Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

19 лютого 2025 року [PERSON] (далі - позивач) через свого представника - адвоката Островську О.В. в системі «Електронний суд» сформувала до Миколаївського районного суду Миколаївської області позовну заяву до Акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» та Роздільнянського відділу державної виконавчої служби у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту та заборони відчуження з майна. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилалась на те, що [INFO] померла [PERSON] (надалі спадкодавця), про що Миколаївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) видано свідоцтво про смерть, а/з № 280. Після її смерті відкрилася спадщина на частку у спільному сумісному майні - квартири [ADDRESS] . Єдиним спадкоємцем є [PERSON] . Позивач доводить спадкодавці рідною донькою. Позивачка як спадкоємець першої черги, прийняла спадщину після смерті матері і звернулась до нотаріуса за оформленням своїх спадкових прав. Але приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Лактіоновою С.А. було встановлено, що на усе майно, що належало спадкодавиці, 15.02.2018 постановою державного виконавця Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження в рамках виконавчого провадження № 55812383. 19.05.2021 приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Лактіоновою С.А. позивачу надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій зазначено, що у випадку якщо на спадкове майно накладено арешт, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. З листа Роздільнянського відділу державної виконавчої служби у Роздільнянському районі Одеської області від 18.02.2025 за № 3385 стало відомо, що на виконання виконавчого напису № 13262, виданого 01.12.2017 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу про стягнення боргу з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приватбанк" у сумі 30 175,45 грн, за даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень (АСВП) 15.02.2018 було відкрито виконавче провадження № 55812383. Виконавче провадження завершено 26.04.2018 на підставі п. 5 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», та передано до архіву. Наразі матеріали ВП № 55812383 знищено у зв`язку із закінченням строку зберігання. Наявність обтяження позбавляє позивача безперешкодно оформити прийняту нею спадщину в загальному порядку, у зв`язку із чим вона вимушена звернутися з даним позовом до суду. Ухвалою Миколаївського районного\~суду\~Миколаївської\~областівід\~24 лютого 2025 року позовну заяву прийнято до\~розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, справу призначено до підготовчого судового засідання на 20 березня 2025 року. 20 березня 2025 року представником відповідача АТ КБ «ПриватБанк» Шевченко Андрієм Олександровичем у системі «Електронний суд» сформовано пояснення у справі, відповідно до яких 01.12.2017 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. вчинено виконавчий напис № 13262 про стягнення боргу за кредитним договором від 15.09.2015 року з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приватбанк" у сумі 28 375,45 грн., витрати на вчинення виконавчого напису 1 800 грн. 26.10.2021 року між АТ КБ "ПриватБанк" та TOB «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ», укладено договір факторингу № PB-2021-26/10, відповідно до умов якого, TOB «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за кредитним договором від 15.09.2015. У зв`язку з цим представник вважає, що АТ КБ ПриватБанк не є належним відповідачем у справі N 945/365/25. 20.03.2025 та 15.04.2025 підготовче засідання не відбулось за заявою представника позивача про його відкладення. 12.05.2025 представником позивача у системі «Електронний суд» сформовано заяву про заміну неналежного відповідача АТ КБ «ПриватБанк» на належного - ТОВ «Фінансова компанія Управління активами». Ухвалою Миколаївського районного\~суду\~Миколаївської\~областівід\~12 травня 2025 року залучено до участі у цивільній справі № 945/365/25 за позовом [PERSON] до Роздільнянського відділу державної виконавчої служби у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), як відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Управління активами». Строк підготовчого провадження продовжено на 30 днів. 28 травня 2025 року та 06 червня 2025 року підготовче засідання відкладено за заявою представника позивача. 17 червня 2025 року представником позивача у системі «Електронний суд сформовано клопотання про витребування доказів. Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 17 червня 2025 року витребувано у приватного нотаріуса Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Лактіонової С.А. копію спадкової справи після смерті [PERSON] , померлої [INFO] ; витребувано у приватного виконавця Крецул Вадима Андрійовича копію виконавчого провадження №74385269. 04.07.2025 підготовче засідання відкладено за заявою представника позивача. 07.07.2025 представником відповідача ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» Кожем`яченко Юлією Миколаївною в системі «Електронний суд» сформовано заяву, відповідно до якої ТОВ «Фінансова компанія «Управління активами» повідомила, що виконавче провадження №55812383 від 26.04.2018 року було відкрито за зверненням АТ КБ "ПРИВАТБАНК". По даному ВП ТОВ не звертались з заявою про заміну сторони виконавчого провадження, а тому не є стороною виконавчого провадження. Враховуючи вищевикладене, просили розгляд справи проводити без участі представника відповідача. Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 05.08.2025 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. У судове засідання позивач не з`явилась. Представником позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримано у повному обсязі з підстав та мотивів, викладених у позові. Крім того представником позивача зазначено, що виконавче провадження № 55812383. 26.04.2018 завершено на підставі п. 5 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», та на даний час строки пред`явлення виконавчого листа до виконання закінчились, по даному ВП ТОВ не зверталось із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, а тому єдиним способом захисту порушеного права, у зв`язку з відсутністю претензій кредитора, є зняття арешту та заборони відчуження з майна на підставі рішення суду. Представник ТОВ «Фінансова компанія «Управління активами» до судового засідання не з`явився, згідно заяви просив розгляд справи проводити без участі представника відповідача. Представник Роздільнянського відділу державної виконавчої служби у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, відзиву не подав. Враховуючи те, що судом вжито всіх необхідних заходів для повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду справи, а неявка цих осіб не перешкоджає розгляду, суд постановив про розгляд справи за наявними матеріалами. Вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні докази, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Вимоги позивача зумовлені реалізацією його спадкових прав на арештоване майно, та відповідно мають розглядатися за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року та є обов`язковою для суду. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , про що Миколаївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) видано свідоцтво про смерть, а/з № 280 (а.с. 6). Згідно копії спадкової справи № 119/2020, після смерті відкрилася спадщина на частку у спільному сумісному майні - квартири [ADDRESS] . Єдиним спадкоємцем є [PERSON] , дочка померлої (а.с. 115-140). Згідно свідоцтва про право власності на житло від 30.07.1993 року, право власності оформлене на [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10 та на звороті). Прізвище [PERSON] на Іщук змінено на підставі укладеного шлюбу із [PERSON] , актовий запис № 24 від 14.08.1998 (а.с. 128 та на звороті - 129). [PERSON] померла [INFO] у віці 79 років, про що Миколаївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) видано свідоцтво про смерть, а/з № 152 (а.с.117). Приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Лактіоновою С.А. було встановлено, що на усе майно, що належало спадкодавиці, постановою державного виконавця Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 15.02.2018 накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження в рамках виконавчого провадження № 55812383, у зв`язку з чим, 19.05.2021 винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій зазначено, що у випадку якщо на спадкове майно накладено арешт, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту (а.с. 7 та на звороті). З листа Роздільнянського відділу державної виконавчої служби у Роздільнянському районі Одеської області від 18.02.2025 за № 3385 вбачається, що на виконання виконавчого напису № 13262, виданого 01.12.2017 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу про стягнення боргу з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приватбанк" у сумі 30 175,45 грн, за даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень (АСВП) 15.02.2018 було відкрито виконавче провадження №55812383 (а.с. 8). При цьому, 26.04.2018 виконавче провадження завершено на підставі п. 5 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» та передано до архіву. На даний час матеріали ВП № 55812383 знищено у зв`язку із закінченням строку зберігання. Згідно інформації представника АТ КБ «ПриватБанк», 26.10.2021 року між АТ КБ "ПриватБанк" та TOB «Фінансова компанія управління активами» укладено договір факторингу № PB-2021-26/10, відповідно до умов якого, TOB «Фінансова компанія управління активами» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за кредитним договором від 15.09.2015. Разом з тим, ТОВ «Фінансова компанія управління активами» з часу укладення договору факторингу не зверталось із заявою про заміну сторони виконавчого провадження. Звертаючись до суду, заявниця свої вимоги обґрунтовувала тим, що наявність\~протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, коли вже немає виконавчого провадження та майнових претензій з боку кредитора, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння майном. Суд погоджується з доводами позивача та вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон), звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця). Арешт є початковою стадією виконавчого провадження щодо звернення стягнення на майно боржника. Виконавче провадження як сукупність дій, спрямованих на примусове виконання рішень, передбачає застосування арешту майна боржника як засобу, що обмежує можливість відчуження майна боржником із метою його подальшої реалізації у спосіб, передбачений законом. Отже, правовою метою накладення державним (приватним) виконавцем арешту на майно боржника є забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до\~Закону України «Про виконавче провадження»\~підлягає примусовому виконанню. Згідно п. 5 ч. 1 статті 37 Закону, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника). Наслідки закінчення виконавчого провадження передбачені статтею 40 Закону. З аналізу норм вищевказаного Закону вбачається, що повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 37 Закону не є підставою для зняття арешту з майна боржника. Повернення виконавчого документа стягувачу