Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що у травні та лютому 2019 року в смт. Вороновиця, Вінницького району, Вінницької області, місцевими жителями та членами релігійної громади селища були проведені загальні збори Релігійної організації «Релігійна громада Свято-Різдво-Богородичного храму Української Православної Церкви». Зокрема, на цих загальних зборах прийняті рішення про зміну назви та підпорядкування релігійної громади у канонічних та організаційних питаннях шляхом переходу під канонічне підпорядкування Православної Церкви України. Затверджено статут релігійної громади у новій редакції, доручено [PERSON] зареєструвати прийняті рішення згідно з чинним законодавством України. Відповідно до наказу Управління у справах національностей та релігій Вінницької облдержадміністрації № 17 від 15.02.2023 зареєстровано Статут релігійної громади Свято-Різдво-Богородичного храму Української Православної Церкви у новій редакції зі зміною найменування на: Релігійна організація «Релігійна громада Свято-Різдво-Богородичного храму смт. Вороновиця Вінницького району Вінницько-Барської єпархії Православної Церкви України». 17.02.2023 внесені відповідні зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо юридичної особи. Релігійній організації «Релігійна громада Свято-Різдво-Богородичного храму смт. Вороновиця Вінницького району Вінницько-Барської єпархії Православної Церкви України» на праві постійного користування належить земельна ділянка площею 0, 2056 га, кадастровий номер: 0520655300:02:005:0221, цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На цій земельній ділянці знаходиться будівля храму загальною площею 564, 6 кв.м., яка була зведена коштами та силами місцевих жителів смт. Вороновиця з метою подальшого спільного задоволення своїх релігійних потреб за обраним ними віросповіданням. Право постійного користування земельною ділянкою та право власності на будівлю храму підтверджуються відповідними витягами з Державного реєстру речових прав. Незважаючи на прийняття рішення про зміну підлеглості та реєстрацію відповідних змін у встановленому законом порядку, наразі [PERSON] , будучи колишнім настоятелем храму та колишнім керівником релігійної громади, відмовляється добровільно звільнити приміщення храму, хоча будь-яких правових підстав для перебування у ньому не має. Відповідачем постійно створюються штучні перешкоди в доступі членами Релігійної організації до будівлі храму. В результаті таких протиправних дій відповідача порушується право власності позивача на таке нерухоме майно в частині вільного користування та розпорядження ним. Для усунення перешкод у користуванні будівлею храму позивачем та членами релігійної громади неодноразово подавалися до правоохоронних органів звернення, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення за відповідними фактами. У відповіді на численні звернення ВП № 5 Вінницького РУП ГУНП України у Вінницькій області, разом із листом № 13240/228-23 від 01.12.2023, були надані копії документів, що підтверджують обгрунтованість підстав позову, а також у листі № 14063/218/23 від 28.12.2023 підтверджено, що [PERSON] продовжує користуватися спірною будівлею храму та не допускає до неї членів релігійної організації «Релігійна громада Свято-Різдво-Богородичного храму смт. Вороновиця Вінницького району Вінницько-Барської єпархії Православної Церкви України». Після численних заяв та скарг уповноважених осіб, членів релігійної організації, 24.01.2024 ВП № 5 ВРУП ГУНП України у Вінницькій області відкрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12024025070000016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України. Попри відкриття кримінального провадження та здійснення правоохоронними органами досудового розслідування, [PERSON] продовжують чинитися перешкоди позивачу у користуванні будівлею храму. У відповідях правоохоронних органів неодноразово вказувалося на цивільно-правовий характер діянь, що вчиняються [PERSON] , у зв`язку з чим рекомендовано звернутися до суду з цивільним позовом про усунення перешкод у користуванні спірною будівлею храму. На необхідність звернення до суду з відповідним позовом для забезпечення доступу законного власника до будівлі храму посилається, хоча й не обгрунтовано та безпідставно, безпосередньо сам [PERSON] . Відсутність судового рішення, яке набрало законної сили, за таким спором, на переконання [PERSON] , свідчить про законність його перебування та утримання будівлі храму. У даному випадку, попри зміну канонічної підлеглості та внесення відповідних змін до установчих документів, не було створено нової юридичної особи (релігійної громади). Отже, усі