Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-11 00:00:00

23 червня 2021 року [PERSON] звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 13.07.2018 року між [PERSON] (продавцем) та [PERSON] (покупцем), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємцем І.О., зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 3687 з мотивів, які викладені у позовній заяві. 25 грудня 2024 року через канцелярію суду від позивача [PERSON] надійшла уточнена позовна заява датована 19.11.2024, в якій останній просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу кв. [ADDRESS] , укладений 13.07.2018 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємцем I.О., зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 3687; визнати недійсним договір купівлі-продажу кв. [ADDRESS] , укладений 21.04.2023 між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Задорожною Н.В., зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 6; витребувати майно з чужого незаконного володіння, а саме, майно - квартира [ADDRESS] , володілець - [PERSON] ; виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS] ; поновити право користування [PERSON] шляхом вселення; вселити [PERSON] до кв. [ADDRESS] , яка за зміненою нумерацією є кв. [ADDRESS] , а за оспорюваними договорами купівлі-продажу є кв. [ADDRESS] . Позов обгрунтований наступним. Позивач вказує, що він мешкає та зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 23.01.1996 р. Кімнату в будинку (гуртожитку) він отримав як працівник державного підприємства «Трест «Південзахіденергозбуд», де працював більше восьми років, що неодноразово було встановлено судовими рішеннями. Це єдине його житло. Рішенням Харківської міської ради Харківської області № 1278 від 19.12.2007 р. будинок виключено з числа гуртожитків і присвоєно статус житлового будинку, а мешканцям дозволено закріпити за собою займану житлову площу та відкрити особові рахунки. Рішенням Московського районного суду м. Харкова 28.08.2009 року по цивільній справі № 2- 7294 за мною визнано право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . Рішенням виконкому Московської в місті Харкові ради № 22/10 від 23.02.2010 року я визнаний наймачем зазначеної квартири. У лютому 2009 в будинку відбулась незаконна перенумерація житлових приміщень. Незаконність перенумерації встановлена рішенням Господарського Суду від 31.10.2016 р. по справі № 922/4841/15. Виготовлення технічного паспорту 10.11.2009 на будинок, в якому вказані незаконно змінені номера приміщень, визнано незаконними діями КП « Харківське міське бюро технічної інвентаризації».? До ухвалення рішення Господарського суду від 31 жовтня 2016 року про незаконність перенумерації за рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2011 р. по справі 2-6920/11 на моє житло визнано право власності за [PERSON] , який не був користувачем житла та не був зареєстрований у будинку, а за ним як за мешканцем визнано право власності на моє житлове приміщення. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 27.09.2017 р. моя, [PERSON] , апеляційна скарга задоволена, рішення Московського районного суду м. Харкова від 01.12.2011 р. по справі № 2-6920/11 скасовано в частині визнання права власності на кв. № 92 (кім. № 347 ) за [PERSON] . Доки позивач виборював своє право на житло в Апеляційному суді Харківської області (з 02.2017 р. по 27.09.2017 р.), Московським районним судом м. Харкова вже слухалася справа про визнання права власності на його житло за [PERSON] (з 11.2016 р по 11.2017 р.)., який також як і [PERSON] ніколи не мешкав та не був зареєстрованим у приміщенні, яке зазначив у позові. Але позов задоволено, право власності на моє житло, кв. № 92 , визнано за [PERSON] (справа № 643/14938/16-ц, рішення від 01.11.2017р.). Ухвалою суду від 14.12.2017 р. про виправлення описки №92 змінено на №93 та зазначена загальна площа кв. 42,6 кв. м. За рішенням суду визнано право власності за [PERSON] на кв. №92 без жодного правовстановлюючого документу та за особою, яка до цього житлового приміщення не має ніякого відношення. Ухвалою суду від 14.12.2017 про виправлення описки (справа №643/14938/16-ц) суддя змінює № квартири 92 на № 93 , чим грубо порушує Закон, виходить поза межі позовних вимог [PERSON] щодо визнання за ним права власності на кв. №92 , так як він з позовом про визнання права власності на кв. № 93 не звертався та надав довідку та протокол зборів щодо мешкання його в кв. №92 . Квартира №93 не була предметом розгляду його позовних вимог, ухвала суду від 14.12.2017 про виправлення описки підміняє ціле судове рішення, так як цією ухвалою визнано право власності на кв. № 93 , на іншу (сусідню) квартиру, ніж просив позивач [PERSON] в позовних вимогах - кв. № 92 . Набуте [PERSON] право власності на квартиру за судовим рішенням не є законним способом набуття права власності. Постановою Полтавського апеляційного суду від 22.11.2023 року апеляційна скарга позивача була задоволена, скасовані рішення Московського районного суду м. Харкова від 01.11.2017 року по справі №643/14938/16-ц в частині визнання за [PERSON] права власності на кв. [ADDRESS] та ухвала суду від 14.12.2017 про виправлення описки (кв. №92 на кв. №93 ). Судовим розглядом апеляційної інстанції встановлено, що позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права власності на зартиру №92, правовстановлюючі документи на яку в матеріалах справи відсутні; позовних вимог щодо визнання за ним права власності на кв № 93 [PERSON] не заявляв та відповідних вимог суду не доводив; до квартир (кімнат) № 347, № 348 [PERSON] не має жодного «відношення - не вселявся, не мешкав, не був зареєстрований. У спірному приміщенні на законних підставах мешкає [PERSON] . З позовом про визнання права власності на квартиру звернувся до неналежного відповідача. Правові підстави визнання права власності на квартиру за позивачем [PERSON] відсутні. 13.07.2018 року [PERSON] відчужує кв. [ADDRESS] [PERSON] , розуміючи що квартира не є вільною. [PERSON] квартиру не оглядав, а договором придбав вільну квартиру. У договорі купівлі-продажу квартири (п.3.1) чітко зазначено, до продавець [PERSON] стверджує що квартира є вільною та прав на квартиру у третіх осіб немає. 21.04.2023 року [PERSON] відчужує квартиру [ADDRESS] [PERSON] , усвідомлюючи що в судах оспорюється і право власності на квартиру за [PERSON] і договір купівлі-продажу, укладений між [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] не міг не усвідомлювати, що до кімнат (квартир) № 347 та № 348 не має жодного відношення - не мешкав, ніколи не вселявся ні він ні члени його родини, не був зареєстрований. Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності вже на другу квартиру, [PERSON] не мав жодного правовстановлюючого документу на житлове приміщення, зазначене в позові та навіть не знав номера квартири, в якій він нібито мешкає ( кв. №92 чи кв. № 93 ). Покупець квартири [PERSON] квартиру не оглядав. Він не міг оглядати квартиру, оскільки в квартирі мешкав позивач [PERSON] , (кімната № 347 ) та [PERSON] (кімната № 348 ). Покупець [PERSON] підписав угоду, а саме договір купівлі-продажу квартири, в якій зазначено, що квартира є вільною та прав на квартиру у третіх осіб немає (п.3.1. договору). Але квартира не є вільною, однак питання до [PERSON] (продавця «вільної» квартири), у покупця [PERSON] відсутні. [PERSON] наполегливо бореться з мешканцями кімнат в його квартирі. Спочатку займає дужих чоловіків для незаконного виселення, а коли не вдається - йде до суду з позовами про скасування права користування [PERSON] (кім. № 347) та виселення [PERSON] (кім. № 348). Рішенням Московського районного суду м. Харкова по справі №643/18412/18 від 27.11 2019 позовні вимоги [PERSON] до позивча [PERSON] , про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням залишені без задоволення. Рішення набрало законної сили. Але як до рішення так і після [PERSON] неодноразово намагався виселити [PERSON] , наймаючи дужих чоловіків, про що я, [PERSON] , повідомляв поліцію. [PERSON] обізнаний про те, що право власності на квартиру за [PERSON] оспорюється в суді, підтримує продавця квартири [PERSON] , наполегливо намагається виселити мешканців спірного житлового приміщення. У позивача [PERSON] , відсутні докази недобросовісності [PERSON] , як набувача квартири за договором купівлі-продажу від 21.04.2023 р, укладений з [PERSON] .. Недобросовісність продавців зазначена вище. Отже, право власності продавця квартири [PERSON] , набуте за рішенням суду, скасоване, а скасоване рішення суду не створює правових наслідків. Набуте за судовим рішення право власності [PERSON] скасоване з моменту його набуття, на момент укладання договору-купівлі продажу квартири від 13.07.2018 року право власності у [PERSON] було відсутнє, через що він не міг розпоряджатись квартирою, яка йому не належить. [PERSON] , як особа, право власності якої було скасоване судовим рішенням, права власності не набув та не мав права власника розпорядження майном. Право продажу відповідно до ст.658 ЦК України належить виключно власнику. Так як право власності визнано таким, що набуте [PERSON] незаконно та скасоване, він не мав права відчужувати квартиру, яка йому ніколи не належала, (ст.ст. 317, 319 ЦК України). Ураховуючи те, що позивач [PERSON] , не відмовлявся від права користування спірною квартирою, рішення Московського районного суду м. Харкова від 28.08.2009 року, яким за [PERSON] визнано право користування квартирою [ADDRESS] , не скасоване, рішенням виконкому Московської в місті Харкові ради від 23.02.2010 року позивач визнаний наймачем зазначеної квартири, рішення про його виселення чи визнання таким, що втратив право користування, відсутнє, він вважає що договори купівлі-продажу квартири [ADDRESS] укладений 13.07.2018 року між [PERSON] та [PERSON] та договір купівлі-продажу, укладений 21.04.2023 між [PERSON] та [PERSON] , порушують його право користування житловим приміщенням. Іншого житла [PERSON] , не має. Постановою Полтавського апеляційного суду від 22.11.2023 року по справі № 643/14938/16-ц апеляційна скарга [PERSON] задоволена, право власності на кв. [ADDRESS] , визнане рішенням суду за [PERSON] , скасоване. [PERSON] став особою, яка не мала права власності на квартиру, не мав права на продаж. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Такою заінтересованою особою, в даному випадку, є позивач [PERSON] .. Позовна вимога [PERSON] , щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу кв. [ADDRESS] від 13.07.2018, укладений між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] має бути задоволена з огляду на наступне: Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Право власності, відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Згідно з ч.2 цієї статті право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Незаконність набуття [PERSON] права власності на кв. [ADDRESS] встановлена рішенням Полтавського апеляційного суду від 22.11.2023, справа №643/14938/16-ц, отже останній, не будучи власником, не мав права продажу. Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. [PERSON] , що виходить з наведеного вище, вимоги ч. 1 ст. 203 ЦК України під час укладення оспорюваного договору не дотримано, що є підставою для визнання недійсним договору купівлі продажу спірної квартири, укладеного 13.07.2018 року між [PERSON] та [PERSON] . Статтею 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Статтею 236 ЦК України передбачено, що правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, в тому числі не породжує переходу права власності. Позовна вимога [PERSON] , щодо витребування майна з чужого незаконного володіння обгрунтована наступним. Згідно з положеннями ЦК України особа, яка вважає, що її речові права порушено, має право звернутися до суду як з позовом про визнання відповідної угоди недійсною (статті 215-236), так і з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (статті 330, 338). При цьому, особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, в тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Відповідно до Закону майновими (речовими) правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, які є складовими частинами права власності (право володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів, тощо) та права вимоги. Гарантії дотримання прав добросовісного набувача закріплені у статті 388 ЦК України, порушення є неприпустимими. Це стосується не тільки особи, яка є власником спірної речі, а й особи, якій належить інше речове право щодо предмета спору або яка має правомірний й підставний інтерес, щодо спірної речі, зокрема й користувачів неприватизованого житла. Відповідно до судової практики, сформованої Верховним Судом, захист прав особи, яка вважає себе власником (тут - користувачем) майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. У [PERSON] (користувача неприватизованого житла), відсутні докази недобросовісності набувача спірної квартири [PERSON] .. А тому правомірним способом захисту порушених прав [PERSON] , є подання віндикаційного (речово-правового) позову. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником (тут - законним користувачем) та володільцем майна немає договірних (а так само й інших відносин) відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником (тут- законним користувачем) правочину. Задоволення вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову. Власник (тут користувач) з дотриманням вимог ст. 387, 388 ЦК України може витребувати майно від особи, яка є останнім його набувачем незалежно від того скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Враховуючи наявність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності на спірне житло за [PERSON] , законним та правомірним способом захисту житлових прав [PERSON] та дотримання прав добросовісного набувача є витребування майна з чужого незаконного володіння. Це позбавить уникнення застосування приписів статей 387 та 388 ЦК України та збереже дотримання прав добросовісного набувача, гарантовані цими статтями. Норми права, які побудовані на оцінці балансу інтересів між власником (тут - користувачем), який втратив володіння (тут - користування) майном та добросовісним набувачем, будуть виконані. Все вище вказане узгоджується з правовою позицією ВС та зазначено в Постанові КЦЄ від 21.04.2021 по управі № 643/3518/17. Враховуючи наявність права власності за іншими особами на житло [PERSON] , позбавляє його не тільки законного права користування спірним житлом, а й правом на приватизацію житла, законним наймачем якого він є з січня 1996 року. Оскільки спірна квартира, в якій позивач мешкав на законних підставах, вибула з користування [PERSON] не з його волі, він має право на витребування майна згідно статті 388 ЦК України у добросовісного набувача. На підставі викладеного просив суд позов задовольнити. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 03.09.2021 року відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 28 вересня 2021 року на адресу суду від відповідача [PERSON] також надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Відзив обгрунтований наступним. Жодних з зазначених у Цивільним законодавством підстав для визнання правочину, а саме: договору купівлі - продажу квартири [ADDRESS] укладеного 13.07.2018 року від мною продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] засвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємцем І.О. позивачем [PERSON] у позові не зазначено. Даний правочин не зачіпає інтереси [PERSON] , який відповідно до змісту позовної заяви постійно проживав та проживає, зареєстрований та на підставі рішення суду має право користування квартирою № 347 . Тобто за зовсім іншою квартирою. Квартира № 93 набула свою адресу в результаті об`єднання 2 кімнат №347 та №348 виданих за ордером №135 серія CO від 14.12.1999 року (копія ордеру додається) де зазначено площа наданого приміщення, а саме - 29,8 м2. Відповідно до виготовленого мною Технічного паспорту на квартиру № 93 , до її складу входить 2 кімнати: - площею 13,1 кв.м. - площею 16,7 кв.м. Загальною площею 29,8 кв.м. (копія технічного паспорту додається) У позивача [PERSON] не має та ніколи не мав ні ОРДЕРА на вселення до гуртожитку та не має жодного документу де б було зазначена, площа, яку нібито надано йому в користування. Важливим фактом, який підтверджує відсутність [PERSON] у квартирі № 93 це укладений у 2007 році між мною [PERSON] та ЧП [PERSON] (яка за договором з балансоутримувачем здійснювала утримання будинком) Договір найму житлового приміщення, (копія додається). Даний документ підтверджує, що з 2005 року на житловій площі 28,9 м2, що і є квартирою №93 мешкав саме відповідач [PERSON] , а не позивач [PERSON] . [PERSON] дійсно колись ще у 90 роках жив у гуртожитку та мабуть і був зареєстрований. Але потім звільнився з Тресту та виїхав з гуртожитку. Коли ми родиною у 1999 році на підставі ордера заселилися до кімнат №347 та №348 та об`єднали їх в одну квартиру, [PERSON] у гуртожитку не бачили та про його існування не знали. Даний факт підтверджується актом обстеження місця проживання від 11.09.2018 року, довідкою ОСББ «Олімп-39» щодо проживання у будинку [PERSON] (копії документів додаються). Так, у зв`язку з тим, що [PERSON] на підставі рішення суду по право користування квартирою №347 намагається скасувати право власності [PERSON] , новий власник квартири [PERSON] (на момент подачі відзиву) звернувся до суду з позовною заявою про позбавлення права користування квартирою № 93 [PERSON] . Позовних вимог щодо виселення не заявлялося, тому, що фактично у квартирі незаконно мешкала лише [PERSON] (яка виселена за рішенням суду), а [PERSON] у квартирі №93 ніколи не мешкав, однак, про своє нібито мешкання у квартирі № 93 , називаючи її квартирою 347 він зазначає у позові. Відповідно до Рішення Московського районного суду від 27.11.2019 року справа №643/18412/18 [PERSON] не вдалося довести, що [PERSON] має хоть якесь право користування квартирою № 93 . Так як, він має право на користування саме квартирою № 347 . Вважаю за необхідне звернути увагу суду, що за апеляційною скаргою [PERSON] вже скасовано право власності на квартиру № 92 цього ж будинку визнане за [PERSON] на цих же підставах. Тобто, за одним і тим же фактом, використовуючи право користування надане рішенням суду [PERSON] намагається позбавити і [PERSON] права власності на мою квартиру № 93 , як це він вже зробив з [PERSON] позбавивши його права власності на квартиру №92 . Крім того, вважає, що [PERSON] пропущені строки позовної давності для звернення до суду з даного приводу. На підставі викладеного вважає, що позов [PERSON] повністю суперечить вимогам діючого законодавства, є безпідставним та протиправним та задоволенню не підлягає. Того ж дня, 28 вересня 2021 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Відзив обгрунтований таким. [PERSON] з 13.07.2018 року на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу набув у власність квартиру [ADDRESS] . Продавцем та попереднім власником квартири № 93 був [PERSON] , який набув право власності на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 01.11.2017 року, справа № 643/14938/16-ц. Так, у червні місяці 2018 року з рекламних оголошень в мережі Інтернет щодо продажі квартири [PERSON] дізнався про продаж квартири [ADDRESS] . Вартість квартири та її місце розташування його повністю влаштовували та він подзвонив за вказаним номером. Пізніше ознайомився з квартирою по фотокартках, які йому скинув власник - [PERSON] , а потім вони домовилися про зустріч та огляд квартири. [PERSON] повідомив, що тимчасово у квартирі мешкає жінка з дорослим сином - [PERSON] . Під час огляду квартири, [PERSON] особисто спілкувався з [PERSON] , яка також підтвердила, що мешкає у квартирі № 93 тимчасово та просила надати їй час для пошуку іншого житла. Вони домовилися і з [PERSON] і з [PERSON] та на таких умовах він укладав угоду про купівлю-продаж квартири. Про існування ще одного, нібито мешканця [PERSON] . [PERSON] нічого невідомо та на час огляду квартири при її покупки, ніяких речей [PERSON] у квартирі не було. Про існування [PERSON] йому не повідомляв ні власник квартири [PERSON] ні мешканці кімнати [PERSON] ні голова ОСББ «Олімп 39» [PERSON] у якій він також наводив довідку про зареєстрованих у квартирі. У зв`язку з тим, що квартира знаходилася у колишньому гуртожитку, [PERSON] довго та ретельно вивчав документи щодо право власності [PERSON] , спілкувався з сусідами та керівником ОСББ - [PERSON] . З`ясувавши усі подробиці та встановивши, що майже усі власники набували право власності на квартири через суд, так як іншого законного способу немає, вони уклали договір купівлі-продажу. Про факт укладання договору купівді - продажу та зміни власника [PERSON] , яка на той час зі згоди [PERSON] залишалася на деякий час мешкати у кімнаті, була належним чином повідомлена. Ніяких заперечень щодо звільнення житлової площі, на яку у [PERSON] не має жодних прав вона не висловлювала. Але вже пізніше, на неодноразові вимоги щодо звільнення квартири, [PERSON] вигадувала різні підстави, щоб цього не робити. Та він був вимушений звернутися до суду з позовом про виселення з житлового будинку [PERSON] . Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2019 року позовні вимоги задоволено та виселено [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення, (копія рішення додається). У зв`язку з тим, що Шевченко добровільно відмовилася виконати рішення суду я звертався до ДВС для примусового виконання, (копія документів додається) Так, при примусовому виконанні рішення суду жодної інформації щодо мешкання [PERSON] у квартирі № 93 встановлено не було, у квартирі мешкала лише [PERSON] з сином та співмешканцем. На даний час квартира № 93 звільнена від сторонніх мешканців та сторонніх осіб там не має. Тому [PERSON] не зрозуміло, чому [PERSON] мешкаючи (відповідно до змісту цього позову) у квартирі № 347 намагається скасувати договір купівлі продажу на квартиру №93 . У квартирі № 93 [PERSON] на даний час не мешкає та з 2018 року не мешкав. У 2019 році зі змісту його апеляційної скарги щодо визнання права власності за [PERSON] я дізнався, що за [PERSON] рішенням Московського районного суду м. Харкова від 28 серпня 2009 року визнано право користування квартирою №347 та він наполягає, що це саме і є частина моєї квартири № 93 , яка колись складалася з кімнат 347 та 348 колишнього гуртожитку наданих Хандишину на підставі ордеру. Задля позбавлення [PERSON] права користування нібито кімнатою в моєї квартири № 93 , я звернувся до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зняття з реєстраційного обліку. Однак, відповідно до Рішення Московського районного суду від 27.11.2019 року справа №643/18412/18 мені не вдалося довести, що [PERSON] має хоть якесь право користування квартирою № 93 . Так як, він має право на користування квартирою № 347 . (копія рішення суду додається). На підставі викладеного вважаю, що позивач [PERSON] жодних правових підстав для звернення до суду щодо квартири [ADDRESS] не має та мати не може. Тому, що як він стверджує, він мешкає у квартирі № 347, а моя квартира № 93 та у неї [PERSON] не мешкає. Просить суд врахувати його пояснення наведені у відзиві та надані докази при розгляді справи та відмовити у задоволенні позовної заяви. Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 08.03.2022 року №2/0/9/-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», змінено територіальну підсудність Московського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м. Полтави. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючою по справі визначено суддю Черняєву Т.М. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 27.01.2023 року прийнято до провадження цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним. Призначено підготовче судове засідання. Так, згідно ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 06 березня 2023 року, клопотання представника [PERSON] - адвоката Лютянської Ніни Семенівни про передачу справи на розгляд іншому суду задоволено. Цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним передано на розгляд до Московського районного суду м. Харкова. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.04.2023 року, головуючим у справі визначено суддю Олійника О.О. 24 квітня 2023 року ухвалою суду прийнято до розгляду позовну заяву, призначено підготовче судове засідання. 18 липня 2023 року представником відповідача [PERSON] - адвокатом Прокопенко Ю.О. подано клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача - [PERSON] , оскільки саме він є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 21.04.2023 року. Ухвалою суду від 31 липня 2023 року у задоволенні клопотання представника позивача про витребування у [PERSON] копії договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] та витребування у [PERSON] правовстановлюючих документів на квартиру [ADDRESS] відмовлено. Залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог по справі на сторони позивача - Фонду Державного майна України. Залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог по справі на сторони позивача - Приватне акціонерне товариство «Трест «Південзахіденергобуд». Залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог по справі на стороні відповідача [PERSON] - [PERSON] . Продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів. 15 вересня 2023 року до суду надійшли пояснення Фонду державного майна України. 17 липня 2024 року ухвалою суду заяву про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1558810463101, загальною площею 42,6 кв.м. 15 листопада 2024 року представником відповідача [PERSON] - адвокатом Прокопенко Ю.О. подано клопотання про виклик та допит свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . В обґрунтування клопотання про виклик та допит свідків зазначила, що вказані особи можуть дати пояснення відносно обставин справи, від допиту яких, під час судового розгляду, представник відмовилась. 31 січня 2025 року ухвалою суду клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору за подання заяви про збільшення позовних вимог задоволено. Прийнято до розгляду заяву позивача про збільшення позовних вимог. Залучено [PERSON] в якості співвідповідача у справі. Продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів. Ухвалою суду від 03.04.2025 року було закрито підготовче судове засідання. Законом України від 26 лютого 2025 року № 4273-IX внесено зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів. Зокрема, змінено найменування Московського районного суду міста Харкова на Салтівський районний суд міста Харкова. Набрання чинності зазначеним Законом України відбулося 25 квітня 2025 року. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свою позовну заяву просив її задовольнити, надав відповідні пояснення суду та практику суду з регулювання подібних правовідносин. Представник відповідача [PERSON] адвокат Прокопенко Ю.О. заперечувала проти задоволення позовних вимог, надала відповідні пояснення, заяву про застосування строків позовної давності та відповідну практику суду з регулювання подібних правовідносин. Інші особи до суду не зявились, повідомлялись належним чином про дату та час судового засідання, будь-яких заяв про відкладення судового засідання не подавали. Суд дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що гуртожиток [ADDRESS] перебував на балансі ПрАТ «Трест» Південзахіденергобуд». Рішенням загальних зборів акціонерів від 25 березня 1998 року прийняті зміни до статуту, у зв`язку з чим даний гуртожиток передано на баланс новоутвореного КП «ЖКГ «Південзахіденергобуд». Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області № 1278 від 19 грудня 2007 року будівлю [ADDRESS] виключено з числа гуртожитків та присвоєно статус житлового будинку, у зв`язку з чим його мешканцям дозволено закріпити за собою займану житлову площу та відкрити особові рахунки у встановленому законом порядку. У результаті проведення реорганізації колишнього гуртожитку по [ADDRESS] у багатоквартирний будинок, кімната (квартира) № 347 стала квартирою № 93 . Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 28 серпня 2009 року за [PERSON] визнано право користування квартирою [ADDRESS]. [INFO] зобов`язано укласти з [PERSON] договір найму на вищевказане житлове приміщення. Вказане судове рішення набрало законної сили та є чинним. Рішенням Виконавчого комітету Московської районної в місті Харкові ради від 23 лютого 2010 року № 22/10 [PERSON] визнано наймачем квартири [ADDRESS] зі складом сім`ї - одна особа. Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2019 року за [PERSON] визнано право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] . Постановою Харківського апеляційного суду від 14 червня 2019 року заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2019 року скасовано та ухвалено нову постанову. В задоволенні позову [PERSON] про визнання права користування житловим приміщенням відмовлено. Ці обставини встановлено у постанові Полтавського апеляційного суду від 22 листопада 2023 року у справі № 643/14938/16-ц, які є преюдиційними у цій справі, позаяк стосуються одних і тих самих обставин та між тими самими особами. Такі ж самі обставини встановлені і в постанові Верховного суду від 19 травня 2021 року у цій же справі. Вказані рішення набрали законної сили. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, доводи відповідача [PERSON] про те, що [PERSON] не має та ніколи не мав ні ордеру на вселення до гуртожитку та не має жодного документу де б було зазначена, площа, яку нібито надано йому в користування, а також те, що [PERSON] жодних правових підстав для звернення до суду щодо квартири [ADDRESS] не має та мати не може, оскільки він мешкає у квартирі № 347, а не у квартирі № 93 , суд не бере до уваги, позаяк вони спростовуються преюдиційними обставини встановленими у вищезгаданих рішеннях у справі № 643/14938/16-ц. Крім того, суд не бере до уваги доводи відзиву [PERSON] на позов [PERSON] щодо надання його родині ордеру від 14.12.1999 про право на вселення до кімнат № 347 та № 348 загальною площею 29,8 кв. м у гуртожитку по [ADDRESS] сім`єю з чотирьох осіб, у якому зазначено і його, [PERSON] , оскільки цей документ не доводить факт вселення та проживання відповідача у гуртожитку тривалий час на умовах найму, відсутність у нього власного житла та невикористання права на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, що надає право на набуття жилого приміщення у власність на підставах, встановлених Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» та Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Матеріали справи не містять доказів набуття [PERSON] права на приватизацію спірної квартири та дотримання ним встановленого порядку приватизації державного житлового фонду - звернення до органу приватизації із наданням необхідних документів відповідно до Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 січня 2010 р. за № 109/17404, відмови цього органу у передачі квартири у власність позивача. Постановою Полтавського апеляційного суду у справі № 643/14938/16-ц [PERSON] було відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] . Вимог щодо визнання за ним права власності на квартиру [ADDRESS] в установленому законом порядку не подавав та відповідних обставин суду не доводив. Московський районний суд м. Харкова, ухвалюючи рішення про виправлення описки у резолютивній частині заочного рішення від 01.11.2017 фактично змінив зміст судового рішення, вказавши об`єктом права власності [PERSON] іншу квартиру - № 93 , тоді як позовні вимоги та надані докази стосувались квартири [ADDRESS] , що суперечить вимогам статей 11, 219 ЦПК України у редакції на час винесення судового рішення, виходить за межі заявлених позовних вимог та встановлених обставин справи, тому ухвала суду першої інстанції від 14.12.2017 року також була скасована разом з основним рішенням суду та відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до ОСББ «Олімп-39» про визнання права власності за безпідставністю. Вказані факти також є преюдиційними та встановлені у постанові Полтавського апеляційного суду від 22 листопада 2023 року у справі № 643/14938/16-ц, а тому доводенню в цій справі не підлягають. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] набув права власності на квартиру [ADDRESS] без достатніх на те правових підстав, а отже не мав права її відчужувати й іншому відповідачу - [PERSON] , а [PERSON] не мав права її відчужувати [PERSON] . Квартира [ADDRESS] вибула з володіння та користування позивача [PERSON] незаконно, а тому підлягає поверненню [PERSON] шляхом витребування від кінцевого набувача власника квартири - відповідача по справі [PERSON] . З цих же підстав, суд не бере до уваги і доводи [PERSON] , викладені ним у відзиві на позов про те, що позивач [PERSON] жодних правових підстав для звернення до суду щодо квартири [ADDRESS] не має та мати не може. Тому, що як він стверджує, він мешкає у квартирі № 347, а у квартирі № 93 [PERSON] не мешкає. Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У статті 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності. За частинами першою та другою цієї статті ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України). Згідно з вимогами статті 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: partial