Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-10 00:00:00

Позивач зазначив, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.03.2013р. у справі 200/1587/13-ц у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення грошових коштів та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] , про визнання права власності в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення грошових коштів у розмірі 8 000грн відмовлено; зустрічні позовні вимоги\~ [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] про визнання права власності задоволено; визнано право власності [PERSON] на нерухоме майно-торговельний павільйон літ.А-1, навіс літ.а, мощення І за адресою: [ADDRESS] ; визнано право власності [PERSON] на нерухоме майно-торговельний павільйон літ.А-1, навіс літ.а, мощення І за адресою: [ADDRESS] таким, що підлягає державній реєстрації уповноваженим на те органом без додаткових актів введення об`єктів в експлуатацію. На підставі цього рішення 07.06.2013р. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за [PERSON] зареєстровано право власності на торговельний павільйон, загальною площею 37,8 кв. м, що складається з: літ. А-1 - торговельний павільйон, літ. а - навіс, І - мостіння, що розташований за адресу [ADDRESS] . Відповідне рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 3106778 від 13.06.2013р. прийнято державним реєстратором Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області Анненковим М.І. 16.09.2016р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу цього торгівельного павільйону, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Батовою Л. Г. за р№3416., яка прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31430261 від 16.09.2016р. 20.09.2016р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування на користь останньої, який посвідчений тим же нотаріусом за р.№3454 з прийняттям рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31480165 від 20.09.2016р. Постановою від 05.02.2019р. Дніпровського апеляційного суду рішення\~Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.03.2013р. в частині задоволених зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності \~скасовано та у скасованій частині ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності відмовлено у повному обсязі. Вказуючи, що торгівельний павільйон не введений в експлуатацію та побудований на земельній ділянці комунальної власності, яка не надавалася для будівництва, просить усунути перешкоди Дніпровській міської раді у користуванні земельною ділянкою, що розташована за адресою: [ADDRESS] шляхом зобов?язання відповідачів провести демонтаж (знесення) самочинно побудованого об?єкту торгівельного павільйону, загальною площею 37,8 кв.м., який складається з літ. А-1 - торгівельний павільйон, літ. а - навіс, І - мостіння, що розташований за адресою [ADDRESS] , скасувати державну реєстрацію та припинити право власності із закриттям розділу на об?єкт нерухомого майна а саме: торгівельного павільйону, загальною площею 37,8 кв.м., який складається з літ. А-1 - торгівельний павільйон, літ. а - навіс, І - мостіння, що розташований за адресою: [ADDRESS] , (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 81745412101). Представник відповідача [PERSON] адвокат Котович М.О. (діє згідно ордеру від 21.06.2023р., т.1. а.с.56) подав відзив (т.1, а.с.125-30), яким позов не визнав, зазначивши, що відповідач набув право власності на торгівельний павільйон в 2013р. на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Подальше відчуження прав цього об`єкту нерухомого майна в 2016р. відбувалося в правомірний спосіб, адже рішення суду було скасовано в 2019р. [PERSON] , а згодом і відповідач [PERSON] , її син, рівно як і інші відповідачі [PERSON] (його рідна сестра, дочка [PERSON] ), [PERSON] (батько [PERSON] , чоловік [PERSON] ), за фактом проживання із спадкодавцем набули право власності на цей торгівельний павільйон в порядку спадкування після смерті [INFO] [PERSON] , тобто є добросовісними набувачами. Сама лише кваліфікація нерухомого майна як об`єкта самочинного будівництва не призводить до виникнення абсолютного наслідку у вигляді безумовного знесення такого об`єкта. Дефект у підставі речового права на земельну ділянку може бути нівельований зацікавленою особою шляхом одержання правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою, і можлива лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності, тому в цій справі позовні вимоги заявлені передчасно. Застосовуючи до спірних правовідносин статтю 1 Першого протоколу до Конвенції, суд на підставі зібраних доказів має проаналізувати: 1) чи здійснює власник земельної ділянки, який звернувся до суду, втручання відповідно до приписів національного законодавства у право відповідача як її орендаря на мирне володіння майном останнього, зокрема з огляду на норми права у сфері містобудування й\~охорони культурної спадщини; 2) чи переслідує таке втручання власника земельної ділянки через здійснення відповідачем самочинного будівництва на орендованій ним земельній ділянці легітимну мету, зокрема, чи є вимога власника цієї ділянки зобов`язати відповідача знести самовільно побудовану на такій ділянці споруду заходом з контролю власником за користуванням його ділянкою відповідно до загальних інтересів, у тому числі інтересів в охороні культурної спадщини; 3) чи є захід із втручання у право відповідача пропорційним визначеній меті (зокрема з огляду на те, що законодавче визначення правових наслідків самочинного будівництва ґрунтується на пріоритеті захисту прав власника земельної ділянки над інтересами орендаря, який хоче спорудити певний об`єкт на цій ділянці), та чи не становитиме для відповідача задоволення вимоги про знесення самочинно побудованої на чужій земельній ділянці споруди такого індивідуального тягаря, який є надмірним з урахуванням конкретних обставин справи, зокрема з урахуванням поведінки відповідача у відносинах з власником земельної ділянки, а також суспільних інтересів у збереженні культурної спадщини. При цьому вказує, що [PERSON] 30.03.2017р. зверталася до Дніпровської міської ради з клопотанням про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення їй земельної ділянки під торгівельним павільйоном, і не питання досі не розглянуто. Їй повідомлено, що підготувати проект рішення про надання цього дозволу не вбачається можливим, бо павільйон розташований безпопередньо на транзитній мережі каналізації Д=1000мм, але по суті не відмовлено. Відтак Дніпровська міська рада сама своїми діями створила перешкоди у вирішення земельного питання, а торгівельний павільйон існує ще з 2008р. Попередній власник павільйону фірма «Кристина-О» отримувала землю для його обслуговування в 2010р., і наявність каналізації не було перешкодою. Тим не менш [PERSON] сплачувала земельний податок, збереглись квитанції про сплату у лютому, квітні червні, липні, серпні, вересні, листопаді 2016р., серпні 2017р., червні, квітні 2018р,, серпні 2020р., за період з січня по грудень 2022р. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , сестра та батько відповідача [PERSON] , з якими він зареєстрований за однією адресою, а також третя особа [PERSON] в судові засідання не з`явилися повторно, причин неявки не повідомили, викликались неодноразово, сповіщалися про час та місце розгляду справи рекомендованою поштою з повідомленням, судові повістки повернуті неврученими за закінченням терміну зберігання. Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради є користувачем підсистеми «Електронний суд», судові повістки отримував в особистий кабінет, свого представника в судове засідання не направив. Суд, вислухавши представникв позивача та відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 24.04.1997р. між Колективним підприємством фірмою «Прогресс-Інвест» як продавцем та ТОВ фірма «Крістіна-О» як покупцем укладено договір купівлі-продажу з 200грн металевого павільйону, загальною площею 36кв.м., що знаходиться в м. Дніпрі на зупинці 1 масив Набережна Перемоги (т.2, а.с.25-26). 25.04.1997р. складено акт приймання-передачі металевого павільйону, площею 36кв.м., за адресою: зупинка 1 масив Набережна Перемоги, 58 (т.2, а.с.57). 15.10.2001р. між виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради та товариством з обмеженою відповідальністю фірма «КристинаО» укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,0045га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] для розміщення торгівельного павільйону (т.1, а.с32-34). Цільове призначення земельної ділянки: фактичне розміщення торгівельного павільйону (п.4.1 договору). На використання орендованої земельної ділянки існують такі обмеження та обтяження: будівництво будівель і споруд здійснюється відповідно до проектів затверджених та погоджених у встановленому порядку, забезпечити збереження та вільний доступ до мереж і споруд міських комунікацій які проходять по зазначеній території для проведення ремонтних та профілактичних робіт а також можливість прокладання нових інженерних комунікацій без узгодження з орендарем у безумовному порядку за попереднім повідомленням орендаря (п.6.1.1, 6.1.2 договору). Земельна ділянка надається до 03.09.2006р., після закінчення терміну договору його дія скінчується (п.2.1 договору). ТОВ фірма «Кристина-О» 15.05.2006р. видала [PERSON] доручення здати та отримати технічну документацію та витяг про реєстрацію об`єкта, розташованого по [ADDRESS] (т.2, а.с.25). Довідкою № 295 від 07.06.2006р. змінено адресу торгівельного павільйону, який належить ТОВ фірма «Кристина-О» з вул. Набережна Перемоги, 58а на вул. Набережна Перемоги 58к (а.с.41). Проведена технічна інвентаризація об`єкта (т.2, а.с.6-22), фундамент бетон, стіни метал, пластик, перекриття і підлога металеві, покрівля рубероїд, проведена вода та електрика, є мостіння з бетону. 