Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

ТОВ «СВЕА ФІНАНС» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитними договорами. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 06.11.2019 АТ «Ідея Банк» та відповідач уклали договір кредиту та страхування № А03.00410.005906962, згідно якого відповідач на умовах платності, строковості та зворотності отримала кредит на суму 61563 грн. Крім того, 15.12.2020 АТ «Ідея Банк» та відповідач уклали кредитний договір № С-410-013656-20-980, згідно якого відповідач на умовах платності, строковості та зворотності отримала кредит на суму 15000 грн. 25.07.2023 між АТ «Ідея Банк» і ТОВ «Росвен Інвест Україна» (надалі перейменовано на «СВЕА ФІНАНС») було укладено договір факторингу № 01.02-31/23, відповідно до якого АТ «Ідея Банк» відступило ТОВ «СВЕА ФІНАНС» права вимоги, зазначені у додатках до договору, а фактор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, на умовах, визначених договором. Відповідно до реєстру боржників договору факторингу ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло право грошової вимоги до відповідача за договором № А03.00410.005906962, у розмірі 87107,92 грн, з яких: 46533,83 грн заборгованість за основним боргом, 12070,19 грн заборгованість за відсотками, 28503,90 грн заборгованість за іншими процентними платежами, а також за кредитним договором № С-410-013656-20-980 у розмірі 36010,66 грн, з яких: 14832,24 грн заборгованість за основним боргом, 21178,42 грн заборгованість за відсотками. Сукупна заборгованість становить 123118,58 грн. Зазначену заборгованість відповідач не погасила, тому позивач просить стягнути її в судовому порядку, а також стягнути понесені судові витрати. У відзиві на позов представник відповідача адвокат Жеребенко О.В. зазначила, що за кредитним договором А03.00410.005906962 позивач врахував заборгованість в розмірі 28503,90 грн, що по своїй правовій природі є нарахованими та несплаченими комісіями, а не процентними платежами, як то трактує позивач, тому вважає, що відсутні законні підстави для стягнення із відповідача заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями у розмірі 28 503,90 грн. з огляду на те, що банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. В договорі № А03.00410.005906962 не зазначено послуг, за які кредитор нарахував комісію. Крім того, представник відповідача вважає за необхідне зменшити заборгованість за основним боргом на 25213,01 грн, враховуючи, що сплачені відповідачем кошти в рахунок оплати боргу були зараховані в якості оплати комісії за обслуговування кредиту, що підтверджується випискою від 25.07.2023 року. Відповідач заборгованість по кредитному договору № А03.00410.005906962 від 06.11.2019 року визнає частково, а саме у розмірі 33 391,01 грн, яка складається з: 21 320,82 грн заборгованості за основним боргом, 12 070,19 грн заборгованість за відсотками. Нарахований борг по кредитному договору № С-410-013656-20-980 від 15.12.2020 року відповідач визнає повністю. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, в прохальній частині позовної заяви просить проводити розгляд справи без її участі, також зазначила, що у випадку неявки позивача просить ухвалити заочне рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, місце і час розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, згідно повідомлення про отримання поштового відправлення, подала до суду письмову заяву, до якої долучила виписки щодо здійснення платежів на погашення боргу за кредитами. Дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Суд установив, що 06.11.2019 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено договір кредиту та страхування № А03.00410.005906962, згідно якого АТ «Ідея Банк» надало [PERSON] кредит у сумі 61563 грн, включаючи витрати на страховий платіж. Строк користування кредитними коштами за кредитним договором становить 36 місяці. За користування кредитними коштами встановлено змінювану процентну ставку у розмірі 10 % річних. В п.1.5 договору зазначено, що за обслуговування кредитної заборгованості встановлена плата, відповідно до п.5 додатку № 1 до договору. Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки банку здійснюється згідно діючих тарифів, деталізація яких розміщені на сайти банку. В паспорті споживчого кредиту, який є додатком до цього договору, зазначено, що за обслуговування кредиту передбачена плата у розмірі 2,05 % щомісячно від суми кредиту. Зміст назви додаткових послуг в п.5 зазначено, як "інші послуги банку". З графіку повернення кредиту вбачається, що до структури щомісячного планового платежу входить погашення суми кредиту, проценти за користування кредитом, а також інші послуги банку. З ордера-розпорядження та виписки з банківського рахунку вбачається, що на підставі договору № А03.00410.005906962 [PERSON] перераховано кошти в сумі 61563. Крім того, у виписці містяться записи про платежі на погашення кредиту. Відповідно до довідки розрахунку заборгованості [PERSON] за договором № А03.00410.005906962 від 06.11.2019, остання станом на 25.07.2023 має заборгованість у сумі 87107,92 грн, з яких: 46533,83 грн - заборгованість за основним боргом, 12070,19 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, 28503,90 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями. Відповідно до угоди відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки № С-410-013656-20-980 від 15.12.2020 АТ «Ідея Банк» надано [PERSON] кредит з лімітом у 15000 грн. За користування кредитними коштами встановлено змінювану процентну ставку у розмірі 58,8 % річних за видачу готівки, 34,8 % - по торгових операціях. З виписки з банківського рахунку вбачається, що на підставі договору № С-410-013656-20-980 [PERSON] перераховано кредитні кошти. Крім того, у виписці містяться записи про платежі на погашення кредиту, зокрема погашення плати за обслуговування по кредитному договору А03.00410.005906962 на загальну суму 25213,01 грн. Відповідно до довідки розрахунку заборгованості [PERSON] за договором № С-410-013656-20-980 від 15.12.2020, остання станом на 25.07.2023 має заборгованість у сумі 36010,66 грн, з яких: 14832 грн - заборгованість за основним боргом, 21178,42 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками. З договору факторингу № 01.02-31/23 від 25.07.2023 вбачається, що вказаного дня\~між АТ\~«Ідея Банк» і ТОВ «Росвен Інвест Україна» укладено зазначений договір, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» відступило ТОВ «Росвен Інвест Україна» право вимоги за кредитними договорами. Відповідно до витягу з реєстру боржників № 1 до вказаного договору факторингу містяться відомості щодо заборгованості відповідача за кредитним договором: № А03.00410.005906962 від 06.11.2019, загальний розмір якої становить 87107,92 грн та складається із: 46533,83 грн заборгованості за основним боргом, 12070,19 грн заборгованості за відсотками, 28503,90 грн заборгованість за комісіями, а також за кредитним договором: № С-410-013656-20-980 від 15.12.2020, загальний розмір якої становить 36010,66 грн та складається із: 14832,24 грн заборгованості за основним боргом, 21178,42 грн заборгованості за відсотками. Відповідно до нотаріально посвідченого рішення єдиного учасника ТОВ «Росвен Інвест Україна» № 1 від 25.03.2024, назву цього Товариства змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс». За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Дослідженими судом доказами підтверджується укладення між АТ «Ідея Банк» і [PERSON] споживчих кредитних договорів. Заперечень проти цього сторона відповідача не висловила. З виписки по рахунках, вбачається, що відповідач з дати укладання кредитних договорів здійснювала часткове погашення кредитної заборгованості. Виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. Вищевказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, що міститься в постанові від 16.09.2020 року по справі № 200/5647/18, який на підставі ч.4 ст.263 ЦПК України, суд враховує під час вирішення справи. Отже, відповідач використала кредитні кошти, які надав їй банк, в повному обсязі їх не повернула та має заборгованість. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ні АТ «Ідея Банк», ні його правонаступнику ТОВ «Свеа Фінанс»не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України\~за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, таким чином позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту ґрунтуються на вимогах закону. У той же час, суд зазначає, що позивач включив до суми заборгованості заборгованість за обслуговування кредитів, які позивач визначив, як відсотки. В Україні визнається і діє принцип верховенства права.\~Конституція України\~має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі\~Конституції України\~і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у\~ст.8 Конституції України. Відповідно до ч.4\~ст.42 Конституції України\~держава захищає права споживачів. Згідно з ч.1 ст.1 ЦК України\~цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у\~ст. 3 ЦК України. Згідно ч.1 ст.3 ЦК України свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ч.ч 1, 3\~ст.509 ЦК України\~вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг, які регулюються також Законом України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15.11.2016, а також Законом «Про захист прав споживачів».\~ Згідно з\~п.8\~ч.1\~ст.1\~Закону №\~1734-VIII\~реальна річна\~процентна ставка\~-\~загальні витрати\~за споживчим\~кредитом,\~виражені у\~процентах річних\~від загального\~розміру виданого\~кредиту,\~а частиною\~3\~статті 8\~цього закону\~передбачено,\~що,\~якщо договір\~про споживчий\~кредит містить\~умови,\~що дозволяють\~зміну процентної\~ставки або інших платежів за послуги кредитодавця, включених до загальних витрат за споживчим кредитом при обчисленні реальної річної процентної ставки, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення, реальна річна процентна ставка обчислюється на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові по справі № 342/180/17 від 03 липня 2019 року. Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Зазначений висновок відповідає правовій позиції, висловленій в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.\~ Не дивлячись на те, що законодавством встановлена свобода договору, його положення не повинні суперечити законодавчо встановленим обмеженням. Якщо договір або його положення суперечать законодавству, той факт, що сторони добровільно підписали такий договір, не може свідчити про легалізацію такого договору або відповідного положення. Велика Палата Верховного Суду у постанові по справі\~№363/1834/17\~зауважила, що сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає передбаченим статтею 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема справедливості, добросовісності, розумності (пункт 6 частини першої вказаної статті). Домовленість сторін договору про врегулювання відносин усупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення.\~Тому підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням. Вимогами ч.3 ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Відповідно до ст.11 Закону України "Про споживче кредитування" після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не більше одного разу на місяць, а також у разі зміни істотних умов договору про споживчий кредит, включаючи випадки, коли така зміна відбувається внаслідок настання умов, визначених таким договором, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє споживачу інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства та договором про споживчий кредит. Банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо).\~Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. Висновок суду узгоджується з правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 13.07.2022 у справі №363/1834/17. Структура заборгованості відповідача за кредитним договором № А03.00410.005906962 від 06.11.2019, що становить 87107,92 грн, складається із: 46533,83 грн заборгованості за основним боргом, 12070,19 грн заборгованості за відсотками, 28503,90 грн заборгованість за комісіями. У той же час позивач не надав суду належних, допустимих та достовірних доказів реальності надання первісним кредитором або його правонаступником [PERSON] послуг за обслуговування кредиту № А03.00410.005906962, в такій кількості та у такому обсязі, природа яких однозначно ідентифікує такі послуги, як вчинені на користь позичальника. Єдиним письмовим доказом щодо надання відповідачу інформації по кредитам є виписка по рахунку, яку надало АТ «Ідея Банк». Стягнення з відповідача коштів, які за своєю правовою природою не є відсотками за користування кредитом, а розмір нарахування сягає майже третини тіла кредиту, за відсутності доказів розумного пояснення щодо послуг, за надання яких нараховано цю заборгованість, суперечить вимогам справедливості в розумінні, як національного законодавства, так і міжнародного права. Згідно із кредитним договором та додатком до нього, позичальнику встановлена плата за обслуговування договору та винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки банку, що здійснюється згідно діючих тарифів, деталізація яких розміщені на сайти банку. Обслуговування кредиту оцінено у розмірі 2,05 % щомісячно від суми кредиту, а сама такі послуги в договорі визначені, як "інші послуги банку". З приводу тарифів, які встановлені банком та розміщені на його сайті, то в матеріалах справи відсутні докази щодо ознайомлення [PERSON] з їх змістом та умовами, а також їх незмінюваність впродовж строку кредитування. Зважаючи, що умови щодо сплати тарифів встановлюються банком, що не виключає їх варіативність, отже такі положення не є частиною кредитних правовідносин між сторонами. Висновок суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного суду в постанові від 03.07.2019 по справі № 342/180/17. Крім того, включення до умов довговору пункту щодо послуг банку з формулюванням "інші послуги банку", за які справляється плата, загальний розмір якої становить 2/3 від кредиту без доказів їх надання споживачу такої послуги не відповідає вимогам відкритості і добросовісності. Окремо слід зазначити, що встановлення банком комісійної винагороди за прийом платежів за погашення боргу суперечить змісту такої послуги, оскільки вона надається на користь банку. Винагородження банка за повернення йому боргу, що здійснює споживач, як слабша сторона у договорі споживчого кредитування, не відповідає принципам справедливості. Таким чином, суд вважає, що позивач не довів своє права на стягнення з відповідачки 28503,90 грн - заборгованості за платежами, які по своїй суті є додаковими платежами за обслуговування договору. Крім того, з банківського рахунку вбачається, що в рахунок погашення кредитної заборгованості за кредитним договором № А03.00410.005906962відповідач сплачувала щомісячні платежі. Кожен платіж розподілявся на погашення основної суми боргу, відсотків, а також в рахунок плати за обслуговування по кредитному договору. Загальна сума платежів на погашення комісії за обслуговування кредитного договору № А03.00410.005906962, що сплатила [PERSON] становить 25213,01 грн. Оскільки вказана сума фактично сплачена, однак банк зарахував її за послуги по обслуговуванню кредитного договору, надання та суть яких не підтверджено доказами, суд вважає необхідним, з наведених вище мотивів, грошові кошти у сумі 25213,01 грн врахувати в рахунок погашення заборгованості по відсотках та частково на погашення основної суми боргу, оскільки іншої черговості, відмінної від визначеної ст.534 ЦК України, сторони в договорі № А03.00410.005906962 не передбачили. Згідно правової позиції Верховного Суду, висловленій в постанові від 22.04.2024 по справі № 559/1622/19 суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі, якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд у будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем). Зважаючи, що позивач помилився в розрахунку розміру кредитної заборгованості, оскільки включив до заборгованості суми, які нараховані за послуги, які не надавались та/або здійснені не на користь позичальника, суд самостійно визначає таку заборгованість. Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором № А03.00410.005906962 від 06.11.2019 у розмірі 33391,01 грн, що складається із: 33391,01 грн заборгованості за основним боргом, а також за кредитним договором: № С-410-013656-20-980 від 15.12.2020 у розмірі 36010,66 грн та складається із: 14832,24 грн заборгованості за основним боргом, 21178,42 грн заборгованості за відсотками. Питання щодо розподілу судових витрат між сторонам суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. На підставі ст.ст. 526, 626,\~628, 638, 1048, 1054, 1056-1 ЦК України, ст.ст.8, 11 «Про споживче\~кредитування», ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»,

Outcome: partial