Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

Акціонерне товариство «Акцент Банк» звернулося в суд з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором в розмірі 28199,66 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 10.01.2024 [PERSON] звернувся до АТ «А-Банк» щодо отримання банківських послуг та підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк». 10.01.2024 року, будучи клієнтом Банку, Позичальник уклав з Банком кредитний договір ABH0CT 155101704912404100, щодо надання йому кредиту в розмірі 26000,00 грн строком на 36 місяців (тобто до 09.01.2027 року) зі сплатою процентів у розмірі 75.00 щорічно та комісії в розмірі 0.00 грн, який складається із Заяви Клієнта та Графіку погашення кредиту. Кредитний договір підписано боржником за допомогою електронного підпису, використання якого погоджено сторонами в Анкеті-Заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку (Заяві на погодження використання електронного підпису). Станом на 14.05.2025 року заборгованість Відповідача за даним кредитним Договором складала суму в розмірі 28199.66 грн, яка складається з: 22556.26 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 5643.40 грн - загальний залишок заборгованості за процентами. 0.00 грн. - загальний залишок заборгованості за комісією 0 грн. - загальний залишок заборгованості за пенею. У зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань, банк просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 28199,66 грн. та судові витрати у розмірі 2422,40 грн. Ухвалою суду від 16.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання на 11.06.2025 для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 11.06.2025 розгляд справи було відкладено в зв`язку з клопотанням представника відповідача. Представник позивача АТ «Акцент Банк» у судові засідання, які відбулися 23.07.2025 та 18.08.2025, 11.09.2025 не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Разом з позовною заявою подав клопотання, в якому просив розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, проти прийняття заочного рішення не заперечував. Відповідач у судові засідання, які відбулися 23.07.2025, 18.08.2025, 11.09.2025, не з`явився. Судом вживалися заходи про повідомлення його про час та місце розгляду справи, за зареєстрованим місцем проживання відповідача надсилалися судові повістки, які повернулися на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відзиву та будь-яких клопотань до суду не подавав, причини неявки не повідомив. Представник відповідача 22.08.2025 надав суду заяву, в якій просив виключити його зі справи як представника відповідача та просив розгляд справи проводити без його участі. Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місце знаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 25.04.2018 року у справі №800/547/17 направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідач вважається таким, що належно повідомлений про час і місце розгляду справи. Як передбачено ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на зазначені обставини, суд, у відповідності до ст. 247 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних у справі матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки повне рішення суду виготовлено 15.09.2025, то незважаючи на те, що судове засідання відбулося 11.09.2025, датою ухвалення даного рішення є саме 15.09.2025 в силу ч. 5 ст. 238 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що згідно із Анкети-Заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» від 03.10.2023 [PERSON] , шляхом проставлення власноручного підпису та ознайомившись з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами АТ «Акцент-банк», виявив бажання приєднатися до них, указавши свої персональні дані (РНОКПП [NUMBER] , дату народження [INFO] , паспортні дані, службове становище, розмір заробітної плати після відрахувань та фінансовий номер телефону [NUMBER] ). Зі змісту вказаної заяви вбачається, що відповідач погодився, що ця заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, умови якого йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Також, погодився з тим, що про зміну вартості послуги Банк повідомляє його шляхом надсилання повідомлень дистанційними каналами повідомлення. Пізніше, на підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг А-Банку та на підставі його заяви, відповідачу відкрито рахунок з наданням платіжного інструменту у вигляді платіжної картки. 10 січня 2024 року між позивачем АТ «А-Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір шляхом підписання Заяви про надання послуги «Швидка готівка» № ABH0CT155101704912404100, відповідно до умов якого, відповідач отримав кредит в розмірі 26000,00 грн. строком на 36 місяців (тобто до 09.01.2027 року) зі сплатою процентів у розмірі 75,00 щорічно та комісії в розмірі 0.00 грн. (а.с. 19-20). Підписавши вказану Заяву електронним підписом з ідентифікатором, Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява про приєднання разом з Умовами та правилами надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», які викладені на банківському сайті https://а-bank/com.ua, становлять Договір про надання банківських послуг. Крім цього, відповідач підтвердив свою згоду на те, що Заява про надання послуг «Швидка готівка» разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Паспортом споживчого кредиту, Таблицею обчислення загальної вартості кредиту становлять між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується електронним підписом відповідача у заяві. На підтвердження своїх вимог позивач надав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» від 03.10.2023, яка підписана відповідачем (а.с.16), паспорт споживчого кредиту «Швидка готівка» (а.с.18-19), заяву про надання послуги «Швидка готівка» № № ABH0CT155101704912404100 від 10.01.2024 (а.с.19-20), таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит від 10.01.2024 (а.с.25), а також виписку по кредиту від 14.05.2025(а.с.24). Згідно з меморіальним ордером № TR.33092057.55748.65455 від 10.01.2024, призначенням платежу у якому зазначено: видача кредиту згідно Договору № ABH0CT155101704912404100 від 10.01.2024, [PERSON] отримав грошові кошти у сумі 26000,00 грн. Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надано розрахунок заборгованості за договором № ABH0CT155101704912404100 від 10.01.2024 укладеного між позивачем та відповідачем, відповідно до якого загальний залишок заборгованості за наданим кредитом станом на 14.05.2025 становить 28199,66 грн, із них: 22556,26 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 5643,400,00 грн заборгованість за процентами.(а.с. 26) Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року в справі №628/1475/19 (провадження №61-7554св21) зазначено, що «правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні». Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У ст. 526, 530, 623, 625 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином і у встановлений у ньому строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані збитки. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», № 851-ІV а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію» № 675-VІІІ. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа, як доказу, не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» № 851-ІV). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (частина п`ята статті 11 Закону). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Договір про надання споживчого кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Так, у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув. Саме така позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20, від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20. Також в Положенні про використання електронного підпису та електронної печатки, затвердженого постановою НБУ від 20.12.2023 № 172, що діє на день звернення до суду зазначено, що фізична особа, що є клієнтом установи або має намір стати клієнтом установи, та не є фізичною особою-підприємцем, суб`єктом, який провадить незалежну професійну діяльність або уповноваженим представником юридичної особи, фізичної особи-підприємця, суб`єкта, який провадить незалежну професійну діяльність, має право використовувати цифровий власноручний підпис (далі - ЦВП) - електронний підпис, що є власноручним підписом фізичної особи, створеним на екрані електронного сенсорного пристрою. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом вказаних норм, позичальник за кредитним договором зобов`язаний повернути кредитодавцю ту суму кредиту, яка була ним отримана на підставі такого договору. Розмір зобов`язання щодо повернення суми кредиту визначається не встановленим кредитним лімітом, а сумою фактично отриманого кредиту в рамках договору. Згідно з положеннями статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Отже, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до вимог цього Закону. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц. та від 17.12.2020 у справі №278/2177/15 дійшов висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що між відповідачем та АТ "Акцент-Банк" 10.01.2024 укладено Кредитний договір шляхом підписання Анкети-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» від 03.10.2023, паспорту споживчого кредиту «Швидка готівка», заяви про надання послуги «Швидка готівка» №ABH0CT155101704912404100 від 10.01.2024, відповідно до якого позичальник [PERSON] отримав кредит згідно з визначеним банком 10.01.2024 кредитним лімітом в сумі 26000,00 грн шляхом зарахування на картковий рахунок за № [NUMBER] . Анкета-заява містить детальну інформацію щодо особи [PERSON] , зокрема, дату його народження, індивідуальний податковий номер, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, номер мобільного телефону, а також соціальний статус, джерело та розмір доходу. В анкеті-заяві містяться копії сторінок паспорту [PERSON] та ідентифікаційного коду, які скопійовані та надані ним до анкети в електронному вигляді (а.с. 21). У анкеті-заяві міститься прохання відповідача відкрити поточний рахунок у гривні на її ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, вказану в додатку відповідно до умов договору та наведених нижче умов. Підписавши власноручно Анкету-заяву від 03.10.2023, відповідач підтвердив, що сторони договору діяли свідомо, були вільні при його укладенні, у виборі контрагента та умов договору, а також те, що він умови Договору цілком зрозумів та прийняв їх. АТ «Акцент-Банк» свої зобов`язання за Кредитним договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі та на умовах, встановлених Договором про надання банківських послуг. На підтвердження наявності заборгованості та її розміру АТ «Акцент-банк» надав до суду розрахунок заборгованості, виписку про рух коштів по картковому рахунку відповідача. Як вбачається з меморіального ордеру № TR.33092057.55748.65455 від 10.01.2024, відповідач отримав кредитні кошти за договором ABH0CT155101704912404100, укладеним 10.01.2024. Отже відповідач, добровільно погодився на визначені кредитним договором умови та взяв на себе відповідні зобов`язання по поверненню отриманих кредитних коштів та сплати процентів за їх користування. Однак, у визначений строк їх не повернув, умови договору не виконав, викладених позивачем обставин не спростовував, свого розрахунку суми заборгованості суду не надав, у зв`язку з чим заявлена вимога позивача про стягнення із відповідача суми заборгованості, яка утворилась внаслідок неналежного виконання позичальником покладеного на нього обов`язку повернення грошових коштів, підлягає задоволенню. Таким чином суд приходить до висновку, що поданий позивачем позов підлягає задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за Кредитним договором №ABH0CT155101704912404100 від 10.01.2024, що становить 28199,66 грн, із них: 22556,26 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 5643,40 грн заборгованість за процентами, Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжного доручення №6005315490711 від 14.05.2025 позивачем було сплачено судовий збір у сумі 2422,40 гривень. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено понесені позивачем витрати на сплату судового збору необхідно стягнути з відповідача на користь позивача в сумі 2422,40 гривень

Outcome: approved