Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

[PERSON] , через свого представника адвоката Степаненко О.В., звернулась до суду із позовною заявою, у якій просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , укладений 22.06.1994 року, а також стягнути з відповідача щомісячно аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини його доходу до досягнення дитиною повноліття. Позивачка у позові посилається на те, що між сторонами по справі Відділомдержавної реєстрації\~актів цивільного\~стану Карлівського\~районного управлінняюстиції Полтавської\~області 22.06.1994\~року було\~зареєстровано шлюб,\~про що\~складеновідповідний актовий\~запис від\~22.06.1994\~року за\~№ 73.\~У шлюбі народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Сімейні відносини\~між сторонами\~фактично припинені\~понад три\~роки тому,\~останні разом\~не проживають,\~спілкування фактично\~відсутнє у\~зв`язку\~із зловживанням\~відповідачем алкоголем,\~відносини зіпсувалися\~ще раніше\~через різні\~погляди на\~життя.Збереження шлюбу є не можливим та суперечить інтересам позивачки та їхньої дитини. Крім того, зазначається, що [PERSON] жодним чином не бере участі у вихованні та утриманні спільної дочки [PERSON] , [INFO] , що змусило позивачку просити суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини до її повноліття. Ухвалою від 23.07.2025 було відкрито провадження у даній справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Відповідачу було надано строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~07.08.2025 представником відповідача було подано відзив на позов, у якому просив залишити без розгляду позовну заяву [PERSON] . У відзиві заперечує щодо підстав розірвання шлюбу, відносно вказаної обставини про зловживання відповідачем алкоголем. Заперечення, щодо самого розірвання шлюбу, у відзиві відсутні. Вказує на те, що дочка [PERSON] , [INFO] народила дочку [PERSON] , тобто у неї вже створена своя сім`я. Вважає, що позовну заяву підписано особою (представником), яка не має права це робити. Зазначає також обставини, які повинні бути враховані при визначенні суми відшкодування судових витрат. 18.08.2025 представником позивача подано відповідь на відзив, у якому просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, обгрунтовуючи свою позицію. Клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін від учасників справи не надходили. Враховуючи зазначене, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних письмових матеріалів та доказів. Судом встановлено, що 22.06.1994 року між сторонами було зареєстровано шлюб Карлівським районним відділом ЗАГС, про що 22 червня 1994 року складено відповідний актовий запис № 73 (а.с.11). Подружні стосунки між сторонами припинені більше трьох років тому через втрату взаєморозуміння, різні погляди на життя; сім`я фактично розпалася; відновлення подружніх стосунків позивач не бажає, а відповідач не надав заперечення щодо розірвання шлюбу та не просив у суду строк на примирення. Від спільного подружнього сторони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] (а.с.14). Питання щодо поділу майна між сторонами не ставиться. Згідно з положеннями ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно із частиною третьою\~статті 105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина перша\~статті 110 СК України). Отже - чинне законодавство не містить обмежень щодо можливості участі представника в зазначеній категорії судових справ. Посилання представника відповідача на п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» про те, що сімейне законодавство не передбачає можливості розірвання шлюбу представником одного з подружжя або їх обох за довіреністю останніх, а правила ЦК України про представництво, довіреність і доручення на ці правовідносини не поширюються є безпідставними,\~оскільки наведений пункт постанови Пленуму Верховного Суду України містить посилання на статтю 115 СК України в редакції, чинній до червня 2010 року. Але згідно із Законом України від 01 липня 2010 року № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» статтю 115 СК України викладено в новій редакції, відповідно до якої вимога про реєстрацію розірвання шлюбу за рішенням суду виключно за заявою колишньої дружини або чоловіка втратила чинність. Тому суд визнає необґрунтованими посилання представника відповідача на те, що заяву про розірвання шлюбу подано особою, яка не має права її підписувати (представником). Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Врахувавши вищевикладене, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, та їхньої неповнолітньої дитини, оскільки сторони більше трьох років разом не проживають, спількування фактично відсутнє, мають різні погляди на життя, і є передбачені законом підстави для розірвання шлюбу. Позивачка не скористалася правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу, яке встановлене ст.113 СК України, та не ставить питання про зміну прізвища на дошлюбне. Після припинення спільного проживання, відповідач не надає необхідної допомоги на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] в добровільному порядку, хоча є особою працездатного віку, а суду не надано підтвердження, що його стан здоров`я чи інші обставини, позбавляють його можливості заробляти кошти і матеріально утримувати свою неповнолітню дитину. Представник відповідача лише вказує на те, що матеріальне становище [PERSON] є вкрай нужденним, він втратив роботу. Вказав на те, що надає дочці матеріальну та моральну допомогу, доказів даної обставини не надав. Зазначення представником відповідача у відзиві про наявність у відповідача матері пенсіонерки (надано копію її пенсійного посвідчення) не є підтвердженням перебування її на утриманні відповідача. Суду не надано належні та допустимі докази, які б підтверджували факт її неможливості самостійно себе утримувати, що відповідач надає їй матеріальну допомогу. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Як передбачено ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст. 180 СК України). Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазаначений у ч.2 ст.182 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України- за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відзиві на позов представник відповідача зазначає, що дочка [PERSON] , [INFO] , [INFO] народила дочку [PERSON] . Суд зазначає, що сам факт наявності дитини (внука) у неповнолітньої дочки не впливає на юридичний обов`язок відповідача забезпечити фінансово свою дитину, оскільки вона ще неповнолітня. Статтею 188 СК України встановлено підстави для звільнення батьків від обов`язку утримувати дитину. Так, батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби. Батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Якщо дитина перестала отримувати дохід або її дохід зменшився, заінтересована особа має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження обставин, визначених у вищевказаній статті, які б давали підстави для звільнення відповідача від обов`язку утримувати його неповнолітню дочку [PERSON] . Виходячи з системного тлумачення зазначених норм права, вибір способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина, і який є позивачем у справі про стягнення аліментів. Тобто, саме позивачу належить право вибору способу стягнення аліментів (у твердій грошовій сумі чи у частці від заробітку платника аліментів). Відповідно до частини 1 статті 191 СК України - аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти є власністю дітей. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Обов`язок по утриманню дітей покладається на обох батьків. Як зазначається у позові, відповідач у добровільному порядку не надає матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , докази на спростування даної обставини відповідачем не надано, тому, враховуючи встановлені обставини справи, суд вважає за необхідне, стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, що буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, починаючи з 10 червня 2025 року і до досягнення повноліття дитини, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Щодо судових витрат слід зазначити слідуюче. Позивачкою при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн.(а.с.7), що є судовим збором за позовну вимогу про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача, на користь позивачки слід стягнути понесені витрати по сплаті судового збору. Крім того, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн. по позовній вимогі про стягнення аліментів, оскільки позивачка при зверненні до суду була звільнена від його сплати. На підставі викладеного,

Outcome: approved