Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

До Роздільнянського районного суду Одеської області надійшов вказаний позов через підсистему ЄСІТС «Електронний суд»,\~згідно з яким\~представник позивача - Романенко Михайло Едуардович просив стягнути з відповідачки: -заборгованість за Кредитним договором № 659403 від 16 липня 2021 року у розмірі 22 989,87 гривень; -судові витрати у розмірі 2 422,40 гривень; -витрати на\~професійну\~правничу допомогу у розмірі 6000,00 гривень. Стислий виклад позиції позивача. 16 липня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЛОН КРЕДИТ» (далі Первісний кредитор) та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 659403 (далі Кредитний договір). Первісний кредитор свої зобов`язання за Кредитним договором виконав у повному обсязі, перерахувавши відповідачці кредитні кошти у розмірі - 12 000,00 гривень. Разом з цим, відповідачка порушила свої зобов`язання, внаслідок чого утворилася заборгованість, право вимоги щодо якої на підставі договору факторингу перейшло до позивача. Стислий виклад заперечень відповідачки. [PERSON] належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, але в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов у встановлений судом строк не подавала. Водночас обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 8 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України"). Як відзначив суд у рішенні у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), сторона зобов`язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань». Процесуальні дії у справі. 15 серпня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 16 липня 2021 року між Первісним кредитором та [PERSON] було укладено Кредитний договір на наступних умовах: Згідно умов Кредитного договору відповідачці надався кредит у гривні, яка у свою чергу зобов`язалася одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Первісний кредитор виконав свої зобов`язання за Кредитним договором у повному обсязі, однак відповідачка допустила порушення своїх зобов`язань, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 22 989,87 гривень, з яких: -10 848,20 гривень заборгованість за тілом кредиту; -12 141,67 гривень - заборгованість за відсотками. Разом з цим, відповідно до договору факторингу № 2808-23 від 28 серпня 2023 року та витягів до нього, право вимоги за Кредитним договором перейшло до позивача. Водночас статтями\~12, 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, та норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). У відповідності до приписів частини 8\~статті 178 ЦПК України\~суд вирішує справу за наявними матеріалами, оскільки відповідачкою у встановлений судом строк відзив на позов не подано. Як встановлено, між відповідачкою та Первісним кредитором був укладений Кредитний договір. Первісний кредитор виконав свої зобов`язання за Кредитним договором. Однак відповідачка допустила порушення своїх зобов`язань, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 22 989,87 гривень, права вимоги щодо якої на підставі договору факторингу перейшло до позивача. З цього приводу суд вважає необхідним зазначити, що частиною першою\~статті 1077 ЦК України\~передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 "...боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі". Разом із цим, частина 1\~статті 526 ЦК України\~регламентує, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно\~статті 527 ЦК України\~боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Згідно частини першої статті 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини 1\~статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Велика Палата Верховного Суду (справа №127/15672/16-ц) в постанові від 08 листопада 2019 року зазначила, що для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. На підставі викладеного, оцінивши аргументи сторін та фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Розподіл судових витрат. Відповідно до частини першої\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Щодо витрат на правничу допомогу, суд зазначає, що згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Як встановлено, між позивачем та адвокатом Романенко Михайлом Едуардовичем було укладено договір № 42649746 від 01 січня 2025 року про надання правової допомоги (далі Договір). Відповідно до додаткової угоди №659403 до Договору адвокат зобов`язався здійснити представництво та захист інтересів Клієнта у справі щодо стягнення кредитної заборгованості з відповідачки, вартість правничої допомоги 6 000 гривень, що підтверджується детальним описом робіт (наданих послуг). Відповідно до диспозиції частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. [PERSON] не заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. На підставі викладеного, враховуючи складність справи, яка є малозначною, критерії реальності адвокатських витрат, відсутність клопотання про зменшення витрат, наявні докази, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу.

Outcome: approved