Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-16 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника - адвоката Верхоли І.О. звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , яким просить зняти арешт з нерухомого майна 59/200 частин квартири [ADDRESS] та заборону ОМБТІ та РОН видавати будь-які документи на належні йому 59/200 частин квартири [ADDRESS] . Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 08.01.2002 № 1717, набув право спільної часткової власності на 59/100 частин квартири [ADDRESS] . Вказаний договір був укладений матір`ю [PERSON] - [PERSON] , яка під час вчинення вказаного правочину діяла як опікун від імені недієздатної [PERSON] , та від імені свого неповнолітнього сина - заявника [PERSON] , якому на момент укладення договору було 9 років. Право спільної часткової власності на 59/200 частин вказаної квартири [PERSON] набув лише 25.09.2008, що підтверджується Інформацією від 27.06.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна. В подальшому з`ясувалося, що на нерухоме майна накладено арешт Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 04.09.2002 у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, задоволено заяву позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/4 квартири [ADDRESS] та на 59/200 частин квартири [ADDRESS] , що належать [PERSON] , та заборонено Одеському БТІ та РОН видавати будь-які документи по вказаним частинам квартир до розгляду справи по суті. Але, відповідно до інформації Київського районного суду м. Одеси, перевіркою алфавітних покажчиків за 2002-2003 роки, справа, учасником якої були [PERSON] та [PERSON] , у провадженні суду не значиться. Крім того, за інформацією з Єдиного реєстру боржників, виконавчі провадження, у яких боржником є [PERSON] , станом на 12.08.2024 відсутні. З аналізу вказаних доказів та наявної у суду інформації вбачається, що 59/200 частин квартири [ADDRESS] , які належать на прав спільної часткової власності [PERSON] , [INFO] , та на які наразі накладено арешт, не могли бути об`єктом забезпечення позову, оскільки рішення про державну реєстрацію права спільної часткової власності на 59/200 частин вказаної квартири прийнято 25.09.2008, а [PERSON] в силу малолітнього віку не міг бути самостійним учасником справи (в ухвалі суду від 04.09.2002 відсутня інформація щодо законних представників у справі). Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 12.08.2024 р. у справі № 947/23765/24 (провадження № 2-зз/947/141/24) залишено без задоволення заяву представника заявника [PERSON] адвоката Верхоли Ігора Олеговича, про скасування заходів забезпечення позову в порядку, передбаченому ст. 158 ЦПК України. Роз`яснено заявнику про право на звернення до суду з позовом про визнання права власності на майно та звільнення майна з-під арешту. Враховуючи вищезазначене, вирішити питання щодо скасування обтяження у позасудовому порядку позивач не має можливості, атому просить суд задовольнити позов та зняти арешт з належного йому майна. Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 25 червня 2025 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Представник позивача адвокат Верхола І.О. подав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав, просив розглядати справу у їх з позивачем відсутність, а також не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] \~у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином в порядку статей 128, 130 ЦПК України, рекомендовані повідомлення повернулися до суду із відмітками «за закінченням терміну зберігання», «адресат відсутній за вказаною адресою», що судом розцінюється як належне повідомлення. Така позиція суду відповідає судовій практиці з розгляду аналогічних спорів: Постанови Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 757/15603/19 (провадження № 61-7187св22), 30 листопада 2022 року у справі №760/25978/13-ц (провадження № 61-6788св22), 31 серпня 2022 року у справі №760/17314/17). Відзиву від відповідача на позов до суду не надходило, заяв про розгляд справи у його відсутність до суду останній не подавав. Згідно з положеннями ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Отже, враховуючи згоду представника позивача на проведення заочного розгляду справи, відсутність відзиву на позовну заяву, належне повідомлення відповідача, який причини неявки не повідомив, суд доходить висновку про можливість розгляду справи в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки обґрунтованість вимог підтверджується матеріалами справи. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 1717 від 08.01.2002, набув право спільної часткової власності на 59/100 частин квартири [ADDRESS] . Вказаний договір був укладений матір`ю [PERSON] - [PERSON] , яка під час вчинення вказаного правочину діяла як опікун від імені недієздатної [PERSON] , та від імені свого неповнолітнього сина - заявника [PERSON] , якому на момент укладення договору було 9 років. Право спільної часткової власності на 59/200 частин вказаної квартири [PERSON] було зареєстровано 25.09.2008, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 27.06.2024. Позивачем з`ясовано, що на нерухоме майно накладено арешт Ухвалою Київського районного суду м. Одеси б/н від 04.09.2002 у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, задоволено заяву позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/4 квартири [ADDRESS] та на 59/200 частин квартири [ADDRESS] , що належать [PERSON] , та заборонено Одеському БТІ та РОН видавати будь-які документи по вказаним частинам квартир до розгляду справи по суті. Відповідно до інформації Київського районного суду м. Одеси, перевіркою алфавітних покажчиків за 2002-2003 роки, справа, учасником якої були [PERSON] та [PERSON] , у провадженні суду не значиться. За інформацією з Єдиного реєстру боржників, виконавчі провадження, у яких боржником є [PERSON] , станом на 12.08.2024 відсутні. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 12.08.2024 р. у справі № 947/23765/24 (провадження № 2-зз/947/141/24) залишено без задоволення заяву представника заявника [PERSON] адвоката Верхоли Ігора Олеговича, про скасування заходів забезпечення позову в порядку, передбаченому ст. 158 ЦПК України. Роз`яснено заявнику про право на звернення до суду з позовом про визнання права власності на майно та звільнення майна з-під арешту. У вищезазначеній ухвалі судом встановлено, що 59/200 частин квартири [ADDRESS] , які належать на прав спільної часткової власності [PERSON] , [INFO] , та на які наразі накладено арешт, не могли бути об`єктом забезпечення позову, оскільки рішення про державну реєстрацію права спільної часткової власності на 59/200 частин вказаної квартири прийнято 25.09.2008, а [PERSON] в силу малолітнього віку не міг бути самостійним учасником справи (в ухвалі суду від 04.09.2002 відсутня інформація щодо законних представників у справі). Наявність вказаного обтяження на нерухоме майно у вигляді арешту\~перешкоджає позивачу в здійснені його прав як власника квартири, що змушує звернутися до суду за захистом порушених прав та законних інтересів. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржникові (речове право на чуже майно). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) також зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. Згідно з ч.2\~ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою для реєстрації припинення обтяження є, в тому числі, й рішення суду, що набрало законної сили. Згідно\~ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закон № 475/97-ВР), визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до\~ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України\~передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд зазначає, що права власника, в тому числі і право розпорядження своїм майном, яке грубо порушується арештом підлягає безумовному захисту в судовому порядку. Так, в п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014р.\~«Про судову практику\~в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що застосовується положення\~ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування\~та розпорядження своїм майном,\~навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має право виходити із такого. Відповідно до положень статей\~391,\~396 ЦК України\~позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном ( має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. В зв`язку з тим, що арешт на нерухоме майно, яке належить позивачу був накладений до набуття ним права власності та в межах розгляду справи стосовно іншого спору, слід дійти висновку про безпідставність арешту на належне майно, тому порушене право розпоряджатися власністю шляхом постановлення рішення про скасування арешту підлягає захисту. Згідно ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає до стягненню судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved