Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

06.06.2025 позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями та частку земельної ділянки площею 0,2500 га з кадастровим номером 6321281001:00:001:0143, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [INFO] помер чоловік [PERSON] , з яким познайомилася в 2007 році, разом працювали. Оскільки його колишня дружина [PERSON] вигнала його з квартири, переїхав до неї в орендоване житло в м. Харків. В 2013 році чоловік купив будинок за адресою: [ADDRESS] , де разом проживали до дня його смерті. Але шлюб [PERSON] з колишньою дружиною розірвано лише у 2018 році за рішенням суду. Зареєстрували шлюб 30.11.2019. Вважає, що є єдиною спадкоємицею та має право на все майно після смерті чоловіка, тому звернулася до нотаріальної контори, де відкрито спадкову справу №517 від 28.11.2023. Отримала свідоцтво про право на спадщину, а саме на частину житлового будинку з господарськими будівлями та частку земельної ділянки, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Відносно другої половини нерухомого майна нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки правочини купівлі майна вчинені в період шлюбу та є спільним майном колишнього подружжя. Зауважила, що після розірвання шлюбу в жовтні 2018 року [PERSON] зверталася до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя грошових коштів, що знаходилися на депозитному рахунку в ПАТ «Ощадбанк». Не претендувала на житловий будинок, придбаний [PERSON] в с. Благодатне, так як знала, що на той час фактично не проживали однією сім`єю, що не оспорювалось. Протягом 5 років з дня смерті [PERSON] ніяких претензій не пред`являла, як і не подала заяву про прийняття спадщини, незважаючи на те, що нотаріус повідомив її про наявність права власності у спільному майні. [PERSON] ніколи не житла у спірному будинку, не приїжджала туди, не цікавилася цим майном, хоча знала про його наявність. Після виконання вимог ст.187 ЦПК на підставі ухвали суду від 12.06.2025 відкрито провадження у цивільній справі, з урахуванням вимог ст.274 ЦПК судовий розгляд проведено в порядку загального позовного провадження. Правом подання інших заяв по суті справи в порядку ст.174 ЦПК України, сторони не скористалися. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить задовольнити, так як вирішити це питання в позасудовому порядку неможливо. Представник відповідача міський голова Скрипніченко В.В. подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника міської ради, просить прийняти рішення згідно закону на підставі наявних доказів. Завідувач Валківської ДНК Харківської області Кобзар Н.Я. надала заяву про розгляд справи за відсутності представника установи, проти позовних вимог не заперечує. Копію ухвали суду про відкриття провадження у справі разом із копією позовної заяви та доданими до неї документами направлено відповідачу [PERSON] рекомендованим повідомленням, але відправлення повернуто до суду через відсутність адресата за вказаною адресою, про що свідчить відмітка Укрпошти від 19.06.2025. У випадку, якщо судову повістку не вручено та зазначено, що «адресат відсутній за вказаною адресою», за вимогами п.3,4 ч.8 ст.128 ЦПК України судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки, і особа вважається повідомленою. Згідно висновку Верховного Суду у постанові від 18.01.2023 у справі №947/15524/20, відповідно до ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Крім того, у відповідності до ч.10 ст.187 ЦПК України виклик [PERSON] , як відповідача у справі, здійснено через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч.1 ст.223 ЦПК України). Будь-які інші заяви чи клопотання щодо проведення інших процесуальних дій, в тому числі забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 31.07.2013 [PERSON] за згодою дружини [PERSON] придбав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а також земельну ділянку площею 0,2500 га з кадастровим номером 6321281001:00:001:0143, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташовані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується даними договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, посвідчених 31.07.2013 приватним нотаріусом Валківського районного нотаріального округу Харківської області Левчуком С.В., зареєстровані в реєстрі за №885, 888 відповідно. КП «Валківське БТІ» станом на 27.08.2024 виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , який в цілому належить [PERSON] , інвентаризаційна справа №56. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.08.2018 у справі №641/3752/18 розірвано шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 23.08.1985 Комінтернівським відділом РАЦС. Із ухвали Валківського районного суду Харківської області від 11.12.2018 у справі №615/1409/18, 13.09.2018 [PERSON] зверталася до суду із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому просила взнати за нею право особистої приватної власності на частину грошових коштів, що знаходяться на депозитному в ПАТ «Ощадбанк», який відкритий на ім`я [PERSON] . Цією ж ухвалою прийнято відмову [PERSON] від позову, а провадження у справі закрито. 30.11.2019 [PERSON] уклав шлюб з позивачем, після чого їй присвоєно прізвище [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис №124 від 30.11.2019. [PERSON] помер [INFO] , про що свідчать дані свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №568 від 13.11.2023. Після його смерті Валківською ДНК Харківської області 28.11.2023 заведена спадкова справа №71634885 у спадковому реєстрі, №178/2023 рік у нотаріуса, де спадкоємцем першого ступеня спорідненості вказана [PERSON] дружина спадкодавця, що слідує із витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №80852087 від 15.04.2025. Згідно свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих 15.04.2025 державним нотаріусом Валківської ДНК Харківської області Кобзар Н.Я., зареєстрованих в реєстрі за №473, 475, спадкова справа №178/2023 рік, спадкоємцем майна [PERSON] є його дружина [PERSON] . Спадщина, на яку видані ці свідоцтва, складається з частки житлового будинку з господарськими будівлями та частки земельної ділянки площею 0,2500 га (кадастровий номер 6321281001:00:001:0143), що розташовані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав від 15.04.2025. Постановою державного нотаріуса Валківської ДНК Харківської області Кобзар Н.Я. №324/02-31 від 15.04.2025 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на іншу частку житлового будинку та частку земельної ділянки площею 0,2500 га (кадастровий номер 6321281001:00:001:0143), що розташовані за адресою: [ADDRESS] , які належали померлому [INFO] [PERSON] , оскільки підпадають під категорію спільного майна колишнього подружжя, тому до складу спадщини позивача входить лише частка цього нерухомого майна. Із акту обстеження фактичного місця проживання №9 від 20.05.2025, [PERSON] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] з 28.12.2013 разом із чоловіком [PERSON] , який помер [INFO] . Розпорядженням Благодатненської сільської ради №38 від 18.12.2015 перейменовано об`єкти топоніміки в с. Благодатне, а саме вул. Радянську на вул. Дружби. Ст.41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним. За ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). В ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності за положеннями ст.321 ЦК України є непорушним і ніхто не може протиправно бути обмеженим в реалізації свого права власності. Ст.328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за заповітом та законом. З ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Об`єктом відносин спадкування виступають права та обов`язки спадкодавця у їх сукупності, що належали йому на момент смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов`язання встановлено законодавством у зв`язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. Право власності на земельну ділянку, з положень ст.1225 ЦК України, переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. В ст.125 ЗК України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України). За ч.1 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч.1 ст.61 СК України). Ст.63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України (ст.68 СК України). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений (ст.69 СК України). Згідно із ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст.71 СК України). Ч.2 ст.72 СК України встановлено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Аналізуючи наведені правові норми, оцінивши надані докази в їх сукупності, враховуючи, що незаконність набуття померлим права власності на спадкове майно судом не встановлено, колишня дружина спадкодавця [PERSON] у визначений законодавством строк не звернулась до суду із заявою про поділ спільного майна подружжя та не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , позивач у справі є єдиним спадкоємцем за законом, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо визнання права власності на спадщину, яка залишилася після смерті [PERSON] , оскільки оформити спадові права в нотаріальному порядку неможливо. На підставі викладеного,

Outcome: approved