не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання, проте лише протягом строків пред`явлення виконавчого документа до виконання. За частиною першою, другою, пунктом 1 частини четвертої\~статті 12 Закону,\~виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання. Отже, законодавством України встановленні чіткі строки, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання і стати підставою для відкриття виконавчого провадження та проведення виконавчих дій, спрямованих на виконання судового рішення в примусовому порядку. Наявні підстави вважати, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу та неможливості поновлення виконавчого провадження у зв`язку із закінченням строків пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, а як наслідок і неможливість подальшого виконання судового рішення в примусовому порядку, існування арешту, накладеного на майно боржника, втрачає свій сенс, оскільки будь-якого правового механізму реалізації досягнення мети, з якою було накладено арешт - забезпечення реального виконання судового рішення - немає. За такого, під час вирішення питання про скасування арешту, накладеного державним (приватним) виконавцем на майно боржника у виконавчому провадженні, яке завершене у зв`язку з поверненням виконавчого документа стягувачу, суд повинен враховувати конкретні обставини кожної справи та зважати на існування обставин, які виключають можливість поновлення примусового виконання судового рішення. Разом з\~тим, застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенція), що підтверджує неодмінність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Отже, зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовної діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам\~Конституції України\~та Конвенції. Зокрема, у рішенні у справі «Фрессо і Руар проти Франції» (Fressoz and Roire v. France) ЄСПЛ зазначає, що «необхідність» будь-якого обмеження реалізації права завжди має бути обґрунтованою. Якщо такого мотивування немає, це є проявом свавілля держави. Наголошено на неприпустимості свавільного втручання держави у права людини без нагальної на те потреби. Звичайно, насамперед уповноважені органи державної влади повинні оцінювати, чи наявна реальна суспільна потреба, яка виправдовує таке обмеження. Вирішувати питання про пропорційність чи непропорційність обмеження прав людини має суд, адже судова влада - політично нейтральна гілка влади, покликана урівноважувати інші гілки влади у цьому напрямі. При вирішенні вказаної справи необхідно встановити, чи може наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника\~становити втручання у мирне володіння у значенні\~статті 1 Першого протоколу, і якщо так, то чи є таке втручання законним і чи переслідує легітимну мету «в інтересах суспільства», а також чи є воно пропорційним меті, якої прагнуть досягти. Правовою метою накладення арешту на майно боржника [PERSON] було\~забезпечення реального\~виконання судового\~рішення.\~Тобто,\~кредиторАТ КБ «ПриватБанк», на користь якого у боржника виникло зобов`язання за судовим рішенням, яке підлягає примусовому виконанню, має обґрунтовані очікування, що внаслідок накладення арешту на майно боржника та його подальшої реалізації остаточне рішення суду буде виконане. Тож накладення та існування арешту на майно боржника до закінчення примусового виконання судового рішення має важливе значення для забезпечення виконання остаточного судового рішення та реального поновлення прав фізичних та юридичних осіб. Разом з тим, враховуючи повернення виконавчого листа кредитору та у подальшому продаж прав вимоги, відсутність звернень про заміну сторони виконавчого провадження, закінчення строків пред`явлення виконавчого документа до виконання, піддає сумніву правову мету збереження арешту - забезпечення виконання судового рішення в примусовому порядку. Збереження арешту, накладеного на майно боржника, за таких умов свідчить, що особа позбавляється можливості вільно розпоряджатися своїм майном (у тому числі майном, набутим після винесення державним виконавцем постанови про арешт майна) без існування для цього правової мети, оскільки сам факт існування арешту не призведе до реального поновлення прав кредитора. За таких обставин особа змушена нести надмірний індивідуальний тягар. Отже, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови, коли немає виконавчого провадження та майнових претензій з боку кредитора, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Подібного підходу притримується Верховний Суд у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 127/1547/14-ц (провадження № 61-12997св21), Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 січня 2023 року у справі № 2-3600/09 (провадження № 61-12406св21). При цьому, статтею 59 вищезазначеного Закону передбачено підстави зняття арешту. Суд враховує, що якщо особа просить про зняття арешту, накладеного на майно під час здійснення виконавчого провадження, з інших підстав, ніж ті, які віднесені до повноважень виконавців, то оцінка наявності таких підстав для зняття арешту належить до компетенції суду відповідно до частини п`ятої статті 59 Закону № 1404-VIII. За таких обставин суд встановив, що з об`єктивних причин перестала існувати правова мета накладення арешту на майно боржника (закінчення строку пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання), а тому наявні підстави для задоволення позовних вимог. Так як позивач вимогу про розподіл судових витрат не заявляла, відповідно суд з урахуванням принципу диспозитивної цивільного судочинства, передбаченого положеннями\~статті 13 ЦПК України, розподіл таких витрат не здійснює.

Outcome: approved