05.07.2006р. ТОВ фірма «Кристина-О» через представника звернулась до КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» із заявою про реєстрацію за нею права власності на цей торгівельний павільйон (т.2, а.с.45). 24.07.2006р. КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» відмовило у реєстрації права власності, оскільки державній реєстрації підлягали тільки ті об?єкти, які закінчені будівництвом та прийняті в експлуатацію у встановленому порядку, незалежно від форми власності і відомчого підпорядкування та при наявності матеріалів інвентаризації. Первинна інвентаризація на дане нерухоме майно не проводилась. Крім того відповідно до п. 30 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі по тексту Інструкція), затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14.06.1994р. Ne18/5, яка діяла на момент укладання договору, угоди про відчуження та заставу майна, що підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, які підтверджують право власності на майно, що відчужується або заставляється. Такі документи нотаріус приймає лише при наявності відмітки про реєстрацію. Однак, згідно даних інвентарної справи КП "ДМБТ! за продавцем фірмою "Прогрес-Інвест" державної реєстрації права власності на торгівельний павільйон не проводилось (т.2, а.с.47-48). 01.07.2010р. між Дніпровською міської радою та ТОВ фірма «Кристина-О» укладено договір оренди земельної ділянки, яка знаходиться по [ADDRESS] , на строк 3 роки (т.1, а.с.133-136). Цільове використання земельної ділянки 1.11.3 «Роздрібна торгівля то комерційні послуги» (п.1.2 договору). Підставою для надання земельної ділянки в оренду є рішення міської ради від 26.11.2008р. №351/39 та від 28.04.2010р. номер 652/56 (п.1.3). Земельна ділянка передається в оренду по фактичному розміщенню торгівельного павільйону (п.5.1). Після закінчення терміну дії договору оренди земельну ділянку слід звільнити від споруди павільйону та вжити заходи щодо перенесення споруди торгівельного павільйону на земельну ділянку, яка відповідає містобудівним вимогам згідно з чинним законодавством (п.6.6). Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.03.2013р. у справі 200/1587/13-ц визнано право власності [PERSON] на нерухоме майно-торговельний павільйон літ.А-1, навіс літ.а, мощення І за адресою: [ADDRESS] ; визнано право власності [PERSON] на нерухоме майно-торговельний павільйон літ.А-1, навіс літ.а, мощення І за адресою: [ADDRESS] таким, що підлягає державній реєстрації уповноваженим на те органом без додаткових актів введення об`єктів в експлуатацію (https://reyestr.court.gov.ua/Review/30236986). Рішення мотивоване\~тим,\~що 12.09.2008\~р.\~на підставі\~договору купівлі-продажу\~ВКР №820557,\~посвідченого приватним\~нотаріусом Дніпропетровського\~міського нотаріального\~округу Панченко\~О.В.,\~ [PERSON] \~придбав у\~ТОВ фірми\~«КРИСТИНА-О»\~павільйон металевий\~загальною площею\~36\~кв.м.,\~що знаходиться\~в м.Дніпропетровськ,\~зупинка 1-й\~масив,\~Набережна Перемоги. Після оформлення права власності на нерухоме майно [PERSON] з придбаних за власні кошти матеріалів власними силами здійснив переобладнання металевого павільйону, у результаті чого збудував торговельний павільйон, фактична площа якого стала 37,8 кв.м. Рішення набрало\~законної сили 26.03.2013 р.\~ На підставі цього рішення 07.06.2013р. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за [PERSON] зареєстровано право власності на торговельний павільйон, загальною площею 37,8 кв. м, що складається з: літ. А-1 - торговельний павільйон, літ. а - навіс, І - мостіння, що розташований за адресу [ADDRESS] . Відповідне рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 3106778 від 13.06.2013р. прийнято державним реєстратором Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області Анненковим М.І. Строк дії договору оренди земельної ділянки від 01.07.2010р. сплинув 01.07.2013р. і доказів його пролонгації матеріали справи не містять. 16.09.2016р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу цього торгівельного павільйону, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Батовою Л. Г. за р№3416., яка прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31430261 від 16.09.2016р. (т.1, а.с.21-24). 20.09.2016р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування на користь останньої, який посвідчений тим же нотаріусом за р.№3454 з прийняттям рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31480165 від 20.09.2016р. (а.с.25-27), тобто через 4 дні після укладення договору купівлі-продажу із [PERSON] , [PERSON] дарує павільйон матері [PERSON] [PERSON] . Факт споріднення в судовому засіданні учасниками справи визнавався і не оспорювався. 30.03.2017р. [PERSON] звернулася до Дніпровської міської ради із заявою про надання дозволу на розроблення технічної документації з землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості площею 0,0044га, яка знаходиться в [ADDRESS] , на якій розміщено торгівельний павільйон (а.с.131). Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради 25.11.2018р. повідомив їй по розгляд її клопотання від 30.03.2017р., і зазначив, що відповідно до листа Головного архітектурно-планувального управління від 30.10.2018р. №4/16-2841 за даними інформаційної бази містобудівного кадастру відсутні відомості щодо наявності дозвільної проектної документації на зазначений об?єкт. Відповідно до наявного топографічного плану торговельний павільйон розташований безпосередньо на транзитній мережі каналізації Д=1000 мм. Розміщення об?єкта на зазначеній території не відповідає вимогам чинного законодавства України, будівельним нормам, державним стандартам та правилам. Враховуючи вищезазначене, підготувати проект рішення стосовно надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по [ADDRESS] , не вбачається можливим (т.1, а.с.132). 19.12.2018р. [PERSON] звернулася до ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпра з заявою про нарахування їй земельного податку в зв`язку з отриманням в дар торгівельного павільйону (а.с.159, т1), і сплачувала цей податок (а.с.160-160-185, т.1). Постановою від 05.02.2019р. Дніпровського апеляційного суду рішення\~Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.03.2013р. в частині задоволених зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності \~скасовано та у скасованій частині ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності відмовлено у повному обсязі. Скасовуючи рішення суду 1 інстанції апеляційний суд зазначив, що, згідно листа Управління державного архітектурного-будівельного контролю Дніпровської міської ради №4/1-368 від 16.07.2018 року, за даними архівної бази вказаного Управління, стосовно об`єкта будівництва по [ADDRESS] , дозвільна документація відсутня; повідомлення про початок виконання будівельних робіт не реєструвалось; дозвіл на виконання будівельних робіт не надавався; об`єкт в експлуатацію не вводився. [INFO] [PERSON] померла (т.1, а.с.67). Її спадкоємцями є відповідачі, які прийняли спадщину в силу положень ст.ст.1261, ч.3 ст.1268 ЦК України. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦПК України). Вказуючи, що торгівельний павільйон є самочинно збудованим майном, позивач просить, зокрема, усунути перешкоди Дніпровській міської раді у користуванні земельною ділянкою, що розташована за адресою: [ADDRESS] шляхом зобов?язання відповідачів провести демонтаж (знесення) самочинно побудованого об?єкту торгівельного павільйону, загальною площею 37,8 кв.м., який складається з літ. А-1 - торгівельний павільйон, літ. а - навіс, І - мостіння, що розташований за адресою [ADDRESS] . Суду не наведено обставин і не надано доказів того, що відповідачі є ФОП і використовують торгівельний павільйон по [ADDRESS] для здійснення своєї підприємницької діяльності. Судом встановлено, що вони набули право на торгівельний павільйон в порядку спадкування як фізичні особи, а не на підставі цивільно-правових угод як ФОП, відтак справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 ЦК України). Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (частина четверта статті 373 ЦК України). Згідно із\~частиною першою\~статті 376\~ЦК України\~житловий будинок,\~будівля,\~споруда,\~інше нерухоме\~майно вважаються\~самочинним будівництвом,\~якщо вони\~збудовані або\~будуються на\~земельній ділянці,\~що не\~була відведена\~для цієї\~мети,\~або без\~відповідного документа,\~який дає\~право виконувати\~будівельні роботи\~чи належно\~затвердженого проекту,\~або з\~істотними порушеннями\~будівельних норм\~і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Правовий режим самочинного будівництва врегульовано статтею 376 ЦК України. Норми зазначеної статті є правовим регулятором відносин, які виникають у зв`язку із здійсненням самочинного будівництва. Знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) іншого власника істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим. Так, власник землі в цьому разі не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином і не може здати цю землю в оренду будь-кому, окрім власника будівлі чи споруди. Тому державна реєстрація будівлі, споруди на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі (пункт 84 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18). Права власника\~земельної ділянки\~порушуються в\~результаті факту\~самочинного будівництва,\~а не\~державної реєстрації\~права власності\~на самочинно\~побудоване майно.\~Державна реєстрація\~права власності\~на самочинно\~побудовану будівлю,\~споруду поза\~встановленим статтею\~376\~ЦК України\~порядком за\~особою,\~яка таке\~будівництво здійснила,\~лише додає\~до вже\~існуючих фактичних\~обмежень (які\~з`явились\~безпосередньо з\~факту самочинного\~будівництва)\~власника земельної\~ділянки в\~реалізації свого\~права власності\~додаткові юридичні\~обмеження (див.\~пункт 92\~постанови Великої\~Палати Верховного\~Суду від\~15\~листопада 2023\~року у\~справі №\~916/1174/22\~(провадження\~№ 12-39гс23)). У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема земельною ділянкою, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у розпоряджанні власністю (негаторний позов). Належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна\~(постанова Верховного суду від 02.10.2024р. у справі №569/17365/21). Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено з підстав, передбачених ст.ст. 391, 396 ЦК України. У ч.2 ст.212 ЗК України передбачено, що приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. У цій справі встановлено, що до 2006р. ТОВ фірма «Кристина-О» без дозволу на будівництво об`єкту містобудування всупереч положенням ст. 24 Закону України «Про планування та забудову територій» на орендованій земельній ділянці цільовим призначенням не для будівництва, а для фактичного розміщення торгівельного павільйону, було збудовано торгівельний павільйон по [ADDRESS] . Відтак торгівельний павільйон є самочинно збудованим майном в силу положень ст. 376 ЦК України, оскільки збудований на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети та без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи. У реєстрації права власності за ТОВ фірма «Кристина-О» було відмовлено у 2006р., оскільки нерухомість не була прийнята в експлуатацію. В липні 2010р. оренди цієї земельної ділянки повторно був укладений з ТОВ фірма «Кристина-О» по липень 2013р.р., після чого будівлю торгівельного павільйону належало прибрати з земельної ділянки. В 2008р. [PERSON] придбав цей торгівельний павільйон як металевий. До спливу строку дії договору (а відтак і до виникнення підстав для носу павільйону) [PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання на нього права власності як на самочинне будівництво, вказуючи, що власним коштом переробив металевий павільйон як наслідок перепланування збудував новий об`єкт нерухомого майна - торгівельний павільйон площею 37,8кв.м., надав суду квитанції на придбання матеріалів тощо. Суд рішенням від 14.03.2013р. цей позов задовольнив, визнавши, зокрема, право власності [PERSON] на торгівельний павільйон таким, що підлягає державній реєстрації уповноваженим на те органом без додаткових актів введення об`єктів в експлуатацію. 07.06.2013р. в Державному реєстрі речових прав на підставі цього рішення було зареєстровано право власності [PERSON] . За положеннями ч.2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене\~нерухоме\~майно (житлові\~будинки,\~будівлі,\~споруди тощо)\~виникає з\~моменту завершення\~будівництва (створення\~майна). Якщо\~договором або\~законом передбачено\~прийняття нерухомого\~майна до\~експлуатації,\~право власності\~виникає з\~моменту його\~прийняття до\~експлуатації. Якщо право власності на\~нерухоме\~майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. З огляду на те, що державно реєстрація права власності [PERSON] проведена на виконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.03.2017р., питання її правомірності безпосередньо залежить від законності цього судового рішення (пункт 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року, прийнятої у справі № 522/2202/15-ц та № 522/2110/15-ц). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019р.у справі № 643/17966/14-(провадження № 14-203цс19)\~сформульовано висновки, що якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. Постановою апеляційного суду від 05.02.2019р. Дніпровського апеляційного суду скасовується рішення суду від 14.03.2013р. про визнання права власності [PERSON] на торгівельний павільйон, та про визнання цього права власності таким, що підлягає державній реєстрації уповноваженим на те органом без додаткових актів введення об`єктів в експлуатацію. Внаслідок скасування рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.03.2013р. [PERSON] не набув права власності на нерухоме майно (торгівельний павільйон), а відтак цей павільйон як був, так і залишився самочинно збудованим нерухомим майном без дозволу на будівництво об`єкту містобудування всупереч положенням ст. 24 Закону України «Про планування та забудову територій» на орендованій земельній ділянці цільовим призначенням не для будівництва, і його належало перенести з цієї ділянки ще у липні 2013р. згідно п. 6.6 договору оренди від 01.07.2010р. 16.09.2016р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу цього торгівельного павільйону, а через 4 дні [PERSON] дарує його матері [PERSON] первісному відповідачу в цій справі [PERSON] , яка помирає після відкриття провадженні у справі і [PERSON] разом із іншими спадкоємцями стають новими відповідачами. Все вищевикладене свідчить про незастосовність принципу добросовісності набувача у правовідносинах, які склалися у цій справі. Але й [PERSON] (за життя) відмовляють у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, оскільки павільйон безпосередньо на транзитній мережі каналізації Д=1000 мм, і розміщення об?