Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-16 00:00:00

02.06.2025 представник «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» Пархомчук С.В. (уповноважений представляти інтереси позивача на підставі довіреності від 30.12.2024 (а.с. 22) звернувся до суду через підсистему «Електронний суд» із вказаним позовом мотивуючи його тим, що 26.12.2020 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] укладено кредитний договір № 168940 про надання фінансового кредиту який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Позивач «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі. 28.10.2021 між Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-28/10/2021 відповідно до умов якого, ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 28.10.2021 до договору факторингу №01-28/10/2021, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . У порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав і станом на 31.01.2025 загальний розмір заборгованості становить 10 440,00 грн., що змусило позивача звернутися до суду із вказаним позовом. Відтак просили суд стягнути із відповідача кошти за договором, витрати зі сплати судового збору та витрати на правничу допомогу. Відповідач [PERSON] заперечив проти задоволення позову та подав 25.06.2025 до суду відзив, мотивуючи свою позицію тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів видачі кредитних коштів, що є обов`язковою умовою для укладення договору позики. Він стверджує, що розрахунок заборгованості та витяг з реєстру прав вимоги не є первинними документами, які підтверджують факт видачі коштів. Крім того, Відповідач заперечує правомірність стягнення комісії за обслуговування кредиту та штрафних санкцій (пені, штрафу) відповідно до норм Закону України «Про захист прав споживачів» та правових висновків Верховного Суду, оскільки такі платежі є несправедливими та не відповідають суті банківських послуг. Також Відповідач посилається на неможливість витребовування Позивачем нових доказів у зв`язку з пропущенням строку та на відсутність підстав для нарахування процентів за користування кредитними коштами після спливу строку дії кредитного договору. Відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки вважає їх необгрунтованими та недоведеними (а.с. 34-50). 26.06.2025 представником позивача через підсистему «Електронний суд» подано відповідь на відзив, якою той зазначає, що доводи відповідача не спростовують вимог позову, оскільки матеріалами справи підтверджено, що кредитний договір укладено у належній електронній формі відповідно до вимог чинного законодавства, підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором, а кредитні кошти фактично перераховано на банківську картку відповідача, що підтверджується випискою з банківської установи, отже факт видачі кредиту є доведеним; розрахунок заборгованості та витяг з реєстру прав вимоги у сукупності з іншими поданими доказами підтверджують наявність та розмір боргу, а тому посилання відповідача на відсутність первинних документів є необґрунтованими; умови щодо сплати комісії та штрафних санкцій передбачені договором, з якими відповідач ознайомився та погодився при його укладенні, і вони не суперечать Закону України «Про захист прав споживачів», а правові висновки Верховного Суду, на які посилається відповідач, не підлягають застосуванню у даній справі; доводи про пропуск позивачем строку подання доказів не знаходять підтвердження, оскільки всі необхідні документи подані у межах процесуальних строків; проценти за користування кредитом підлягають нарахуванню до моменту фактичного повернення коштів, а закінчення строку дії договору не припиняє зобов`язання відповідача щодо їх повернення, відтак заперечення відповідача визнаються судом безпідставними, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню (а.с. 55-62). Представник позивача «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» до судового засідання не з`явився. У відповіді на відзив на позовну заяву зазначив клопотання, яким просив розгляд справи проводити за відсутності представника позивача. Позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі (а.с. 62). Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився. Заяв чи клопотань про можливість проведення судового засідання у його відсутність не надав, хоча про місце, дату та час судового засідання повідомлявся заздалегідь та належним чином, а також останньому відомо про наявність судового провадження, оскільки ним подавався відзив на позовну заяву (а.с. 34-50). Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України та п. 1 ч.3 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розгляд справи провести у відсутність відповідача. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.12.2020 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № 168940, який підписаний електронним підписом позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора KL2070, як і Графік розрахунків та орієнтовна сукупна вартість кредиту (а.с. 7-8). Факт перерахування ТОВ «ЗАЙМЕР» коштів позичальнику підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «ПрофітГід» та відповідно до якої, 26.12.2020 на банківську картку № [NUMBER] здійснено успішний переказ коштів в сумі 2 000 грн., призначення переказу: видача кредиту № 168940 (а.с. 11). Окрім того, судом на виконання ухвали про витребування доказів від АТ КБ «Приватбанк» отримано відповідь про те, що банківська карта за номером № [NUMBER] була емітована на ім`я [PERSON] , окрім того долучили до відповіді виписку по рахунку, яка підтверджує находження на карту відповідача 2 000,00 грн. 26.12.2020 (а.с. 101-103). 28.10.2021 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» було укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого, ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників (а.с. 12-14). Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 01-28/10/2021, ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] на загальну суму 10 440,00 грн., яка складається з наступного: 2000,00 грн. залишок по тілу кредиту; 8 440,00 грн. залишок по відсотках (а.с. 16). Згідно Виписки з особового рахунка за Кредитним договором № 168940, станом на 31.01.2025 року заборгованість [PERSON] перед ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» складає 10 440,00 грн. та включає в себе: 2000,00 грн. прострочене тіло; 8 440,00 грн. прострочені відсотки. Нарахування відсотків, пені, штрафів ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» не здійснювало (а.с. 10). 31.01.2025 року ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» повідомило [PERSON] про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором та направило вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором, шляхом поштового відправлення відповідачу (а.с. 17-18). За правилами ст. ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.202ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч .ч. 1, 2 ст.207ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст.628ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст.638ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205,207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі №732/670/19, від 23.03.2020 року у справі №404/502/18, від 07.10.2020 року №127/33824/19. Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі ст. 1079 ЦК України, сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст. 1077 ЦК України). Частиною 1 ст.1078ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Як вбачається зі ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, розрахунком заборгованості підтверджується, що відповідач порушив графік погашення заборгованості, кредит вчасно не сплачував, внаслідок чого виникла заборгованість. Суд не враховує заперечення відповідача щодо відсутності належних доказів видачі кредитних коштів, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи. Так позивачем надано виписку з банківської установи, яка підтверджує зарахування кредитних коштів на картковий рахунок відповідача, а також електронний договір, укладений із використанням одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію» та Цивільного кодексу України. Доводи відповідача про неналежність розрахунку заборгованості та витягу з реєстру прав вимоги суд відхиляє, оскільки зазначені документи у сукупності з іншими доказами підтверджують розмір заборгованості. Посилання відповідача на неправомірність стягнення комісії, не беруться до уваги оскільки такі платежі прямо передбачені умовами кредитного договору, з якими відповідач ознайомився та погодився під час його укладення. Також безпідставними є доводи відповідача про пропуск строку подання доказів, адже усі необхідні документи надані позивачем у межах процесуальних строків. Щодо тверджень про неправомірність нарахування процентів після закінчення строку дії договору, суд зазначає, що проценти є платою за фактичне користування кредитними коштами та підлягають стягненню до моменту їх повного повернення, тому заперечення відповідача з цього приводу є безпідставними Згідно вивчених судом матеріалів справи, з`ясованих обставин справи, які підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами, суд прийшов до висновку про задоволення позову ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі, в зв`язку з тим, що кредитний договір та договір факторингу відповідають вимогам закону, зобов`язання по договору відповідачем у встановлений строк не виконані, сума заборгованості підтверджена документально, а відтак, заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 10 440,00 грн. Враховуючи задоволення позовних вимог, відповідно до норм ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 422,40 грн. (а.с. 1). Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 500,00 грн. (а.с. 72-74). Згідно ч. 2ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Так, на підтвердження понесених позивачем витрат надано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 21), акт про отримання правової допомоги (а.с. 76), рахунок (а.с. 81), платіжну інструкцію (а.с. 80), про прийняття адвокатом від «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» коштів на суму 10 500 грн. 00 коп. При розподілі витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з того, що такі витрати підтверджені належними доказами та клопотання про їх зменшення не подано іншою стороною, тому відсутні передбачені ст. 137 ЦПК України підстави для зменшення витрат на професійну правничу допомогу, а відтак з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу, що становить 10500,00 грн. Суд бере до уваги, що внаслідок укладеного договору відповідач, отримавши 2 000,00 грн кредитних коштів, зобов`язаний повернути 10 440,00 грн заборгованості, 2422,40 грн судового збору та 10 500,00 грн витрат на правову допомогу. Підстав для зменшення розміру заборгованості чи відповідних витрат суд не вбачає, оскільки такі нарахування здійснено відповідно до умов кредитного договору та вимог чинного законодавства, з якими відповідач погодився при укладенні договору.

Outcome: approved