Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-10 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Кіпенко І.С,. звернулась до суду з позовною заявою, яка 28.04.2025 була уточнена позивачем шляхом зміни підстави позовних вимог, та згідно з якою позивач просить визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , який був одноосібним власником даної квартири. Позов обґрунтовано тим, що 30.11.1999 [PERSON] [INFO] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори Товстолужською О.В., зареєстрований в реєстрі за № 3-826, згідно з яким заповіла [PERSON] , належну їй на праві особистої власності квартиру, що знаходиться у [ADDRESS] . Крім того, 1 грудня 1999 року чоловік [PERSON] - [PERSON] [INFO] , також склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори Товстолужською О.В., зареєстрований в реєстрі за № 3-831, згідно з яким заповів [PERSON] , належну йому на праві особистої власності частину квартири, що знаходиться у [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла, також [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Фактично, після смерті [PERSON] її чоловік [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, прийняв спадщину в силу факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини і став єдиним власником спадкової квартири. На момент смерті [INFO] [PERSON] був одноосібним власником квартири. [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] в установлений законом строк. [PERSON] , як спадкоємиця за заповітом, прийняла цю спадщину у встановлений законом строк шляхом подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини від 24.04.2023. 10.08.2023 державний нотаріус П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Сукачов М.О. виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом, розмір частки: 1/1 з тих підстав, що у заповіті не визначено конкретну ідеальну частину спадкової квартири, не надано докази родинних відносин спадкодавця та спадкоємця. Отже існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою від 15.04.2025 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження із викликом сторін та призначено підготовче судове засідання, витребувано з П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи № 358/2023, заведену після смерті [PERSON] , [INFO] . 28.04.2025 представником позивача подана заява про зміну підстав позовних вимог. Ухвалою суду від 19.06.2025 продовжено строк підготовчого провадження у справі. 16.07.2025 відповідною ухвалою суду підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, у разі повторної неявки відповідача не заперечує щодо постановлення заочного рішення. Відповідач, та третя особа, будучи належно повідомленими про дату, час та місце судового засідання, повторно, до суду не з`явились, не повідомивши про причини неявки, заяв про відкладення судового розгляду чи про розгляд справи за відсутності представника відповідача та третьої особи, а також відзиву на позовну заяву до суду не надано. Згідно із ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на викладене, оскільки представник відповідача, будучи повідомленою належним чином про дату, час і місце судового засідання, повторно не з`явилась у судове засідання, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, зі згоди представника позивача, суд вважає за можливе вирішення справи на підставі наявних у ній даних та доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280, 281 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 29.04.2020 Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис №6252 (а.с.7). [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 08.12.2022, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 12043 а.с.6, зворот). 30.11.1999 [PERSON] складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори Товстолужською О.В.; належну їй квартиру за адресою: [ADDRESS] , заповіла племінниці [PERSON] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с.5. зворот). Право власності померлої [PERSON] на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , підтверджується довідкою ЖБК «Харчовик» від 08.12.1992 про виплату паєнакопичення вартості квартири, у повному обсязі, та реєстраційним посвідченням №573/0 від 28.01.1993, виданим Харківським міським бюро технічної інвентаризації (а.с.9, 98). 01.12.1999 [PERSON] складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори Товстолужською О.В.; належну йому частину квартири за адресою: [ADDRESS] , заповів [PERSON] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] . Вказаний заповіт зареєстрований в реєстрі за № 3-831, чинний, у Спадковому реєстрі № 8141752, спадкоємець - [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Як вбачається з наданих суду матеріалів спадкової справи № 358/2023, щодо спадщини померлого [INFO] [PERSON] , згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00039732950 від 18.05.2023, [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який був зареєстрований 05.05.1955 Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 537( а.с.74-90). Згідно довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова, станом на 29.04.2020, тобто станом на день смерті [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.74-90). Тобто, [PERSON] після смерті дружини [PERSON] як єдиний спадкоємець за законом, спадщину прийняв згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Після смерті [PERSON] , [INFO] відкрилася спадщина. У визначений законом строк [PERSON] як спадкоємиця за заповітом, прийняла цю спадщину шляхом подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини від 24.04.2023, яка зареєстрована у книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 669 від 24 квітня 2023 року, заведена спадкова справа № 358/2023 року. Як вбачається з матеріалів спадкової справи, інші спадкоємці після смерті [PERSON] , окрім позивача [PERSON] відсутні (а.с.74-90). Постановою державного нотаріуса П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Сукачова М.О. від 10.08.2023 у вчиненні нотаріальної дії - видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом, розмір частки 1/1, відмовлено з тих підстав, що ідеальна частина квартири за адресою: [ADDRESS] у заповіті не визначена, докази родинних відносин спадкодавця та спадкоємця щодо спадкування за законом не надано. Згідно зі ст. 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом, а відповідно до статті 121 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами 1 та 2 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу), а частиною 1 статті 1221 ЦК України, визначено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. За змістом статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, а статтею 1234 ЦК України встановлено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Відповідно до статті 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. У разі смерті особи, яка була позбавлена права на спадкування, до смерті заповідача, позбавлення її права на спадкування втрачає чинність. Діти (внуки) цієї особи мають право на спадкування на загальних підставах. Згідно статті 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов`язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Відповідно до частин 1 та 2 статті 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, якій він йому суперечить. Частиною 5 статті 1268 ЦК України однозначно встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 статті 190 Цивільного кодексу України : майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Вимогами ст. 392 ЦК України та наданих до неї роз`яснень у листі ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Окрім того, у згаданому листі зазначено, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно. Оскільки нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. За змістом ст. 392 ЦК України належним відповідачем є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у разі їх відсутності, територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. З огляду на викладене, а також враховуючи ту обставину, а спадкодавець на день смерті був одноосібним власником майна, а позивач є єдиною спадкоємицею за заповітом щодо спірного майна, після смерті спадкодавця вчинила усі дії, які були необхідними для видачі свідоцтва про право на спадщину, однак з незалежних від неї причин у видачі такого їй було відмовлено, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню. Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору, суд вважає за можливе залишити за позивачем, оскільки судом не встановлено вини відповідача, щодо порушення прав позивача.

Outcome: approved