єкта на зазначеній території не відповідає вимогам чинного законодавства України, будівельним нормам, державним стандартам та правилам. Зараз самочинно збудовано нерухоме майно (торгівельний павільйон) розміщений на земельній ділянці, яка, згідно матеріалів справи, для його будівництва не відводилася, з 2013р. не перебуває в оренді, а відтак самовільно зайнята і підлягала звільненню ще 12 років тому. Згідно картографічних матеріалів у справі (а.с.15, т.2), дійсно безпосередньо під павільйоном проходить каналізаційна мережа (К) Д=1000 житлового [ADDRESS] . За положеннями ч.5 ст. 1268ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є власником із часу її відкриття. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. З моменту відкриття спадщини відповідачі як спадкоємці першої черги, які прийняли спадщину відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, набули право володіння та право користування спадковим майном (Постанова Верховного Суду від 22.03.2023р. у справі № 463/6829/21-ц). У постанові Верховного Суду від 19.03.2024р. в справі № 915/1439/21 сформульовано правовий висновок про те, що\~спеціальним законом є ЗК України, імперативна норма ч.2 ст. 212 якого підлягає пріоритетному застосуванню до спірних правовідносин, пов`язаних із встановленням суб`єктного складу осіб, зобов`язаних повернути власнику землі самовільно зайняті земельних ділянок, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, а в іншій частині, не врегульованій ЗК України, можуть застосовуватися норми ЦК України, зокрема, ст. 376 цього Кодексу. Адже на відміну від положень ч. 4 ст. 376 ЦК України, які обмежують коло осіб, зобов`язаних знести об`єкт самочинного будівництва, їх забудовником (колишнім або теперішнім), норма частини д.2 ст. 212 ЗК України суттєво розширює суб`єктний склад зобов`язаних осіб за рахунок громадян і юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки, та до яких можна віднести осіб, які придбали об`єкт самочинного будівництва в забудовника та зареєстрували право власності на такий об`єкт. Схожий за змістом висновок щодо пріоритетного застосування до подібних правовідносин положень частини другої статті 212 ЗК України як спеціальної норми права викладено в постанові Верховного Суду\~в складі колегії суддів Касаційного господарського суду\~від 10.10.2023р. в справі № 915/1416/21. Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду наразі також дотримується усталеної правової позиції в питанні визначення належним відповідачем за позовом власника землі про знесення об`єкта самочинного будівництва не забудовника, а саме останнього набувача такого об`єкта (постанови від 02.06.2021р. в справі № 509/11/17, від 30.09.2022р. в справі № 201/2471/20, від 15.03. 2023р. в справі № 205/213/22, від 05.04.2023р. в справі № 199/6251/18, від 31.05.2023р. в справі № 201/4483/20). І хоча відповідачі не зареєстрували за собою право власності на торгівельний павільйон, вони є його власниками в силу закону і з часу відкриття спадщини мають право володіння і користування ним. Все викладене дає суду підстави для задоволення позову в частині усунення перешкод позивачу в користуванні земельною ділянкою шляхом зобов?язання відповідачів як набувачів самочинно збудованого нерухомого майна в порядку спадкування провести знесення самочинно побудованого нерухомого майна. Велика Палати Верховного Суду у постанові від 15.11.2023р. у справі № 916/1174/22 (провадження № 12-39гс23) вказала, що «якщо право власності на об`єкт самочинного будівництва зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав),\~у разі задоволення позовної вимоги про знесення об`єкта самочинного будівництва\~суд у мотивувальній частині рішення повинен надати належну оцінку законності такої державної реєстрації. Якщо суд дійде висновку про незаконність державної реєстрації права власності на об`єкт самочинного будівництва, таке судове рішення є підставою для закриття розділу Державного реєстру прав та реєстраційної справи з огляду на положення пункту 5 частини першої статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються в разі набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовується рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, на підставі якого відкрито відповідний розділ)». У справі, що розглядається, державна реєстрація права власності проведена на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасовано, а отже породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. Тому позов слід задовольнити. Судові витрати розподілити за положенням ст.141 ЦПК України, стягнувши з відповідачів на користь позивача в рівних частках.

Outcome: approved