Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-10 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до\~ [PERSON] про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) на утримання дитини [PERSON] , [INFO] . Вказав, що між позивачем та [PERSON] було зареєстровано шлюб 20.11.2010 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Коростишівського районного управління юстиції Житомирської області. Від шлюбу сторони мають дитину: [PERSON] [INFO] . Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 12.08.2022 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. 22.06.2022 Брусилівським районним судом Житомирської області було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду - з 20.06.2022 і до досягнення дитиною повноліття. Свої обов`язки по сплаті аліментів позивач виконує. Однак, на даний час дитина проживає два тижні з чотирьох у місяці з батьком - позивачем, а тому є всі підстави для стягнення аліментів з відповідачки, оскільки батьки мають нести однакові витрати на проживання дитини. Посилаючись на ст. ст. 180-183, 141,150 СК України, просив суд стягнути з [PERSON] заробітку як аліментів на утримання дитини. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії Ухвалою судді від 19.05.2025 позов залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою судді від 17.06.2025, після усунення недоліків, у справі відкрито спрощене позовне провадження. Ухвалою суду від 29.07.2025 відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження. В судовому засіданні позивач позов підтримав. Вказав, що так як з 2022 року змінились обставини, і дитина тепер не постійно проживає з матір`ю, а два тижні з чотирьох проживає з ним, то наявні підстави для стягнення аліментів і з матері. Вказав, що аліменти, що з нього стягуються за судовим наказом, складають десь 2 000 грн в місяць, судові рішення про їх зменшення чи припинення їх сплати відсутні, але на даний час на розгляді суду є його позов про звільнення від сплати аліментів. Вказав, що також несе додаткові витрати на дитину. Просив позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав. Вказав, що оскільки батьки мають рівні права та обов`язки щодо утримання дітей, то й стягувати аліменти з відповідачки буде законно та справедливо, враховуючи, що дитина половину часу живе з батьком. Відповідачка в судовому засіданні проти позову заперечила. Вказала, що аліменти в розмірі 2 000 грн не покривають витрат на дитину, вона також несе додаткові витрати на неї. Підтвердила, що два тижня з чотирьох дитина живе з батьком, але це не завжди чітко й періодично в такий строк. Представник відповідача [PERSON] заперечив щодо позову. Вказав, що оскільки позивач є боржником по аліментам, а відповідачка стягувачем, аліменти не переглянуті й не скасовані, то відсутні підстави для стягнення аліментів зі стягувача на користь боржника. Також вказав на недоведеність тієї обставини, що дитина живе з батьком, так як будинок, де мешкає позивач, є спільною власністю сторін. Просив відмовити в позові. Фактичні обставини встановлені судом Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 20.11.2010 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Коростишівського районного управління юстиції Житомирської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.03.2012, [PERSON] та [PERSON] мають спільну дитину сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 12.08.2022 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. 22.06.2022 Брусилівським районним судом Житомирської області видано наказ, яким вирішено стягнути з [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого та проживаючого за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , зареєстрованої та проживаючої за адресою: [ADDRESS] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду - з 20.06.2022 і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням виконкому Брусилівської селищної ради від 07.05.2025 затверджено висновок органу опіки та піклування Брусилівської селищної ради, яким було визначено місце проживання [PERSON] , 2012 р.н., за почерговим графіком: два тижні з матір`ю, два тижні з батьком. Відповідно ухвали Брусилівського районного суду Житомирської області від 12.05.2025, заяву [PERSON] було задоволено, а судовий наказ від 25.03.2025 про стягнення з неї аліментів на утримання сина [PERSON] , 2012 р.н. скасовано за нововиявленими обставинами, у видачі судового наказу за заявою [PERSON] відмовлено. Також в судовому засіданні заслухано думку дитини [PERSON] , який вказав, що почергово по два тижні живе з матір`ю та татом, кошти для нього дають обоє батьків. Інших доказів суду не надано. Застосовані судом норми права Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша\~статті 15 ЦК України, частина перша\~статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 XII\~78912 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У ч. 1 ст. 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно частин 8, 9\~ст. 7 СК України\~регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно із\~ст.141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом\~ст.180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 2, 3\~ст. 181 СК України). Відповідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За змістом частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. У частині першій статті 10 СК України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Відповідно до частини четвертої статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінка доводів сторін, мотиви застосування норм права та висновки суду по суті спору У вказаній справі сторонами не ставиться під сумнів та встановлена судом та обставина, що дитина [PERSON] , 2012 року народження, на даний час проживає з батьком та матір`ю по два тижні на місяць, тоді як на час винесення судового наказу про стягнення з [PERSON] дитина постійно проживала з відповідачкою, [PERSON] . Також, встановленим є той факт, що з 2022 року існує судове рішення у виді судового наказу про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] , дане судове рішення чинне та виконується належним чином. Тобто, у даній справі позивач, який є платником аліментів на дитину просить стягнути «зустрічні» аліменти на одну і ту ж дитину з особи, матері дитини, яка, водночас, вже є стягувачем аліментів. І таке звернення позивач мотивує зміною обставин та періодичним проживанням з ним дитини. Оцінюючи правовідносини, що склалися, суд враховує, що жодною нормою СК України не передбачено права особи, яка платить аліменти, на одночасне стягнення аліментів на утримання цієї ж дитини з особи, яка вже є стягувачем аліментів. Навпаки, у ст. 192 СК України чітко врегульовано, що у випадку зміни обставин, які враховувались при стягнення аліментів, їх платник лише наділений правом на перегляд їх розміру и припинення їх сплати. У разі ж задоволення даних позовних вимог фактично створиться ситуація, за якою на утримання однієї й тієї ж дитини є два стягувача аліментів, які одночасно є і їх платниками. Вказане, вочевидь, не лише ігнорує право боржника про зменшенню розміру аліментів чи їх припинення як спосіб корегувати розмір аліментів при зміні обставин, а й не відповідає інтересам дитини, так як фактично відбуватиметься «взаємозарахування» зустрічних аліментів між батьками без їх фактичного отримання дитиною, що суперечить ст. 7 СК України, ст. 179 СК України та ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року. При цьому, як повідомили сторони в суді, [PERSON] після зміни обставин та початку періодичного проживання з ним дитини, на утримання якої він платить аліменти, не ініціював питання про зменшення розміру аліментів на підставі ст. 192 СК України, але на даний час на розгляді суду перебуває справа про припинення сплати ним аліментів на дитину. В свою чергу, в постановах Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі № 450/1686/17 та від 15 липня 2019 року у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Верховний Суд у постанові від 25 вересня 2019 року у справі № 753/2187/17 роз`яснив, що як правило, особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Переважно, спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18. При цьому, обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (пункт 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19). Отже, суд приходить до висновку, що звернення [PERSON] до суду із позовом про стягнення аліментів з [PERSON] у зв`язку зі зміною обставин та періодичним проживанням дитини з позивачем,\~\~не є належним способом захисту прав позивача, а таким може бути позов про зменшення розміру аліментів чи припинення їх сплати, на підставі ст. 192 СК України, ст.273 ЦПК України. Враховуючи вказане, суд відмовляє в позові у зв`язку з обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав. Розподіл судових витрат. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за законом, в зв`язку з відмовою в позові та за відсутності інших видів судових витрат, на підставі ст. 141 ЦПК України, судові витрати у виді судового збору покладаються на державу.

Outcome: dismissed