Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-18 00:00:00

заявник звернувся до суду із заявою, просить ухвалити рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема встановити факт родинних відносин між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , а саме: факт, що [PERSON] , яка померла [INFO] , є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Заява мотивована тим, що 21.11.2025 року [PERSON] звернувся із заявою до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Залецької Наталії Михайлівни про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , на земельну ділянку, розташовану в Садово-городньому кооперативі ДАРИ ПРИРОДИ в селі Зимна Вода Львівського району Львівської області, що належала [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , спадкоємцем якої був її син [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових справ. Приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Залецькою Н. М., 19 вересня 2022 року заведено спадкову справу №18/2022 після смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] , який був спадкоємцем до майна його померлої матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 27.05.2025 року відкрито провадження у справі. В судове засідання заявник та його представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Заінтересована особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Залецька Наталія Михайлівна в судове засідання не з`явилась, однак подала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутності. При вирішенні спору покладається на розсуд суду. Відповідно до ч.1 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до наступного іисновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4\~ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ч.1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦПК України, визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України\~встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 29.08.1963 року, актовий запис № 5200, у відомостях про матір зазначено: [PERSON] , в графі батько зазначено [PERSON] . Згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 23.05.1968 року, актовий запис № 882 у відомостях про дружину значиться: прізвище до розірвання шлюбу [PERSON] , прізвище після розірвання шлюбу [PERSON] . Проте, у свідоцтві про смерть [PERSON] записано [PERSON] . Інформація про зміну імені [PERSON] на [PERSON] в ДРАЦС відсутня. Заявник [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Залецької Н. М. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Залецькою Н. М. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] та [PERSON] , оскільки відсутні документи та відомості з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, які підтверджують родинні стосунки між померлим [PERSON] та померлою [PERSON] , і неможливо встановити факт вказаних родинних стосунків. Тобто, через помилку в документах, заявник не може реалізувати свого права та отримати спадщину за заповітом, оскільки у свідоцтві про смерть серії серії [NUMBER] , зазначено [PERSON] замість [PERSON] , хоча це одна й та сама людина. Відтак, для оформлення спадщини на правах члена сім`ї першого ступеня споріднення, заявнику необхідно підтвердити факт родинних відносин другого ступеня споріднення. Нотаріус через розбіжності у свідоцтві про народження не може встановити факт родинних відносин. В межах даної справи судом було витребувано у Першої Львівської державної нотаріальної контори копія спадкової справи №112/2017 до майна померлої [INFO] [PERSON] та у приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Залецької Наталії Михайлівни копію спадкової справи №18/2022 до майна померлого [INFO] [PERSON] . Встановлено, що згідно з відомостей, які зазначені в Будинковій книзі вбачається, що у квартирі за адресою: [ADDRESS] проживали та були зареєстровані [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до Довідки №1/4939 від 19.04.2017 року, виданої Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки [PERSON] , що згідно матеріалів інвентаризаційної справи станом на 29.12.2012 року квартири [ADDRESS] зареєстрована на праві сумісної власності за: [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 17.09.1993 року видане згідно розпорядження Львівської міської адміністрації №1051 від 17.09.1993 року і записано в реєстрову книгу за №5285 від 11.10.1993 року. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , 1938 року народження, яка померла [INFO] , є її син [PERSON] , [INFO] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: (однієї другої) частини квартири [ADDRESS] . Відповідно до копії заповіту посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ЗалецькоюН. М. від 25.08.2022 року, зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за №916, 917, [PERSON] заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, в тому числі належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] , заповідаю [PERSON] .Зібрані у справі документи підтверджують факт родинних відносин, зокрема підтверджується те, що [PERSON] , яка померла [INFO] , є матір`ю [PERSON] , [INFO] .. Частиною 7\~ст. 19 ЦПК України\~визначено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2\~ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з ч. 2\~ст. 315ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Частиною першою\~статті 319цього ж Кодексу\~визначено, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Відповідно до п.1\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заявники й залучені до участі у справі заінтересовані особи вправі відповідно подавати докази на підтвердження обґрунтованості чи необґрунтованості заяви про встановлення факту, що розглядається судом, брати участь у дослідженні обставин справи, оскаржувати рішення і ухвали, вчиняти інші процесуальні дії. Згідно з п.12 вказаної Постанови Пленуму при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаним у Свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Під родинними відносинами слід розуміти кровний зв`язок між особами, які походять одне від одного (пряма лінія родинних відносин) і кровний зв`язок між особами, які походять від спільного предка (бічна лінія родинних відносин). У прямій лінії родинних відносин знаходяться: мати і син (або донька), батько і син (або донька), дід і внук (внучка), бабка і внук (внучка), прадід і правнук (правнучка), прабабка і правнук (правнучка). У бічній лінії родинних відносин знаходяться, наприклад: рідні брати і сестри, дядько і племінник (племінниця), тітка і племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри тощо. Розрізняють також ступені родинних відносин, які визначаються кількістю народжень, які відділяють народження одного родича від іншого. Родинні відносини є підставою для виникнення численної групи сімейних правовідносин (наприклад, між батьками і дітьми, братами і сестрами, бабкою, дідом і внуками). Таким чином, родинні відносини (споріднення) (у теорії права) - кровний зв`язок між людьми, з наявністю якого закон пов`язує виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків. Правове значення має як пряме споріднення так і не пряме (бокове), коли родинні зв`язки виникають за наявності спільного пращура (родоначальника). В постанові Верховного Суду від 30 липня 2018 року у справі №737/120/18 зазначено про те, що в порядку окремого провадження може бути встановлений факт родинних відносин лише між кровно спорідненими родичами. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, пояснення заявника та його представника, суд приходить до висновку про наявність підстав для встановлення факту родинних відносин, а саме те, що [PERSON] , яка померла [INFO] , є матір`ю [PERSON] , [INFO] .. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6\~ст. 273 ЦПК\~факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заявники й залучені до участі у справі заінтересовані особи вправі відповідно подавати докази на підтвердження обґрунтованості чи необґрунтованості заяви про встановлення факту, що розглядається судом, брати участь у дослідженні обставин справи, оскаржувати рішення і ухвали, вчиняти інші процесуальні дії. Встановлення факту родинних відносин між [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , [INFO] має юридичне значення для заявника, оскільки це дозволить реалізувати його право та отримати спадщину за заповітом. В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про необґрунтованість заяви про встановлення факту належності правовстановлюючих документів та спростовували б доводи, викладені заявником в заяві. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 1\~ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Пунктом 2 Постанови пленумуВерховного\~суду України\~№ 14\~від 18\~грудня 2009\~року «Про\~судове рішення\~у цивільній\~справі» зроблено визначення, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23). З огляду на вказане та враховуючи, що встановлення даного факту для заявника має юридичне значення, суд вважає, що заява є підставною та підлягає до задоволення. Судові витрати відповідно до ч. 7 ст.\~294\~ЦПК України не відшкодовуються.

Outcome: approved