Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку за договором міни. 15.11.2024 року позивачка подала до суду уточнену позовну заяву, згідно якої 13.07.1999 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було укладено договір міни. Після укладення договору міни відповідачки передали [PERSON] домоволодіння, а вона передала їм квартиру. На момент укладання договору міни про те приватизована земельна ділянка чин і, позивачка не знала, тому що Державного акту на право приватної власності на землю відповідачки не надавали. Пізніше після укладання договору міни, позивачці стало відомо, що [PERSON] , чоловік [PERSON] , за життя звертався до виконкому Криворізької міської ради народних депутатів з питання приватизації земельної ділянки під будівлею. Рішенням Виконкому Криворізької міської Ради народних депутатів №375/1 від 13.08.1997 року земля площею 0,0952 га була передана [PERSON] у приватну власність. [INFO] [PERSON] помер, а державний акт про право власності на земельну ділянку отримали відповідачки 09.12.1998 року на ім`я померлого [PERSON] . Приблизно у 2001 році відповідачки передали позивачці державний акт про право власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . У червні 2024 року позивачка звернулась до землевпорядної організації з заявою про виготовлення технічної документації із землеустрою для оформлення права власності на земельну ділянку. У приватизації землі було відмовлено у зв`язку з тим, що земельна ділянка була приватизована [PERSON] 13.08.1997 року. Тому, позивачка просить суд визнати за [PERSON] право влансості на земельну ділянку площею 0,0952 га для обслуговування житлового будинку і господарських споруд та ведення підсобного господарства, розташовану за адресою: [ADDRESS] , згідно договору міни від 13.07.1999 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Рукавіциною Н.В. Криворізького міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №1-2786. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились. До початку судового засідання [PERSON] надала заяву, згідно якої просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги просила задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судові засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується матеріалами справи, заяв про відкладення розгляду справи не надавали. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. До початку судового засідання керуючий справами виконкому районної у місті ради Петренко С. надав листа, відповідно до якого просив суд розглянути справу без особистої участі представника виконкому районної у місті ради за наявними в матеріалах справи документами. У зв`язку з чим, суд вважає за необхідне у відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи, однак в судові засідання не з`явилась, у встановлений судом термін відзив на позовну заяву не подала, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 13.07.1999 року між [PERSON] з однієї сторони та з другої сторони [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] укладено договір міни, згідно якого [PERSON] міняє належну їй трьохкімнатну квартиру, загальною площею 73,3 кв.м., жилою площею 50,5 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] , будинок під номером шістнадцять, квартира під номером сімнадцять, на належний гр. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , пен/бет., обкладений цеглою житловий будинок Д-1, загальною площею 75,0 в.м., жилою площею 48,5 кв.м., л. кухню А, погріб В, вбиральню Г, №1-2 огорожу, що знаходиться в [ADDRESS] , будинок під номером шістнадцять (а.с. 3). Реєстраційним посвідченням Криворізького бюро технічної інвентаризації посвідчено, що житловий будинок [ADDRESS] зареєстрованео за гр. [PERSON] на праві особистої власності на підставі договору міни, посвідченого Рукавіциною Н.В., приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу 13.07.99 р., р. №1-2786 і записаний в реєстровій книзі №20 доп сторінка №61 запис №48459 житловий будинок разом з надвірними будівлями 20.10.1999 р. (а.с. 4). Відповідно до\~п.\~4\~Прикінцевих та\~перехідних положень\~Цивільного кодексу\~України Цивільний\~кодекс України\~застосовується до\~цивільних відносин,\~що виникли\~після набрання\~ним чинності\~(після\~01.01.2004\~року). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки спірні правовідносини між сторонами виникли до 01.01.2004 р., тому для вирішення даного спору підлягають застосуванню положення Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Відповідно до ст. 241 ЦК Української РСР (в редакції на момент виникнення правовідносин) за договором міни між\~сторонами провадиться\~обмін одного\~майна на\~інше. Кожний\~з тих,\~хто бере\~участь у\~міні,\~вважається продавцем\~того майна,\~яке він\~дає в\~обмін,\~і покупцем\~майна,\~яке він\~одержує. Договір міни, в якому однією або обома сторонами є державні організації, може бути укладений лише у випадках, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Так, з договору міни встановлено, що власниками домоволодіння, яке було передано [PERSON] були відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Разом цим, [PERSON] , який мешкає [ADDRESS] на підставі рішення виконкому Криворізької міської Ради народних депутатів №375\\1 від 13.08.97 р. передано у приватну власність земельна ділянка площею 0,0952 гектарів в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території Криворізької міської ради у Дзержинському районі. Землю передано для обслуговування житлового будинку і господарських споруд та ведення підсобного господарства (а.с. 5). З матеріалів землевпорядної справи по передачі земельної ділянки в приватну власність та користування встановлено, що землекористувачем був [PERSON] , а акт встановлення меж земельної ділянки, що передається у приватну власність (користування) та довідка про визначення грошової оцінки земельної ділянки складені на підставі заяви [PERSON] (а.с. 7-10). Після смерті землекористувача земельної ділянки [PERSON] право власності та/або користування на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , ніхто не оформлював. Відповідно до\~ст.\~548\~ЦК Української\~РСР (в\~редакції на\~момент виникнення\~правовідносин)\~для придбання\~спадщини необхідно,\~щоб спадкоємець\~її прийняв.\~Не допускається\~прийняття спадщини\~під умовою\~або з\~застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно з\~ст.\~549\~ЦК Української\~РСР (в\~редакції на\~момент виникнення\~правовідносин)\~визнається,\~що спадкоємець\~прийняв спадщину: 1)\~якщо він\~фактично вступив\~в управління\~або володіння\~спадковим майном; 2)\~якщо він\~подав державній\~нотаріальній конторі\~за місцем\~відкриття спадщини\~заяву про\~прийняття спадщини. Зазначені\~в цій\~статті дії\~повинні бути\~вчинені протягом\~шести місяців\~з дня\~відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Зважаючи на викладене вище, одночасно з набуттям права власності на житловий будинок до відповідачів перейшло й право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і господарських споруд та ведення підсобного господарства. Статтею 30\~ЗК України\~(в\~редакції на\~момент виникнення\~правовідносин)\~при переході\~права власності\~на будівлю\~і споруду\~разом з\~цими об`єктами\~переходить у\~розмірах,\~передбачених статтею\~67\~цього Кодексу,\~і право\~власності або\~право \~користування земельною\~ділянкою без\~зміни її\~цільового призначення\~і,\~якщо інше\~не передбачено\~у договорі\~відчуження -\~будівлі та\~споруди.\~У разі\~зміни цільового\~призначення надання\~земельної ділянки\~у власність\~або користування\~здійснюється в\~порядку відведення. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об`єктів. З моменту укладення договору міни по 03.12.2024 року [PERSON] проживає в будинку за адресою [ADDRESS] та добросовісно користується земельною ділянкою за цією ж адресою, що підтверджується Актом від 03.12.2024 року, засвідченого головою квартального комітету (а.с. 56). Відповідно до правової позиції Великої палати Верховного Суду у справі №713/1817/16-ц згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди (зміст якого розкривається, зокрема, як у статті 30 ЗК України, який був чинний до 1 січня 2002 року, так і у чинній редакції статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України) особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття. Відтак, враховуючи імперативність норми ст. 30 ЗК України (в редакції на момент виникнення правовідносин) [PERSON] 13.07.1999 року, набуваючи право власності на домоволодіння, набула і право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і господарських споруд та ведення підсобного господарства. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на наведене вище, суд вважає, що вимоги позивачки є обґрунтованими та доведені належними доказами.

Outcome: approved