Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва із позовом до [PERSON] , в якому просить суд стягнути з відповідача аліменти на дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати звернення до суду і до досягнення ними повноліття, а також стягнути додаткові витрати на дітей у розмірі 1 500,00 грн щомісячно, починаючи з дня ухвалення рішення. На обґрунтування позовних вимог зазначила, що у провадженні Дніпровського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа № 755/18274/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Сторони мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з матір`ю, яка дбає про їх харчування, отримання ними освіти. Позивачеві складно самостійно забезпечувати належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей. З огляду на положення статей 141, 150, 180, 181, 182 СК України вважає, що має право на щомісячне стягнення з відповідача аліментів у розмірі, що буде достатнім для забезпечення належного рівня їх життя, необхідного для їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Позивачеві відомо, що відповідач є працездатною особою, працевлаштований та має стабільний дохід, має можливість щомісячно сплачувати аліменти на дітей у розмірі 1/3 частини свого заробітку (доходу). Такий розмір аліментів обґрунтовується витратами на харчування, одяг, ліки, медичне обслуговування, шкільне приладдя, іграшки. Також позивач зазначила, що [PERSON] , 2016 року народження, відвідує танцювальний гурток, вартість відвідування якого оплачує матір. Син [PERSON] , 2012 року народження, відвідує гурток боксу та гурток з програмування, які також оплачує позивач. Відповідач зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дітей. Щомісячна вартість відвідування гуртку з програмування складає 2 250,00 грн, а щомісячна вартість гуртку з танців - 900,00 грн та додатково 500,00 грн у випадку участі в конкурсах. Середня вартість аналогічних гуртків з танців варіюється в межах 800,00-1 000,00 грн. Вартість відвідування гуртку з боксу складає 1 000,00 грн щомісячно, середня вартість аналогічного гуртку в межах Києва варіюється в межах 1 000,00 - 1 500,00 грн. Тобто, щомісячно на розвиток дітей позивач додатково витрачає близько 3 000,00 грн, тому відповідач має сплачувати рівну частину від вказаної суми - 1 500,00 грн щомісяця. З огляду на викладене позов просила задовольнити та стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частину від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та додаткові витрати на утримання дітей у розмірі 1 500,00 грн щомісячно. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 28 квітня 2025 року відкрито провадження у даній справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання призначено на 10 червня 2025 року на 10-45 год. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено процесуальні строки. У судове засідання 10 червня 2025 року сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки не повідомили. Наступне судове засідання призначено на 15 липня 2025 року на 10-30 год. 15 липня 2025 року у судове засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Наступне судове засідання призначено на 17 вересня 2025 року на 11-15 год. 17 вересня 2025 року у судовому засіданні позивач [PERSON] вимоги позовної заяви підтримала та просила задовольнити, надала пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив. Конверт з ухвалою про відкриття провадження у справі та копією позовної заяви вручено [PERSON] 15 травня 2025 року, про що свідчить інформація із сервісу «Трекінг» оператора поштового зв`язку Укрпошта за номером поштового відправлення - 0610250863201. Повістку про виклик до суду вручено відповідачеві 24 липня 2025 року, про що свідчить зворотнє повідомлення про вручення поштового відправлення, що міститься в матеріалах справи. Правом на подання відзиву відповідач не скористався. Строки для подання відзиву закінчились, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України та частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження за наявними у справі матеріалами. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов висновку, що надані позивачем докази є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом у судове засідання сторін, як це передбачено статтею 279 ЦПК України. З матеріалів справи встановлено, що 08 вересня 2012 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї зареєстровано шлюб [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що 08 вересня 2012 року складено відповідний актовий запис № 2234 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 08 вересня 2012 року. Прізвище після державної реєстрації шлюбу чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження від 28 листопада 2012 року серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Олевського районного управління юстиції Житомирської області, [PERSON] народився [INFO] , про що 28 листопада 2012 року складено відповідний актовий запис № 171. Батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Згідно із свідоцтвом про народження від 05 липня 2016 року серії [NUMBER] , виданим Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, [PERSON] народилася [INFO] , про що 05 липня 2016 року складено відповідний актовий запис № 2096. Батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Із витягу з реєстру територіальної громади від 18 грудня 2024 року № 2024/015058611 встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно з інформацією з Електронного реєстру територіальної громади міста Києва «ГІОЦ/КМДА» про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Також відповідно до інформації з Електронного реєстру територіальної громади міста Києва «ГІОЦ/КМДА» про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . До матеріалів справи також долучено паперові копії інформації з мережі Internet про студії танців та вартість щомісячного абонементу та аналогічну інформацію про секції боксу. В матеріалах справи також містяться квитанції від 31 березня 2024 року на суму 2 025,00 грн, від 22 лютого 2024 року на суму 2 050,00 грн, від 30 травня 2024 року на суму 2 025,00 грн, від 27 квітня 2024 року на суму 2 532,00 грн. Платник [PERSON] , отримувач - ФОП [PERSON] , призначення платежу: «сплата за товари/послуги». Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1959 року, підписаною Україною 21 лютого 1990 року та ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано або вони взагалі не перебували в ньому. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частиною третьою статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до роз`яснень пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частини другої статті 182 СК України. Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом частин першої, другої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідач є працездатним, інших дітей не має, інших стягнень на утримання інших непрацездатних осіб також не має, доказів протилежного суду не надано. Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дітей, передбачених статтею 188 СК України, не встановлено. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що присудження аліментів у розмірі 1/3 заробітку (доходу) відповідача [PERSON] , але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідає інтересам дітей і не порушує права кожної із сторін. Таким чином, позовні вимоги в частині вимог про стягнення аліментів підлягають задоволенню. Відповідно до статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням вказаної норми, аліменти підлягають стягненню з 12 квітня 2025 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. За змістом пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. Стосовно вимоги про стягнення додаткових витрат на дітей суд зазначає таке. Той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), що передбачено частиною першою статті 185 СК України. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно (частина друга статті 185 СК України). Верховний суд у постанові від 08 травня 2023 року по справі № 756/9882/19 зазначив, що аналіз відповідних приписів Закону (статей 141, 185 СК України) свідчить про те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Ці правила стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, потрібно враховувати, якою мірою кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У разі, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2022 року у справі № 761/27222/10 (провадження № 61-8815св21). У постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19) Верховний Суд виснував, що доказами, які підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які підтверджують, зокрема, витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватися відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19 визначає, що особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними факторами. Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. З аналізу судової практики, яка склалась, до додаткових витрат відносять: а) навчання у спеціалізованому закладі освіти, технікумі, коледжі, при умові погодження з батьком/матір`ю навчального закладу та доведеності існування особливих обставин, які зумовлені необхідністю платного навчання дитини у цьому закладі адже дитині гарантовано державою безоплатне навчання у загальноосвітній школі; б) розвиток здібностей дитини, а саме витрати на гуртки, заняття, які розвивають конкретні здібності дитини, придбання спортінвентарю, музичного інструменту, витрати на участь у змаганнях та конкурсах, витрати на вивчення іноземних мов, підтвердженні відповідними нагородами, які одержували діти або характеристиками; в) оздоровлення (санаторно-курортне або відпочинок біля моря або на гірському курорті при умові доведеності, що для покращення стану здоров`я дитини вона потребувала відпочинок та оздоровлення саме там); г) лікування (систематичні витрати, понесені у зв`язку з постійною хворобою дитини, фізичними травмами). Наведені висновки щодо застосування статті 185 СК України підлягають врахуванню у кожній справі про стягнення додаткових витрат на дитину. Звертаючись до суду із позовом про стягнення додаткових витрат на дитину позивач зазначає, що, діти потребують розвитку їх природних здібностей, донька [PERSON] відвідує гурток з танців, щомісячна вартість якого складає 900,00 грн, а також 500,00 грн у випадку участі у конкурсах. Син [PERSON] відвідує гурток боксу, щомісячна вартість якого складає 1 000,00 грн та гурток з програмування вартістю 2 250,00 грн щомісяця. Вирішуючи даний спір, суд враховує, що, дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»). Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У пунктах 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що до передбаченої статтею 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини можуть залучатися батьки, а додаткові витрати це такі, які викликані особливими обставинами: розвитком здібностей дітей, хворобою, каліцтвом тощо. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягнення коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Відповідно до правової позиції, висловленої в ухвалі Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16 грудня 2009 року № 6-20478св09, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 рку у справі № 320/383/19 зробив висновок, що додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Тобто, законодавцем передбачено можливість фінансування розміру додаткових втрат на майбутнє, але розмір таких витрат має бути прогнозованим та чітко визначеним наперед. Така прогнозованість є можливою за умови систематичного (регулярного) та неминучого (невідворотного) характеру таких витрат. Прогнозованими витратами можуть бути: витрати на спеціальне харчування, відвідування дитячого садка, навчального закладу, гуртків, секцій, витрати на придбання лікарських засобів (за умови необхідності систематичного прийому), курси медичних та реабілітаційних процедур (за умови необхідності систематичного прийому). Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд звертає увагу позивача, що на підтвердження понесених додаткових витрат на дітей, зумовлених в тому числі відвідуванням гуртків та секцій, до позовної заяви слід долучити відповідні договори, укладені між батьками та навчальними закладами (гуртками), рахунки, квитанції та чеки про оплату навчання (занять), відомості про фактичне відвідування дітьми таких занять, їх досягнення тощо. На підтвердження здійснення додаткових витрат на дітей позивачем до матеріалів справи долучено паперові копії інформації з мережі Internet про студії танців та вартість щомісячного абонементу та аналогічну інформацію про секції боксу, а також банківські квитанції від 31 березня 2024 року на суму 2 025,00 грн, від 22 лютого 2024 року на суму 2 050,00 грн, від 30 травня 2024 року на суму 2 025,00 грн, від 27 квітня 2024 року на суму 2 532,00 грн. Платник [PERSON] , отримувач - ФОП [PERSON] , призначення платежу: «сплата за товари/послуги». Таким чином, позивачем не надано доказів відвідування [PERSON] та [PERSON] додаткових занять, секцій та гуртків, зокрема, позивачем не надано відповідних договорів, укладених із навчальними закладами, організаціями, підприємствами, установами, організаціями тощо, щодо зарахування дітей до таких гуртків та секцій, ціни навчання. При цьому, позивачем не надано характеристик дітей з таких гуртків, відомостей про їх досягнення та потребу в додаткових заняттях, результати таких занять тощо. Суд також звертає увагу позивача, що відповідно до статті 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» розрахунковий документ - це документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ, тощо), що підтверджує факт продажу товарів, надання послуг. Надані позивачем квитанції про сплату не містять відомостей про сплату вартості саме гуртків, які віддують малолітні діти. Поряд з цим вказані платіжні документи стосуються минулого періоду, не підтверджують прогнозовані витрати на майбутнє. Суд також враховує, що в матеріалах справи відсутні й належні та допустимі докази на підтвердження того, що позивачка узгодила виникнення та наявність таких витрат з відповідачем. Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами необхідність та невідворотність здійснення таких додаткових витрат на дітей, а також їх розмір та регулярний характер, не доведено, що такі витрати не охоплюються присудженими судом аліментами. З огляду на положення частини другої статті 185 СК України позивач не позбавлена можливості у майбутньому звертатися до суду з позовними вимогами до батька дитини щодо стягнення додаткових витрат, після їх фактичного понесення, за умови належного документального підтвердження. Виходячи з наведеного, системно аналізуючи норми матеріального права та надані сторонами докази, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням положень Сімейного кодексу України, враховуючи фактичні обставини справи, вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання малолітніх дітей, щомісячно, до досягнення ними повноліття, у розмірі 1 500,00 грн, є передчасними, позивачем не надано до суду переконливих доказів на підтвердження обґрунтованості заявленого розміру витрат на майбутнє та неможливості збільшення або зменшення такого розміру у подальшому. Таким чином, позовні вимоги в частині вимог про стягнення додаткових витрат на дітей задоволенню не підлягають у зв`язку із їх необґрунтованістю. Водночас, позивач не позбавлена можливості стягувати фактично понесені додаткові витрати, які не охоплюються аліментними платежами за певний період. Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлено дві самостійні вимоги: про стягнення аліментів та про стягнення додаткових витрат на дітей. Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору врегульовано Законом України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (із змінами та доповненнями). Пунктом 1 частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Розміри ставок судового збору встановлено пунктом 2 частини першої статті 4 вказаного Закону. Зокрема, за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, справляється судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, не майнового характеру - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» у 2025 році прожитковий мінімум працездатних осіб з 1 січня 2025 року становить 3 028 гривень. Таким чином, сума судового збору, що підлягала сплаті при зверненні до Дніпровського районного суду міста Києва з вказаним позовом складала 2 422,40 грн (1 211,20 грн х 2). Водночас, позивач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». Отже, з урахуванням звільнення позивача від сплати судового збору та часткового задоволення позовних вимог, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial