Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 02.09.2008 вона та відповідач уклали шлюб, який був зареєстрований у Яструбівській сільській раді Козівського району Тернопільської області, про що зроблено актовий запис № 05. Шлюб між ними було розірвано, відповідно до постанови Тернопільського апеляційного суду від 29.05.2025 у справі № 951/707/24. Від спільного шлюбу позивач та відповідач мають спільну неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Спільна донька, проживає разом із позивачем, що підтверджується Витягами з реєстру територіальної громади №\~2025/007322214 від 03.06.2025 та № 2025/007282690 від 02.06.2025. Між сторонами на момент пред`явлення цього позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання доньки. За таких підстав, позивач просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення повноліття та судові витрати у справі. 26.08.2025 від представника позивача до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог. Відповідно до поданої заяви, представник позивача просить: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання їх спільної неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення даного позову і до досягнення дитиною повноліття. Також просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. Ухвалою судді від 10.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату та час судового розгляду. Представник позивача адвокат Поштаренко С.П. взяв участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] прибув у судове засідання. Водночас відзиву на позовну заяву не подавав, заяв, клопотань, заперечень від нього не надходило. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 22.05.2009 Яструбівською сільською радою Козівського району Тернопільської області, актовий запис №05, встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 15). Відповідно до витягів з реєстру територіальної громади № 2025/00782690 та № 2025/007322214 від 02.06.2025 та 03.06.2025, [PERSON] 02.05.2009 та [PERSON] зареєстровані та проживають за однією адресою: [ADDRESS] (а.с. 6, 7). Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується таким. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Так само і положеннями статті 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Правовідносини щодо утримання батьками дитини регулюються главою 15\~Сімейного кодексу\~України (далі СК України), яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Даний обов`язок є рівним для обох батьків і покладається на них, незважаючи на те, з ким із батьків проживає дитина (стаття 180 СК\~України). Відповідно до частини першої та другої статті 181\~СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. При цьому за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України). Так, в обґрунтування позовних вимог про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини позивач зазначила, що домовленість щодо утримання дітей між сторонами недосягнута. Судом враховано, що спільна дитина проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні, а також те, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька дитини, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини відповідно до рішення суду. При визначенні розміру аліментів суд виходить з такого. Відповідно до вимог частини першої статті 182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частина друга статті 182\~СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімально необхідний рівень матеріального забезпечення дитини відповідного віку встановлений на законодавчому рівні. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Так, згідно зі статтею 7\~Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2025\~рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 01.01.2025 становить 3196 грн. Враховуючи вищезазначені норми закону, суд виходить із того, що батьки повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі, не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини. Оскільки встановлений частиною другою статті 182\~СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину становить 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, виходячи із аналізу цієї норми Закону, висновується, що іншу рівну частину аліментів на виконання батьківського обов`язку щодо утримання дитини повинен забезпечити той з батьків, із ким проживає дитина. Згідно частини першої статті 183\~СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Оцінюючи надані суду докази, виходячи із рівності обов`язку батьків щодо утримання дітей, розумності та достатності розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб дітей, зважаючи на встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дитину, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити та стягувати із відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову, а саме з 09.06.2025 і до досягнення дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів суд ураховує особу відповідача, який є працездатним, відсутність інформації про незадовільний стан здоров`я відповідача та про наявність на його утриманні інших дітей. Відповідач [PERSON] будь-яких доказів на спростування доводів позивача, що викладені у позовній заяві, суду не подав. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Що стосується вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн, то в цій частині суд виходить з такого. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Положеннями частини першої статті 137\~ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до частини четвертої статті 263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. До схожого висновку Верховний Суд дійшов у своїй постанові від 20.09.2020 у справі №\~379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) та постанові від 15.06.2022 у справі №\~910/12876/19 (провадження № 12-94гс20). Суд бере до уваги, що як зазначено у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Також, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК\~України). Таким чином, зменшення судових витрат судом можливо лише за клопотанням іншої сторони. Зазначене відповідає правовій позиції викладеній в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у якій Верховний Суд зазначив, що право суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, що підлягає розподілу між сторонами, можливе лише за клопотанням іншої сторони. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивач надав суду копію ордера на надання правничої допомоги [PERSON] серії СА № 1124289 від 10.07.2025, договір № 02/06 про надання правничої допомоги від 02.06.2025 а також копію квитанції до платіжної інструкції № 50401365 від 06.06.2025, згідно з якою [PERSON] здійснила оплату в розмірі 5000 грн відповідно до договору про надання правничої допомоги від 02.06.2025. Відтак витрати на правничу допомогу позивача [PERSON] суд вважає належним чином підтвердженими та доведеними. Отже, на підставі положень п. 2 ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України, з урахуванням повного задоволення позовних вимог [PERSON] , відсутності заперечень щодо розміру витрат на правову допомогу з боку відповідача, принципів розумності та співмірності, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] 5000 грн витрат на правничу допомогу. Згідно з вимогами п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов?язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. З огляду на те, що позов задоволено, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved