Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Харківської міської ради, третя особа: Друга Харківська міська державна нотаріальна контора та просить суд встановити факт проживання однією сім`єю з [PERSON] , який помер [INFO] в м. Харкові, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу понад 5 років до часу відкриття спадщини після його смерті; - визнати позивача спадкоємцем четвертої черги за законом та право на спадкування після смерті [PERSON] , померлого [INFO] ; - визнати за позивачем право власності на квартиру готельного типу [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на праві особистої власності в порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] в місті Харкові помер [PERSON] , після його смерті залишилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] , яка належала померлому в порядку приватизації. Після смерті [PERSON] спадкоємців першої черги і інших черг немає. Оскільки вона з [PERSON] перебувала в фактичних шлюбних відносинах довгий час, то звернулась до державного нотаріуса Другої Харківської міської державної нотаріальної контори О.Пилипенко з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] надала належні документи. 16.05.2023 року нотаріусом була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, їй відмовлено в оформленні спадщини, оскільки вона хоч і була цивільною дружиною померлого, але за законом підстав для оформлення спадщини немає, роз`яснено про право звернення до суду про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем однією родиною. Зазначає, що навесні 2013 року вона познайомилась з [PERSON] , у них склались гарні стосунки. На той час позивач не була заміжня, [PERSON] також був одинаком. Вони стали підтримувати відносини, дуже часто бачились, проводили разом час, а потім [PERSON] запропонував їй проживати разом у його квартирі на що вона погодилась. Так з 2014 року вони стали проживати разом в цій квартирі. Одразу ними було прийнято рішення поліпшити умови нашого проживання в квартирі, оскільки кімната давно не ремонтувалась, бо [PERSON] , як одинаку, було байдуже. Вони стали проживати як чоловік та дружина, стали вести спільний бюджет, який складався з пенсії [PERSON] та ії зарплати. Завідувала фінансами особисто [PERSON] , несла відповідальність за всі витрати, планувала кожен місяць сімейний бюджет. Квартира [PERSON] - це кімната в будинку готельного типу, на загальному коридорі. Їх життя проходило на очах сусідів, які дуже доброзичливо до відносились [PERSON] , оскільки з повагою відносились до [PERSON] і були раді, що в нього з 'явилась жінка. Позивач особисто придбала матеріали для поліпшення житла, побутову техніку та займалась іншими справами сімейного життя. Влітку разом відпочивали на дачі, їздили до моря. Хоч шлюб не було укладено, але проживали як сім`я, турбувались один про одного, нічого поганого не передвіщало, планували зареєструвати шлюб. Але після початку війни їх плани змінились, вони вважали, що негоже ходити по РАГСам під час війни. Сталось все дуже швидко, [PERSON] стало погано, позивач викликала швидку, його було госпіталізовано і [INFO] він помер в лікарні. [PERSON] особисто, як дружина, організувала поховання чоловіка, а потім належні поминки. Оскільки позивач проживала з померли [PERSON] , спадкодавцем, однією сім`єю більше ніж п 'ять років на час відкриття спадщини, то вважає, що має право на спадкування за законом у четверту чергу. В зв`язку з викладеним, позивач вимушена була звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 грудня 2024 року позовну заяву передано за підсудністю на розгляд до Жовтневого районного суду м. Харкова. Згідно супровідного листа Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14.02.2025 року, справа надійшла до Жовтневого районного суду м. Харкова 18.02.2025 року. Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.02.2025 року для розгляду вказаної справи було визначено головуючого суддю Єрмоленко В.Б.. Відповідно до розпорядження в.о. керівника апарату суду №01-04/16/25 від 20.02.2025 в зв`язку з відключенням з авторозподілу судді Єрмоленко В.Б., перебування на лікарняному, справа підлягає повторному автоматизованому розподілу між суддями, що мають повноваження на час розподілу з урахуванням визначеної спеціалізації. Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.02.2025 року для розгляду вказаної справи було визначено головуючого суддю Рубіжного С.О.. Ухвалою суду від 25 лютого 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Харківської міської ради, третя особа: Друга Харківська міська державна нотаріальна контора про встановлення факту спільного проживання, визнання спадкоємцем четвертої черги за законом та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Призначено підготовче судове засідання. 25 березня 2025 року від представника позивача [PERSON] адвоката Равницької Л.С. надійшло клопотання про витребування з Другої ХМДНК доказів, а саме просила витребувати копію спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Викликати та допитати в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , та позивача [PERSON] . Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 березня 2025 року клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Равницької Лариси Степанівни задоволено. Витребуватно з Другої Харківської\~міської державної\~нотаріальної конториналежним чином засвідчену копію спадкової справи, яка була заведена після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . 02 квітня 2025 року на адресу суду надійшла копія спадкової справи №52/2023 заведена після смерті [PERSON] . Законом України від 26 лютого 2025 року № 4273-IX внесено зміни до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щодо зміни найменувань місцевих загальних судів, який набув чинності 25.04.2025. Зокрема, змінено найменування Жовтневого районного суду міста Харкова на Новобаварський районний суд міста Харкова. Ухвалою суду від 28 квітня 2025 року клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Равницької Лариси Степанівни задоволено. Викликано для допиту в судовому засіданні в якості свідків: -[PERSON] , яка мешкає за адресою [ADDRESS] ; -[PERSON] , яка мешкає за адресою [ADDRESS] ; -[PERSON] , яка мешкає за адресою [ADDRESS] . Закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Харківської міської ради, третя особа: Друга Харківська міська державна нотаріальна контора про встановлення факту спільного проживання, визнання спадкоємцем четвертої черги за законом та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. 02 червня 2025 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідача ХМР. Харківська міська рада проти позовної заяви [PERSON] заперечує у повному обсязі, вважає її такою, що не підлягає задоволенню з тих підстав, що, будь-яких фактичних доказів на підтвердження цих обставин матеріали справи не надано, покази свідків та витрати на поховання не є достатніми доказами. Обраним спосб захисту про визнання права власності є неналежний.. В судовому засіданні позивач та її представник надали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Представник позивача зазначила, що цій категорії справ харківська міська рада надає стандартні відзиви. Проте не вживає заходів щодо з`ясування обставин, а саме не здійснила перевірку дійсності проживання позивача зі спадкоємцем, мала можливість перевірити та скласти документи з цього питання. В цьому будинку дуже багато залишених квартир, проте міська рада не займається питаннями щодо майна. Позивач проживала постійно зі спадкодавцем, мали намір одружитися але внаслідок смерті не встигли укласти шлюб. Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи представник відповідача та третьої особи в судове засідання не з`явивоились, причини неявки суду не повідомили. Суд, вислухавши пояснення позивача, ії представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 06 вересня 2011 року реєстр. № 6-11-308661, [PERSON] належить на праві приватної власності квартира готельного типу, за адресою: [ADDRESS] . Зазначене також підтверджується технічним паспортом на квартиру (а.с. 20, 21). [PERSON] , помер [INFO] у м. Харків,\~що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 25 жовтня 2022 року, актовий запис №1984 (а.с.12). Як зазначено позивачем, з 2014 року вона проживати разом із [PERSON] однією сім`єю, у квартирі [ADDRESS] . Згідно інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова від 07.03.2023 за адресою: [ADDRESS] , спадковавець [PERSON] , [INFO] був один зареєстрований в житловому приміщенні (а.с. 94) Позивач на підтвердження доводів посилається на покази свідків, зокрема, [PERSON] , [PERSON] , спільні фотографії зі спадкодавцем, акт щодо проживання, здійснення поховання. Позивачем подано до суду акт від 20.09.2024 складений комісією з пожильців будинку [ADDRESS] за підписом [PERSON] [PERSON] , [PERSON] відповідно до якого в квартирі [ADDRESS] з 2014 року постійно проживала родина, яка складалась з чоловіка [PERSON] та його дружини [PERSON] . За час спільного проживання вони відремантували комнату, [PERSON] привозила будівелтні матеріали, меблі. [PERSON] і [PERSON] проживали дружно, [PERSON] вела домогосподарство сім`ї, піклувалась про чоловіка. (а.с. 14). До позову також надані фотографії спільного відпочинку зі спадкодавцем та перебування в його квартирі, як зазначила позивач, фото зроблені на протязі 2014 -215 роках (а.с. 15-17). Позивач також, зазначила що сплачувала комунальні послуги весь час, коли проживала у вказаній квартирі. Також продовжує проживати у вказаній квартирі та сплачувати комунальні послуги. Позивач займалася похованням [PERSON] , на підтвердження надала копію рахунку-замови №241022 від 24.10.2022 (а.с. 18). В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] , які кожен окремо надав свідчення, що дійсно [PERSON] та [PERSON] мешкали разом як чоловік та дружина з 2014 року. В жовтні 2022 року [PERSON] стало зле, сусіди викликали швидку, які відвезла його в стаціонар де він і помер. Похованням займалась [PERSON] . Позивач зазначає, що з 2014 року і на час відкриття спадщини проживала із спадкодавицем однією сім`єю як чоловік та дружина, тому є спадкоємцем померлого за законом четвертої черги. Спадщину прийняла своєчасно, у встановлений строк подала заяву до нотаріуса про прийняття спадщини. Зазначене підтверджується копією спадкової справи № 52/2023, заведеної Другою Харківською міською Державною нотаріальною конторою 07 березня 2023 року. Заповіту після смерті не лишилось. Спадкоємців за законом 1-4 черги не існує ( а.с.91-122). Державним нотаріусом Другої Харківської державної нотаріальної контори Пилипенко О. винесено постанову про відмову у вчинені нотаріальних дій від 16 травня 2023 року, оскільки за наслідком розгляду документів поданих [PERSON] відсутнє судове рішення про встановлення факту проживання спадкоємців однією сім`єю зі спадкодавцем. Статтею 1216 ЦК України\~визначено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень\~ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до норм\~статті 1258 ЦК України\~спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259 цього Кодексу. Згідно положень\~статті 1261 ЦК України\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до\~статті 1264 ЦК України\~у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. За ч.1,3 ст.13, ЦПК України суд\~розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.\~76, ч.1,2,3\~ст.77,79,80 ЦПК України: Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За ч.1,5,6 ст.81, ст.89 ЦПК України кожна\~сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частиною 2\~ст.315 ЦПК України\~визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Частина 1\~ст.16 ЦК\~передбачає, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частин першої, другої та четвертої\~статті 3 СК України сім`я\~є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Одне лише спільне проживання не є достатнім для визнання осіб сім`єю без наявності інших ознак сім`ї. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність у осіб особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. У рішенні Конституційного Суду України від 03.06.1999р. №5рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») склад сім`ї складають інші особи, що постійно мешкають з ними та ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з відповідною особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки та інші). Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з суб`єктом права на пільги, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Питання про визнання членом сім`ї інших осіб (крім подружжя, дітей, батьків) вирішуються відповідними органами і організаціями, а у спірних випадках - судами загальної юрисдикції, які з`ясовують характер відносин з відповідною особою при розгляді кожної конкретної справи. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої\~статті 3 Сімейного кодексу України\~про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки. Для набуття права на спадкування за законом на підставі\~статті 1264 ЦК України\~необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Належними та допустимими доказами проживання осіб однією сім`єю є, зокрема: довідки з місця проживання; свідчення свідків; спільні фото, листи ділового та особистого характеру тощо; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що особи вважали себе сім`єю, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. При цьому, до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Для одержання права на спадкування у зазначених осіб необхідне встановлення двох юридичних фактів: 1) проживання однією сім`єю; 2) на час відкриття спадщини має пройти, принаймні, п`ять років, протягом яких спадкоємець проживав зі спадкодавцем однією сім`єю. Ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 серпня 2018 року у справі №644/6274/16-ц (провадження №14-283цс18) та Верховним Судом у постановах від 09 січня 2020 року у справі №186/421/17 (провадження №48280св18); від 09 червня 2021 року у справі №346/5702/18 (провадження №61-17111св20) та від 01 вересня 2021 року у справі №523/9720/17 (провадження №61-7715св21). Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання), фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Одне лише спільне проживання не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю без наявності інших ознак сім`ї. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц. Суд зазначає про недоведеність позивачем наданими доказами достатніх і переконливих обставин, існування яких свідчить про факт її спільного проживання зі спадкодавцем однією\~\~\~сім`єю протягом п`яти років до відкриття спадщини, не надано доказів, ведення ними спільного господарства, наявності спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт. В позовній заяві позивач зазначила, що проживала з [PERSON] однією сім`єю як чоловік та дружина. Під час спільного проживання разом здійснювали ремонт, сплачували комунальні послуги, змали спільний бюджет, проте в підтвердження зазначених доводів не надано жодного належного доказу та не заявлено клопотань про витребування доказів. Покази свідків, суд не вважає достатніми доказами на підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю. Суд не приймає до уваги акт складений сусідами, як докази у справі, оскільки як зазначено в акті, складений на прохання [PERSON] , не засвідчений уповноваженим органом. Здійснення позивачем поховання спадкодавця також не підтверджує факт спільного проживання. Надані фотографії зроблені в 2014, 2015 роках, як заначено позивачем. На підставі зазначеного вимога про встановлення факту проживання зі спадкодавцем протягом п`яти років до відкриття спадщини однією сім`єю задоволенню не підлягає за недоведеністю. Позовна вимога про визнання права власності на спадкове майно, є похідною від встановлення факту сумісного проживання зі спадкодавцем на момент його смерті не менше п`яти років, та оскільки в задоволенні встановлення такого факту позивачці відмовлено, відповідно й у визнанні права власності в порядку спадкування як спадкоємця четвертої черги слід відмовити. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed