазначено, що\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.ч.1, 6 ст. 82 ЦПК України, Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені статтею 11 ЦК України. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 23 ЦК України\~визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Вимогами п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується в разі, якщо вона завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Частиною 7 ст. 1176 ЦК України визначено, що порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи без діяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України від 01 грудня 1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (далі Закон) підлягає відшкодуванню\~шкода,\~завдана громадянинові\~внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства, - відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду чи іншому рішенні суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину; 3) відмови в порушенні кримінальної справи; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» у наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному .фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи досудового слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. У випадках, зазначених у ч. 1 цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Згідно із ч. ч. 5, 6 ст.\~4 Закону\~відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно з положенням п. 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Отже, враховуючи вимоги ч. 3 ст. 13 Закону, розмір моральної шкоди не може бути меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Частиною 2 ст. 2 ЦК України встановлено, що учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Відповідно до ст. 170 ЦК України, держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Держава реалізує правосуб`єктність через систему своїх органів. Від імені держави у відносинах, що регулюються цивільним законодавством, беруть участь органи управління державним майном, фінансові та інші спеціально уповноважені державою органи. Казначейська служба є юридичною особою, яка діє від імені держави. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями (органів дізнання) органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність,(попереднього слідства) органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (в тому числі і моральної шкоди), провадиться за рахунок коштів державного бюджету (ч. 1 ст. 4 Закону). Відповідно до Положення про Державну казначейську службу України, Казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду, а тому Державна казначейська служба України є тим органом, який здійснює списання коштів у разі стягнення цих коштів з\~держави. Отже зазначені законодавчі норми спростовують доводи відповідача щодо його неналежності. Законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати. Аналогічний висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 квітня\~2019 року у справі № 236/893/17 (провадження\~\~\~№ 14-4цс19), Верховним Судом у постановах від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19 (провадження № 61-9673св20), від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19 (провадження № 61-7643св20). Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15 (провадження № 14-298цс18) розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження. В ході судового розгляду встановлено, що позивач [PERSON] незаконно перебував під слідством та судом у період з 26.09.2017 року - дата складання повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, та по 02.11.2021 року - день винесення ухвали Харківського апеляційного суду, якою виправдовувальний вирок Балаклійського районного суду Харківської області щодо [PERSON] залишений без змін, отже набрав законної сили. Таким чином загальний строк перебування позивача під слідством і судом становить 49 місяців 7 днів. Оскільки позивач був виправданий, вважається очевидним, що саме у зв`язку з перебуванням під слідством і судом йому завдана моральна шкода, факт спричинення якої органами слідства, прокуратури та суду доведено в судовому засіданні позивачем, і така шкода відповідно до закону відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Відповідно до\~статті 8 Закону України «Про державний бюджет на 2025 рік» встановлено у 2025 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня\~\~8\~000,00 гривень:\~у погодинному розмірі: з 1 січня - 48,00 гривень. Отже суд визначає мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди за 47 місяців 7 днів в сумі 393823,62 грн. відповідно до Закону, розрахувавши вказану суму наступним чином: 49 повних місяців х 8\~000,00 грн. = 392\~000,00 грн. 5 днів у жовтні 2021 року х (8000,00 : 31 день) = 5 х 258,06 =1290,3 грн. 2 дні у листопаді 2021 року х (8000,00:30) = 2 х 266,66 = 533,32 грн. 392000,00 +1290,3 + 533,32 = 393823,62 грн. Проте слід врахувати, що законодавець\~визначив лише мінімальний розмір моральної шкоди.\~В даному випадку необхідний і достатній розмір відшкодування моральної шкоди, на думку суду, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості, слід визначити в сумі 460000,00 грн. При цьому суд, виходячи з тривалості перебування позивача під слідством і судом, враховує ті чинники, з яких складалась в даному випадку моральна шкода, а саме: характер і обсяг душевних і психічних страждань позивача, про які він зазначив у позові та поясненнях, тривалу неможливість самореалізації в професійній сфері, сферах сімейних та дружніх стосунків, яких зазнав позивач, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, неможливість повного відновлення попереднього, раніше усталеного способу життя позивача та його роботи, втрати часу, фізичних і моральних зусиль у зв`язку з участю в слідчих діях, судових засіданнях, втрати та незручності, пов`язані з обраним йому запобіжним заходом у вигляді домашнього арешту тривалістю 17 днів. Одночасно, визначений позивачем в позові розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 2\~468\~000,00 грн. суд вважає завищеним і таким, що не підтверджений достатніми доказами, в тому числі висновками експертів та спеціалістів, враховуючи, що відшкодування має на меті не збагачення, а відновлення немайнових прав позивача. При цьому суд також зауважує, що строк розгляду справи судом касаційної інстанції не входить до періоду перебування особи під слідством та судом в розумінні спеціального Закону, отже позовні вимоги в цій частині також є необґрунтованими. В свою чергу суд вважає безпідставними заперечення відповідача щодо необхідності розрахунку мінімального розміру моральної шкоди не з використанням мінімальної заробітної плату в сумі 8000, 00 грн., а із застосуванням розрахункової величини 1600 грн. для обчислення виплат за рішеннями суду, що передбачено абзацем 9 статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік», оскільки такий підхід суперечить нормам спеціального закону, який підлягає застосуванню до даних правовідносин. Вирішуючи питання про відшкодування позивачу витрат на правову допомогу під час кримінального провадження, суд виходить з наступного. Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката. Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19). За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У постанові від 08 квітня 2020 року у справі №306/1198/17 Верховний Суд зазначив, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Процесуальними нормами встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Чинне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, однак зобов`язує надати докази щодо надання правової допомоги. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від\~14 вересня 2022 року у справі № 759/7630/20, провадження № 61-1063св22. Пунктом 4\~статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~передбачено, що у наведених у\~статті 1 цього Закону\~випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги. Тобто позивач має право на відшкодування шкоди, у тому числі й відшкодування (повернення) сум, сплачених за надання йому юридичної допомоги, і право на таке відшкодування виникає на підставі прямої вказівки закону. Аналогічні висновки щодо стягнення майнової шкоди у розмірі витрат\~громадянина, сплачених ним у зв`язку з наданням юридичної допомоги у кримінальному провадженні, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15 (провадження № 14-342цс18), у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 333/7311/16-ц (провадження № 61-32057св18). Як вбачається з матеріалів справи з метою доведення своєї невинуватості під час кримінального провадження позивач [PERSON] був змушений звернутися до адвоката за юридичною допомогою. 08.12.2017 року [PERSON] уклав Договір про надання правової допомоги з адвокатом Смілянським Ярославом Геннадійовичем. (а.с. 68-69). Відповідно до п.7.1 договору, останній вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання адвокатом і клієнтом і укладений на невизначений строк. Пунктом 1.2 визначено види послуг, які надає адвокат клієнту відповідно до узгоджених сторонами доручень. Відповідно до п.2.1. за правову допомогу, передбачену п.1.2 даного договору клієнт сплачує адвокату грошову винагороду в розмірі, визначеному Додатком №1 до цього договору. Згідно з Додатковою угодою №1 про сплату гонорару від 08.12.2017 року сторони погодили, що захист інтересів [PERSON] за період, починаючи з 08.12.2017 року по дату отримання рішення Касаційного суду вартість представництва інтересів [PERSON] оцінюється в 3000 грн. за кожен місяць ведення даної кримінальної справи (а.с.72- 73). Актом №1 здачі-приймання виконаних послуг за Договором про надання правової допомоги від 08.12.2017 року від 22.06.2022 підтверджується обсяг наданої правової допомоги за період за загальний період з 08.12.2017 року по 20.06.2022 року загальною тривалістю 57 місяців, отже сторони підтвердили, що на день підписання акту клієнту надано правову допомогу на загальну суму 171000,00 грн.(а.с.74-75). Актом-квитанцією до Договору про надання правової допомоги від 08.12.2017 року від 25.06.2022 року підтверджується факт сплати клієнтом [PERSON] і факт отримання адвокатом Смілянським Я.Г. грошової суми у готівковій формі у розмірі 171000,00 грн. за надання послуг правового характеру відповідно до умов Договору та Додаткової угоди і згідно обсягу, визначеному актом здачі-приймання виконаних послуг за Договором про надання правової допомоги від 22.06.2022 року (а.с.76). Представником відповідача в судовому засіданні визнано як факт надання правової допомоги позивачу адвокатом під час кримінального провадження, так і тривалість надання таких послуг. Між тим заперечувався лише факт оплати таких витрат. Між тим, враховуючи надані суду докази, суд вважає доведеним факт надання правової допомоги і факт її оплати позивачем, що відповідає положенням укладеного договору, вважає її розмір встановленим відповідною угодою сторін і таким, що є співмірним зі складністю і тривалістю кримінального провадження, тому приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для стягнення з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь [PERSON] 171 000 гривень на відшкодування витрат на надання правової допомоги під час кримінального провадження, задовольняючи в цій частині позовні вимоги в повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Відповідно ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, частково задовольняючи позов, суд вважає за необхідне судові витрати у вигляді судового збору на підставі ст. 141 ЦПК України компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, враховуючи, що позивач та відповідач звільнені від сплати судового збору на підставі закону. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial