Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , ТОВ «ТЕЛЕРАДІОКАМПАНІЯ «СТУДІЯ 1+1» про захист честі, гідності та ділової репутації, визнання недостовірною інформації та її спростування. Зазначав, що [INFO] в ефірі загальнонаціонального телеканалу «1+1» вийшов черговий [INFO]. У подальшому, [INFO] та [INFO] [INFO] розміщений у вигляді відеозапису на веб-сайті [INFO] (ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» за гіперпосиланням: [INFO] . У зазначеній програмі було використано слова депутата Київської міської ради [PERSON] наступного змісту: «Вся діяльність [PERSON] була спрямована на те, щоб робити.., щоб кидати пил киянам в обличчя, щоб вони не бачили, що насправді коїться. Як однією рукою він ніби щось робить добре, а насправді іншою рукою грабує бюджет міста.» (45 хв. 51 сек. - 46 хв. 10 сек.). «У певний час, я вам можу чітко сказати, що [PERSON] почав сприймати взагалі бюджет столиці, як свою власну кишеню. А наше в цілому місто, як свою приватну фірму. І розпоряджатися майном, грошима, і взагалі - приймати будь-які рішення абсолютно з огляду на свої особисті приватні інтереси.» (47 хв. 37 сек. - 47 хв. 52 сек.). Крім того, у вищезазначеній програмі було використано слова народного депутата України VIII скликання [PERSON] наступного змісту: «[PERSON] - це реальний корупціонер, за моїми зверненнями відкриті чотири кримінальні справи по ньому.» (49 хв. 21 сек. - 49 хв. 25 сек.) «Основне збагачення [PERSON] та його оточення - це дозволи, видавання містобудівних умов і обмежень, голосування в Київській міській раді за незаконні детальні плани територій, які порушують Генплан , незаконні виділення земельних ділянок для незаконних забудов.» (50 хв. 00 сек. - 50 хв. 15 сек.). Крім того, у зазначеній програмі, журналіст [PERSON] , серед іншого зазначила: «І ця мафія на чолі з [PERSON] влаштувала справжнісінький дербан столиці. Заробляли буквально на кожному метрі.» ( 48 хв. 30 сек. - 48 хв. 40 сек.). «Одна з останніх афер пана мера - багатостраждальний скляний міст.»(50 хв. 26 сек. - 50 хв. 31 сек.). Посилаючись на те, що зазначена інформація є неправдивою, негативною інформацією, зазначеною у формі фактичних тверджень та такою, що наносить шкоду його честі, гідності та ділової репутації, просив визнати недостовірною та такою, що порушує його особисті немайнові права інформацію, яка поширена [INFO] та [INFO] у черговому [INFO], розміщену у вигляді відеозапису на веб-сайті [INFO] (ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1») за гіперпосиланням: [INFO] : «Вся діяльність [PERSON] була спрямована на те, щоб робити... щоб кидати пил киянам в обличчя, щоб вони не бачили, що насправді коїться. Як однією рукою він ніби щось робить обре, а насправді іншою рукою грабує бюджет міста. » (45 хв. 51 сек. - 46 хв. 10 сек.)» «У певний час, я вам можу чітко сказати, що [PERSON] почав сприймати взагалі бюджет як свою власну кишеню. А наше в цілому місто, як свою приватну фірму. І розпоряджатися майном, грошима і взагалі - приймати будь-які рішення абсолютно з огляду на свої особисті приватні інтереси. » (47 хв. 37 сек. - 47 хв. 52 сек.)», та зобов`язати [PERSON] спростувати вказану інформацію, шляхом повідомлення інформації наступного змісту: «Я, [PERSON] , заявляю, що згідно з рішенням суду від ____ у справі № ____, вказана інформація визнана недостовірно, тобто такою, що не відповідає дійсності.» Визнати недостовірною та такою, що порушує його особисті немайнові права інформацію, яка поширена [INFO] та [INFO] у черговому [INFO], розміщену у вигляді відеозапису на веб-сайті [INFO] (ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1») за гіперпосиланням: [INFO] : « [PERSON] - це реальний корупціонер, за моїми зверненнями відкриті чотири кримінальні справи по ньому». «Основне збагачення [PERSON] та його оточення - це дозволи, видавання містобудівних умов і обмежень, голосування в Київській міській раді за незаконні детальні плани територій, які порушують Генплан , незаконні виділення земельних ділянок для незаконних забудов.» та зобов`язати [PERSON] спростувати вказану інформацію, шляхом повідомлення інформації наступного змісту: «Я, [PERSON] , заявляю, що згідно з рішенням суду від ____ у справі № ____, вказана інформація визнана недостовірно, тобто такою, що не відповідає дійсності». Визнати недостовірною та такою, що порушує його особисті немайнові права інформацію, яка поширена [INFO] та [INFO] у [INFO], розміщену у вигляді відеозапису на веб-сайті [INFO] (ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1») за гіперпосиланням: [INFO] поширену [PERSON] : «І ця мафія на чолі з [PERSON] влаштувала справжнісінький дербан столиці. Заробляли буквально на кожному метрі.» та зобов`язати [PERSON] спростувати вказану інформацію, шляхом повідомлення інформації наступного змісту: «Я, [PERSON] , заявляю, що згідно з рішенням суду від ____ у справі № ____, вказана інформація визнана недостовірно, тобто такою, що не відповідає дійсності.». Зобов`язати ТОВ «Телерадіокомпанія Студія 1+1» надати ефірний час в черговому випуску програми «Гроші», після набрання законної сили рішенням суду, для спростування [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] недостовірної інформації, яка поширена ними [INFO] та [INFO] у [INFO], розміщену у вигляді відеозапису на веб-сайті https://1plus1.ua (ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1») за гіперпосиланням: [INFO]. Крім того, просив стягнути на свою користь з відповідачів витрати на виготовлення висновку експерта № 056/384 від 16.12.2019 у розмірі 5 000 грн., витрати за виконання науково-дослідної роботи з аналізу текстового матеріалу публікації у розмірі 28 000 грн. та витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 5 378 грн. 80 коп. У відзиві на позовну заяву представник ТОВ «ТЕЛЕРАДІОКАМПАНІЯ «СТУДІЯ 1+1» проти задоволення позовних вимог заперечив з огляду на те, що доводячи факт поширення ТОВ «ТЕЛЕРАДІОКАМПАНІЯ «СТУДІЯ 1+1» оспорюваної інформації, яка стала підставою звернення до суду, позивач посилається на зміст веб-сторінки [INFO], однак, під час переходу у веб-браузері на вказану веб-адресу, жодного матеріалу на ній не зазначено, натомість зазначено про «помилку та рекомендацію відкрити іншу сторінку». Вказане свідчить про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що оспорювана інформація була поширена саме ТОВ «ТЕЛЕРАДІОКАМПАНІЯ «СТУДІЯ 1+1», а відтак відсутній обов`язковий елемент складу правопорушення. Крім того, вказав, що позивач є публічною особою, відомим у суспільстві політичним діячем, а тому простір для критики, обговорення та висвітлення його діянь (особливо якщо мова йде про гіпотетичну причетність особи до вчинення протиправної поведінки) є значно ширшим, а оспорювана інформація є критичної оцінкою певних фактів. З приводу відсутності наданих позивачем доказів також зазначив, що відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України «Про телебачення та радіомовлення» усі передачі, які телерадіоорганізація транслювала чи ретранслювала або забезпечувала їх трансляцію чи ретрансляцію у повній та незмінній формі третьою особою (оператором телекомунікацій), повинні бути записані і зберігатися протягом 14 днів від дати їх розповсюдження, якщо у цей строк не надійшло скарги щодо їхнього змісту, в наведений строк від позивача жодних заяв та скарг не надходило, а тому архівна копія ефіру телепередач за [INFO] у ТОВ «ТЕЛЕРАДІОКАМПАНІЯ «СТУДІЯ 1+1» не збереглася. Крім того, висновок експерта, на який посилається позивач у позові, викликає сумнів у незалежності та об`єктивності особи, яка складала висновок та не може бути належним та допустимим доказом у справі. Посилаючись на вищевикладене, просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. У відзиві на позовну заяву [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечив з огляду на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту поширення спірної інформації, оскільки відсутній будь-який матеріал, на який посилається позивач за гіперпосиланням, наведеним у позові. Не було доведено позивачем і те, що інформація, яку він вважає недостовірною, порушує його особисті немайнові права та призвела до негативних для нього наслідків. Крім того, вказав, що вислови, процитовані у позовній заяві від його імені, містять саме критику та оцінку дій, а не фактичні дані. Посилаючись на вищевикладене, просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. У судовому засіданні 08.09.2025 представник [PERSON] [PERSON] просила позов задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. У судовому засіданні 08.09.2025 представник ТОВ «Телерадіокомпанії «Студія 1+1» Здоровець С.В. проти задоволення позову заперечив, просив у задоволені позову відмовити в повному обсязі. У судовому засіданні 08.09.2025 представник [PERSON] [PERSON] проти задоволення позову заперечив, просив у задоволені позову відмовити в повному обсязі. У судове засідання 08.09.2025 [PERSON] , [PERSON] не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, клопотань про відкладення від них не надходило. Суд, відповідно до ст. 223 ЦПК України, ухвалив розглядати справу за відсутності [PERSON] , [PERSON] . Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази в справі в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Згідно із статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. Відповідно до частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абз. 4 п. 1 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - постанова) беручи до уваги конституційні положення ст. ст. 32, 34, 68 Конституції України, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України в абз. 1, 2 п. 4 постанови чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 5 постанови відповідно до статей 94, 277 ЦК фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. При цьому суди повинні враховувати такі відмінності: а) при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при реалізації права на відповідь - особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною; б) спростовує недостовірну інформацію особа, яка її поширила, а відповідь дає особа, стосовно якої поширено інформацію. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абз. 1 п. 15 постанови при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. За відсутності хоча б однієї з наведених обставин підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться в п. 18 постанови, відповідно до положень статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Отже, для позивача діє загальний тягар доведення позову щодо факту поширення недостовірної інформації. Обґрунтовуючи позов, позивач зазначав, що оспорювана інформація була поширена [INFO] та [INFO] у черговому [INFO], розміщена у вигляді відеозапису на веб-сайті https:///plus1.ua (ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» за гіперпосиланням: [INFO]. У відзиві на позовну заяву, представник ТОВ «ТЕЛЕРАДІОКАМПАНІЯ «СТУДІЯ 1+1», заперечуючи проти вказаної обставини, вказав, що під час переходу у веб-браузері на вказану веб-адресу, жодного матеріалу на ній не зазначено, натомість зазначено про «помилку та рекомендацію відкрити іншу сторінку». Інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді (стаття 1 Закону України «Про інформацію»). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абз. 2, 3, 5 п. 15 постанови під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання з використанням радіо, телебачення чи інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є демонстрація в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, а так само поширення за допомогою електронних засобів, що за своїм змістом або формою ганьблять гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної та юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Згідно зі статтею 59 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» (у редакції, діючій на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон) телерадіоорганізація, зокрема, зобов`язана: а) дотримуватися законодавства України та вимог ліцензії; в) поширювати об`єктивну інформацію. Поширенням інформації вважається опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до змісту статті 48 Закону кожна телерадіоорганізація-ліцензіат зобов`язана вести журнал обліку передач, які телерадіоорганізація транслювала чи ретранслювала або забезпечувала їх трансляцію чи ретрансляцію у повній та незмінній формі третьою особою (оператором телекомунікацій). У журналі обліку передач фіксуються: дата випуску, час початку і закінчення передачі; назва і тема передачі; прізвище авторів і ведучих передачі; мова передачі. Журнал обліку передач зберігається телерадіоорганізацією протягом року з дня останнього запису в ньому. Усі передачі, які телерадіоорганізація транслювала чи ретранслювала або забезпечувала їх трансляцію чи ретрансляцію у повній та незмінній формі третьою особою (оператором телекомунікацій), повинні бути записані і зберігатися протягом 14 днів від дати їх розповсюдження, якщо у цей строк не надійшло скарги щодо їхнього змісту. У разі подання скарги щодо змісту передачі її записи зберігаються до того часу, поки скаргу не буде розглянуто і рішення стосовно неї не буде прийнято у визначеному порядку. За змістом частин першої, третьої, п`ятої статті 64 Закону громадянин або юридична особа мають право вимагати від телерадіоорганізації спростування поширених у її програмі чи передачі відомостей, які не відповідають дійсності та/або принижують честь і гідність особи. Заяву з вимогою спростування має бути подано до телерадіоорганізації у письмовій формі протягом 14 днів з дня поширення таких відомостей з письмовим повідомленням про це Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення. На вимогу заявника телерадіоорганізація зобов`язана надати йому можливість безкоштовного прослуховування (перегляду) відповідного фрагмента програми чи передачі або надати копію запису фрагмента з відповідною оплатою. Однак, звернення громадянина або юридичної особи до телерадіоорганізації зі скаргою в порядку статті 64 Закону не є обов`язковою передумовою звернення до суду за захистом недоторканості ділової репутації, адже передбачає право, а не обов`язок особи на звернення до телерадіоорганізації зі скаргою щодо змісту відповідних програм та передач та, відповідно, на отримання копії запису фрагмента зі спірної інформацією. Право на судовий захист ділової репутації не залежить від того, чи скористалися громадянин чи юридична особа правом вимагати від телерадіоорганізації спростування недостовірної інформації в позасудовому порядку. Тому, сплив установленого законом 14-денного строку зберігання трансльованої передачі та незвернення заявника до телерадіоорганізації протягом цього строку з відповідною (відповідними) вимогою (вимогами) у порядку частин третьої, п`ятої статті 64 Закону про спростування недостовірної інформації та/або про надання копії запису фрагмента передачі не позбавляє його можливості захистити свої права у судовому порядку з дотриманням принципу змагальності сторін, суть якого полягає, зокрема, в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 грудня 2021 року у справі № 905/902/20. Отже, позивач мав право надати або відеозапис, отриманий у порядку статті 64 Закону, або відеозапис з електронного інтернет-джерела (електронної платформи), на якому (якій) розміщено відеоролик. Якщо особа не має такого запису й надає копію, отриману з інших джерел, суд може витребувати відеозапис за наявності сумніву у відповідності поданого відеозапису оригіналу. Якщо відеозапис не зберігся взагалі, то сторони мають право доводити факти порушеного права у справі будь-якими доказами. Частиною 1 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 77, ч. 2 ст. 78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. 2 ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідно до ч. 3 ст. 95 ЦПК України учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. (ч. ч. 1, 2 ст. 100 ЦПК України). У судовому засіданні 08.09.2025 судом було досліджено CD-диск, доданий до позовної заяви, із файлом під назвою «[INFO] [INFO]». Судом установлено, що датою створення відповідного файлу є 07.11.2019, що є відмінною від [INFO] та [INFO], тобто, відповідний відеоролик не є записом ефіру каналу 1+1, в якому у [INFO] було показано сюжет з оспорюваною позивачем інформацією. Крім того, позивачем не зазначено про джерело отримання, фіксації та запису на оптичний диск спірного відеозапису, у кого міститься оригінал відеозапису та не засвідчено копію електронного доказу електронним цифровим підписом. Будь-яких інших доказів, які б підтверджували вихід [INFO] в телевізійний ефір телеканалу «1+1» саме такого змісту, який зафіксований на наданому позивачем відеозапису, матеріали справи не містять. Також, у судовому засіданні 08.09.2025 було здійснено дослідження гіперпосилання [INFO] та встановлено відсутність за вказаним посиланням відео-сюжету програми чергового [INFO]. Відповідно до ухвали Подільського районного суду м. Києва від 18.07.2023 витребувано у ТОВ «Телерадіокомпанії «Студія 1+1» роздруківку (скрін-шоти) або іншим чином зафіксовані дані з хостингу веб-сайту щодо контенту (наповнення) веб-сторінки: [INFO] за [INFO]. На виконання ухвали Подільського районного суду м. Києва від 18.07.2023 ТОВ «Телерадіокомпанії «Студія 1+1» було надіслано лист від 11.03.2024, в якому ТОВ «Телерадіокомпанії «Студія 1+1» повідомило суд про відсутність технічної можливості у наданні роздруківки (скрін-шоту) або іншим чином зафіксованих даних з хостингу веб-сайту [INFO] за [INFO]. Відсутність вказаної технічної можливості обґрунтована тим, що законодавством України не передбачено обов`язок фіксування контенту (наповнення) веб-сторінок , на яких особа розміщує певну інформацію, натомість згідно з ст. 48 Закону України «Про телебачення та радіомовлення» (діяв станом на [INFO]) телерадіоорганізація була зобов`язана зберігати лиш передачі, які вона транслювала транслювала чи ретранслювала або забезпечувала їх трансляцію чи ретрансляцію у повній та незмінній формі третьою особою (постачальником електронних телекомунікаційних послуг) протягом 14 днів, від дати їх розповсюдження, якщо у цей строк не надійшло скарги щодо їхнього змісту. Таким чином, станом на зараз контент (наповнення) від [INFO] за посиланням [INFO] відсутній і не зберігається у ТОВ «Телерадіокомпанії «Студія 1+1», а тому виконати вимоги ухвали неможливо. На підтвердження вказаних обставин до листа ТОВ «Телерадіокомпанії «Студія 1+1» долучено роздруківку скріншоту з зображення веб-адреси [INFO], на якій відображено текст наступного змісту: «404 помилка. Спробуйте відкрити іншу сторінку» (а.с. 1-13, т. 4). Крім того, відповідно до листа голови Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення Герасим`юк О. від 04.04.2023 (а.с. 153-154, т. 3), долученому до справи представником позивача, стосовно наявності інформації щодо трансляції [INFO] в ефірі ТОВ «ТРК «Студія 1+1» та розміщення на веб-сайті телеканалу інтерв`ю в.о. голови Національної ради у 2-му випуску 14 сезону телепрограми «Гроші» зазначено, що у Національній раді не передбачено окреме ведення обліку та зберігання програм, учасниками яких були посадові особи Національної ради, технічні можливості моніторингового центру Національної ради по довготривалому зберігання аудіо та відеоматеріалів є обмеженими, в Національній раді відсутні повноваження щодо засвідчення цілісності аудіо та відеозаписів, тому станом на 03.04.2023 Національна рада не може спростувати чи підтвердити факт трансляції передачі та інтерв`ю, оскільки запис ефіру ТОВ «ТРК «Студія 1+1» за [INFO] відсутній. Таким чином, в матеріалах справи відсутні будь-які докази поширення спірного сюжету [INFO], розміщеного у вигляді відеозапису на веб-сайті https://1plus1.ua (ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1») за гіперпосиланням: [INFO]. Отже, позивачем не надано належних і допустимих доказів факту поширення відповідачами [INFO] та [INFO] у черговому [INFO], розміщену у вигляді відеозапису на веб-сайті https://1plus1.ua (ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1») за гіперпосиланням: [INFO] інформації, яка є недостовірною та принижує його честь, гідність та ділову репутацію, відтак позов є недоведеним та не підлягає задоволенню. Виходячи з вищевикладеного, правових підстав для задоволення позову немає.

Outcome: dismissed