речові права Релігійної організації «Релігійна громада Свято-Різдво-Богородичного храму смт. Вороновиця Вінницького району Вінницько-Барської єпархії Православної Церкви України», в тому числі право постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером 0520655300:02:005:0221 та право власності на спірну будівлю храму, збереглися. Натомість, відповідач вчиняє протиправні дії, утримує спірну будівлю храму, в результаті чого позбавляє можливості членів релігійної організації здійснювати Богослужіння та віросповідання за обраною ними підлеглістю. За вказаних обставин позивач просить суд усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні Релігійною організацією «Релігійна громада Свято-Різдво-Богородичного храму смт. Вороновиця Вінницького району Вінницько-Барської єпархії Православної Церкви України» будівлею храму загальною площею 564, 6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом зобов`язання [PERSON] звільнити її приміщення (а.с. 1 4, 52 56). Ухвалою Вінницького районного\~суду Вінницької\~області від 04.07.2024, за наслідками усунення недоліків, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження (а.с. 61). Ухвалою Вінницького районного\~суду Вінницької\~області від 11.09.2024, відмовлено у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про зупинення провадження у справі, закрито підготовче провадження в справі, справу призначено до судового розгляду (а.с. 80 81). В ході судового розгляду представники позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримали та просили її задовольнити, зазначили, що відповідач продовжує користуватись приміщенням храму без жодної правової підстави, його перебування в храмі є неправомірним і незаконним. Храм належить позивачу, а саме чинній релігійній організації, а не відповідачу, на праві власності, але відповідач не допускає до нього членів релігійної громади, які проголосували за зміну підпорядкування та назву релігійної організації, тому позивач позбавлений можливості користуватись належним йому майном. Якщо в приміщенні храму відсутній відповідач, то хтось за його вказівкою там чергує та не допускає представників позивача та членів релігійної громади до приміщення. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі, вважає, що позов неправомірно пред`явлений лише до нього, він дійсно проводить Богослужіння в даному грамі вже більше 30 років і молиться з громадою, яка допомагала робити в храмі ремонт та не згодна із змінами в діяльності релігійної організації, зміною її назви та підпорядкування. Такі зміни він вважає незаконними та оскаржує їх в господарському суді. Він не згоден, що саме він чинить перешкоди позивачу в доступі до храму, оскільки лише продовжує ним користуватись, там його ікони та інше цінне майно, в кого знаходяться ключі від храму він не знає. Поліція дійсно приїздила до храму і на його виклики, але не вважає, що він чинив якість перешкоди. Будівля храму відчинена та будь хто може до неї зайти. Так як інші парафіяни вирішили не звільняти будівлю храму після змін, він виконує їх рішення не допускати представників позивача до церкви поки не вирішиться спір щодо неї в господарському суді. Він вважає, що позивач бажає зайняти приміщення храму незаконно, він продовжує належати Українській Православній Церкві, релігійній громаді, яка його відбудувала, а не Православній Церкві України. Представник відповідача в судовому засіданні також зазначив, що позивачем не доведено обставини, що лише відповідач перешкоджає в доступі до храму, оскільки саме члени громади відмовились передавати храм новій релігійній організації. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Так, судом встановлено наступні фактичні обставини справи. Відповідно до копій протоколів загальних зборів Релігійної організації «Релігійна громада Свято-Різдво-Богородичного храму Української Православної Церкви» № 1 від 17.02.2019, № 2 від 28.02.2019 та № 03/05/19 від 21.05.2019, на загальних зборах було затверджено рішення про зміну назви та підпорядкування релігійної громади у канонічних та організаційних питаннях шляхом переходу під канонічне підпорядкування Православної Церкви України. Затверджено статут релігійної громади у новій редакції, доручено [PERSON] зареєструвати прийняті рішення згідно з чинним законодавством України (а.с. 5 6, 7 8, 9 11). Наказом № 17 від 15.02.2023 Управлінням у справах національностей та релігій Вінницької обласної військової адміністрації постановлено зареєструвати статут релігійної громади Свято-Різдво-Богородичного храму Української Православної Церкви у новій редакції зі зміною найменування на: релігійна організація «Релігійна громада Свято-Різдво-Богородичного храму смт. Вороновиця Вінницько-Барської єпархії Православної Церкви України», відповідний запис було внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадяських формувань 17.02.2023 (а.с. 12, 13). Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав від 16.05.2023, земельна ділянка з кадастровим номером 0520655300:02:005:0221, загальною площею 0, 2056 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві постійного користування Релігійній організації «Релігійна громада Свято-Різдво-Богородичного храму смт. Вороновиця Вінницько-Барської єпархії Православної Церкви України» (а.с. 14). Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав від 26.09.2023, будівля храму, загальною площею 564, 6 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності Релігійній організації «Релігійна громада Свято-Різдво-Богородичного храму смт. Вороновиця Вінницько-Барської єпархії Православної Церкви України» (а.с. 15). Згідно копії статуту Релігійної організації «Релігійна громада Свято-Різдво-Богородичного храму смт. Вороновиця Вінницько-Барської єпархії Православної Церкви України», парафія раніше мала назву «Релігійна громада Свято-Різдво-Богородичного храму Української Православної Церкви», в смт. Вороновиця, вул. Леніна, 79, Вінницького району, Вінницької області, зазначено, що релігійна громада є правонаступником усіх своїх попередніх прав та обов`язків. Парафія здійснює свою діяльність як юридична особа, відповідає за своїми зобов`язаннями власним майном, може від свого імені набувати та здійснювати права та обов`язки. Здійснюючи свою діяльність, парафія має право володіти, користуватися і розпоряджатися майном, яке належить їм на праві власності (будівлями, приміщеннями, земельними ділянками, предметами культу, об`єктами виробничого, соціального і добродійного призначення, транспортними засобами, коштами та іншим майном, необхідним для забезпечення їх діяльності), придбаним або створеним за рахунок власних коштів, пожертвуваних громадянами, організаціями або передане державою, а також придбане на інших підставах, відповідно до цього Статуту та чинного законодавства України (а.с. 16 22). 23.11.2023 Релігійна організація «Релігійна громада Свято-Різдво-Богородичного храму смт. Вороновиця Вінницько-Барської єпархії Православної Церкви України» звернулася до начальника ВП № 5 ВРУП Національної поліції у Вінницькій області із колективним зверненням, яким просила забезпечити безперешкодний вхід до храму та встановлювати тимчасове чергування поліцейських для забезпечення мирних служб у храмі (а.с. 23 24). 01.12.2023 заступник голови Парафіяльної ради Релігійної організації «Релігійна громада Свято-Різдво-Богородичного храму смт. Вороновиця Вінницько-Барської єпархії Православної Церкви України» Третьяков В.І. звернувся до начальника ВП № 5 із повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, якою повідомив про вчинення членами релігійної організації «Релігійна громада Свято-Різдво-Богородичного храму смт. Вороновиця Вінницького району Вінницько-Барської єпархії Української православної церкви (МП)» кримінального правопорушення, передбаченого ст. 179 КК України, тобто незаконне утримання релігійної святині, яке проявляється в самовільному протиправному залишенні в своєму користуванні релігійної святині Свято-Різдво-Богородичного храму в смт. Вороновиця, Вінницького району, Вінницької області. Зазначено, що священник [PERSON] та його прихильники не бажають передати ключ від храму та допускати в храм для проведення Богослужіння (а.с. 25 28). Листом від 01.12.2023 ВП № 5 ВРУП Національної поліції у Вінницькій області повідомило [PERSON] , що під час розгляду звернення з [PERSON] та представниками релігійної громади «Свято-Різдво-Богородичного храму Української Православної Церкви» було проведено роз`яснювальну бесіду та попереджено про відповідальність, передбачену чинним законодавством. Повідомлено, що висвітлені питання у змісті звернень містять в собі ознаки цивільно-правових відносин, які можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства. Тому йому рекомендовано звернутися до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні, розпорядженні та володінні будівлею церкви, шляхом звільнення приміщення та надання доступу до нього (а.с. 29). Відповідно до копії довідки про результати проведення перевірки інформації, викладеної у зверненнях: [PERSON] та [PERSON] , за результатами розгляду матеріалів підстав для внесення відомостей до ЄРДР не встановлено. В ході проведення перевірки було встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована релігійна організація «Релігійна громада Свято-Різдво-Богородичного храму смт. Вороновиця Вінницько-Барської єпархії Православної Церкви України», керівником якої є [PERSON] . За вказаною адресою знаходиться земельна ділянка площею 0, 2056 га, яка має цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій, та будівля храму загальною площею 564, 6 кв.м., власником якої є Релігійна організація «Релігійна громада Свято-Різдво-Богородичного храму смт. Вороновиця Вінницько-Барської єпархії Православної Церкви України». 11.04.2023 Господарським судом Вінницької області винесено ухвалу про відкриття провадження у справі за позовом [PERSON] до Релігійної організації «Релігійна громада Свято-Різдво-Богородичного храму смт. Вороновиця Вінницько-Барської єпархії Православної Церкви України» про визнання недійсним рішень загальних зборів та статуту, а також 21.07.2023 було винесено ухвалу про зупинення провадження у справі № 902/477/23. 14.11.2023 о 14:25, 15.11.2023 о 11:28 та 21.11.2023 о 14:16 за місцем розташування храму прибував заступник голови парафіяльної ради, В. Третяков, разом з членами релігійної організації «Релігійна громада Свято-Різдво-Богородичного храму смт. Вороновиця Вінницько-Барської єпархії Православної Церкви України», щоб проводити службу, але побачив, що доступ до храму був заблокований настоятелем релігійної громади [PERSON] та представниками релігійної громади «Свято-Різдво-Богородичного храму Української Православної Церкви смт. Вороновиця Вінницької єпархії», на воротах та на хвіртці при вході на територію храму були розміщені навісні замки та металеві ланцюги, тому [PERSON] вирішив звернутись за допомогою до поліції, з метою фіксації події, для подальшого звернення до суду. Також 24.11.2023 від релігійної організації «Релігійна громада Свято-Різдво-Богородичного храму смт. Вороновиця Вінницько-Барської єпархії Православної Церкви України» до ВП № 5 надійшло колективне звернення, щодо безперешкодного входу до храму та забезпечення охорони публічної безпеки та порядку під час проведення служби у вказаному храмі. З даного питання працівниками ВП № 5 забезпечується охорона публічної безпеки та порядку біля Свято-Різдво-Богородичного храму. Під час розгляду звернень, О [PERSON] відмовився надавати письмові пояснення з даного приводу, разом з тим звернувся із письмовою заявою до ВП № 5, в якій вказує, що у Господарському суді Вінницької області відбувається судовий процес із представниками ПЦУ, щодо вказаного храму, розгляд якого ще не завершений, та повідомив, що 12.11.2023 відбулися збори парафіян храму, на яких члени релігійної громади одноголосно вирішили не припиняти Богослужіння, не залишати та не передавати храм і його майно представникам ПЦУ, до вирішення справи по суті Господарським судом Вінницької області. Також, у своєму зверненні [PERSON] повідомляє про те, що в середині храму знаходиться особисте майно та грошові кошти парафіян релігійної громади та їхнє примусове виселення з приміщення можливе лише на підставі рішення суду, яке має бути виконане державною виконавчою службою. З огляду на викладене, стало відомо, що висвітлені питання у змістах звернення містять в собі цивільно-правові відносини, тому конфліктуючим сторонам були роз`яснені правові шляхи вирішення даних питань та попереджено про відповідальність, передбачену чинним законодавством (а.с. 30 31). Відповідно до копій протоколів прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 14.11.2023, 15.11.2023 та від 21.11.2023, було прийнято заяви від [PERSON] , якими він просив прийняти міри відносно [PERSON] та членів релігійної громади УПЦ (МП) Свято-Різдво-Богородичного храму, які не допускають до храму, що розташований в смт. Вороновиця, по вул. Козацький шлях, 79, а також відібрано пояснення по даних фактах (а.с. 32 33, 34, 35, 36, 37 38, 39). Згідно копії витягу з ЄРДР, 24.01.2024 було зареєстроване кримінальне провадження № 12024025070000016, по факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, та зазначено, що 23.01.2024 до чергової частини ВП № 5 надійшла ухвала Немирівського суду від 11.01.2024 про необхідність внесення відомостей до ЄРДР за заявою представника релігійної організації «Релігійна громада Свято-Різдво-Богородичного храму смт. Вороновиця Вінницько-Барської єпархії Православної Церкви України» з приводу того, що члени релігійної громади «Релігійна громада Свято-Різдво-Богородичного храму смт. Вороновиця Української православної церкви» відмовляються добровільно покидати приміщення Свято-Різдво-Богородичного храму смт. Вороновиця, яке належить на праві власності релігійній організації «Релігійна громада Свято-Різдво-Богородичного храму смт. Вороновиця Вінницько-Барської єпархії Православної Церкви України» (а.с. 41). Оцінивши докази в їх сукупності, суд керується наступними нормами. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, визначає можливі способи захисту прав, а також встановлює, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відповідно до роз`яснень п. 11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», релігійні організації в Україні утворюються з метою задоволення релігійних потреб громадян сповідувати і поширювати віру і діють відповідно до своєї ієрархічної та інституційної структури, обирають, призначають і замінюють персонал згідно із своїми статутами. Релігійними організаціями в Україні є релігійні громади, управління і центри, монастирі, релігійні братства, місіонерські товариства (місії), духовні навчальні заклади, а також об`єднання, що складаються з вищезазначених релігійних організацій. Релігійні об`єднання представляються своїми центрами (управліннями). Згідно ст.\~8\~Закону України\~«Про свободу\~совісті та\~релігійні організації»,\~релігійна громада\~є місцевою\~релігійною організацією\~віруючих громадян\~одного й\~того самого\~культу,\~віросповідання,\~напряму,\~течії або\~толку,\~які добровільно\~об`єдналися з\~метою спільного\~задоволення релігійних\~потреб. Членство в релігійній громаді ґрунтується на принципах вільного волевиявлення, а також на вимогах статуту (положення) релігійної громади. Релігійна громада на власний розсуд приймає нових та виключає існуючих членів громади у порядку, встановленому її статутом (положенням). Держава визнає\~право релігійної\~громади на\~її підлеглість\~у канонічних\~та організаційних\~питаннях будь-яким\~діючим в\~Україні та\~за її\~межами релігійним\~центрам (управлінням),\~крім тих\~керівних центрів\~(управлінь),\~які знаходяться\~за межами\~України в\~державі,\~яка визнана\~такою,\~що здійснила\~або здійснює\~збройну агресію\~проти України\~та/або\~тимчасово окупувала\~частину території\~України,\~і діяльність\~яких заборонена\~в Україні,\~та релігійних\~організацій,\~діяльність яких\~не допускається\~відповідно до\~вимог\~статті 5-1\~цього\~Закону,\~а також\~вільну зміну\~цієї підлеглості\~шляхом внесення\~відповідних змін\~до статуту\~(положення)\~релігійної громади.\~Рішення про\~зміну підлеглості\~та внесення\~відповідних змін\~до статуту\~ухвалюється загальними\~зборами релігійної\~громади.\~Такі загальні\~збори релігійної\~громади можуть\~скликатися її\~членами. Рішення про\~зміну підлеглості\~та внесення\~відповідних змін\~або доповнень\~до статуту\~ухвалюється не\~менш як\~двома третинами\~від кількості\~членів релігійної\~громади,\~необхідної для\~визнання повноважними\~загальних зборів\~релігійної громади\~відповідно до\~статуту (положення)\~релігійної громади. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту засвідчується підписами членів відповідної релігійної громади, які підтримали таке рішення. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту\~ підлягає реєстрації в порядку, встановленому статтею 14 цього Закону. Зміна підлеглості релігійної громади не впливає на зміст права власності\~ та інших речових прав такої релігійної громади, крім випадку, встановленого статтею 18 цього Закону. Частина громади, не згідна з рішенням про зміну підлеглості, має право утворити нову релігійну громаду і укласти договір про порядок користування культовою будівлею і майном з їхнім власником (користувачем). Релігійна організація\~визнається юридичною\~особою з\~дня її\~державної реєстрації. Релігійна організація як юридична особа користується правами і несе обов`язки відповідно до чинного законодавства і свого статуту (положення) (ст. 13 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації»). Згідно ст. 17 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», культова будівля, споруда - це будівля або споруда, що є об`єктом нерухомого майна, спеціально призначена для задоволення релігійних потреб шляхом проведення богослужінь, релігійних обрядів, церемоній, процесій, ритуалів, молитов, служінь, релігійних зібрань та забезпечення інших видів релігійної практики. Релігійні організації мають переважне право на передачу їм культових будівель із земельною ділянкою, необхідною для обслуговування цих будівель. Самовільне захоплення культових будівель чи привласнення культового майна не допускається. За приписами ст. 10 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з ідентифікаційним кодом юридичної особи 21726942 зареєстровано Релігійну організацію «Релігійна громада Свято-Різдво-Богородичного храму смт. Вороновиця Вінницького району Вінницько-Барської єпархії Православної Церкви України», адреса: вул. Козацький шлях, 79, смт. Вороновиця, Вінницький район, Вінницька область, та згідно наданих суду доказів саме дана Релігійна організація є власником будівлі храму за цією ж адресою. При цьому судом встановлено, що відповідач заперечує законність існування даної Релігійної організації та її право на використання приміщення храму, яке є культовою спорудою згідно ст. 17 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», дозволу Релігійної організації (позивача) на використання приміщення храму для задоволення релігійних потреб членів релігійної громади, представленої зазначеною Релігійною організацією, а саме проведення Богослужінь, релігійних обрядів, церемоній не отримував, проте продовжує займати приміщення храму та відмовляється звільнити його разом із належним йому майном, а також заперечує право на доступ до приміщення храму членів зареєстрованої Релігійної організації «Релігійна громада Свято-Різдво-Богородичного храму смт. Вороновиця Вінницького району Вінницько-Барської єпархії Православної Церкви України», якій належить дане приміщення на праві власності. Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності. Відповідно до ч. 1\~ст.\~317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.ч.\~1 3, 7 ст.\~319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд критично оцінює пояснення відповідача з приводу того, що він не має ключів від храму та не чинить перешкод позивачу в доступі до храму, оскільки вони не відповідають іншим його поясненням, як наданим суду в письмових доказах, так і наданим ним в судових засіданнях, та встановлені з цих пояснень дії відповідача та обставини використання саме ним даного приміщення і утримання в ньому належного йому майна свідчать про створення ним умисних перешкод позивачу в користуванні будівлею храму, за яких мирно потрапити до приміщення храму представники позивача, як релігійної організації, зареєстрованої належним чином, та якій належить дане майно, не мають можливості. Таку позицію відповідач підтвердив в ході судового розгляду, оскільки не погоджується із зареєстрованими змінами щодо релігійної організації релігійної громади смт. Вороновиця і оскаржує їх в суді, при цьому визнає, що таким чином виконує спільне рішення членів релігійної громади селища, які зазначені зміни не підтримують. Ключі від храму, до якого він має безперешкодний доступ та продовжує здійснювати в ньому Богослужіння, він на вимогу представників діючої Релігійної організації не передавав, продовжує утримувати там належне йому майно та звільнити приміщення храму відмовляється. При цьому неодноразові спроби мирно потрапити до приміщення представниками позивача були невдалими та завершувалися викликами поліції. Щодо позиції\~відповідача про\~його право\~використовувати дане\~приміщення в\~зв`язку з\~тим,\~що він\~також вважає\~себе членом\~релігійної громади\~та рішенням\~інших членів\~релігійної громади\~продовжує здійснювати\~Богослужіння в\~храмі та\~був настоятелем\~даного храму\~протягом тивалого\~часу до\~зареєстрованих змін\~релігійною громадою,\~суд також\~зауважує,\~що в\~силу ч.ч.\~2,\~3\~ст.\~13\~ЦК України,\~при здійсненні\~своїх прав\~особа зобов`язана\~утримуватися від\~дій,\~які могли\~б порушити\~права інших\~осіб,\~завдати шкоди\~довкіллю або\~культурній спадщині. Не\~допускаються дії\~особи,\~що вчиняються\~з наміром\~завдати шкоди\~іншій особі,\~а також\~зловживання правом\~в інших\~формах.\~ У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені\~частинами другою - п`ятою\~цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч. 6 ст. 13 ЦК України). При цьому відповідач та інша ч астина громади, не згідна з рішенням про зміну підлеглості, має право утворити нову релігійну громаду і укласти договір про порядок користування культовою будівлею і майном з їхнім власником (користувачем), згідно ст. 8 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», але таких дій відповідач не вчиняв. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову з метою усунення перешкод позивачу у здійсненні права користування та розпорядження будівлею храму за адресою: [ADDRESS] , шляхом зобов`язання [PERSON] , який заперечує права позивача на використання спірного майна, звільнити приміщення храму, оскільки іншим шляхом використовувати храм та забезпечувати здійснення в ньому Богослужіння за обраною підлеглістю в складі Православної Церкви України позивач не може. \~ \~ \~ \~Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позову, згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати зі сплати судового збору в розмірі 3\~028, 00 гривень (а.с. 44). Також суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved