Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-17 00:00:00

03.07.2025 позивач ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 26.11.2021 ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] уклали електронний кредитний договір (акцептування оферти) про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4813932, відповідно до якого [PERSON] отримав від ТОВ «МІЛОАН» кредит у розмірі 15 000,00 грн строком на 30 днів. 26.07.2024 між ТОВ «МІЛОАН» та позивачем був укладений договір факторингу № 26-07/2024, умовами якого визначено, що ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» за плату отримує належні ТОВ «МІЛОАН» права вимоги до боржників відповідно до реєстру боржників. Згідно з п. 2.1. вказаного договору внаслідок передачі права вимоги ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» заміняє ТОВ «МІЛОАН» у кредитних договорах про споживчий кредит та набуває права грошових вимог клієнта за цими кредитними договорами. Згідно п. 2.3. цього договору до фактора переходять права клієнта як первісного кредитора за договорами про споживчий кредит в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Зокрема фактор має право здійснювати нарахування та стягнення процентів за користування кредитом та/чи процентів, за порушення грошового зобов`язання (відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України) за договорами про споживчий кредит (в тому числі за періоди, що передували відступленню прав вимоги, якщо такі нарахування не були здійснені клієнтом) за умови дотримання вимог чинного законодавства України, нарахування та стягнення неустойки (штраф, пеня) за порушення боржниками грошових зобов`язань, нарахування будь-яких платежів і комісій відповідно до умов договорів про споживчий кредит. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 4813932 від 26.11.2021 про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 25.06.2025, наданим позивачем, заборгованість за тілом кредиту складає 11 273,00 грн, заборгованість за відсотками 15 890,55 грн, заборгованість за комісією 1 500,00 грн. Сума заборгованості разом 28 663,55 грн. Ухвалою судді Новодністровського міського суду Чернівецької області від 16.07.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження із викликом сторін. Позивач та його представники у судові засідання не з`являлися, проте у позовній заяві клопотали розгляд справи здійснювати за їх відсутності. Крім того позивач повідомив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач у судові засідання не з`являвся, хоча належним чином був повідомлений про місце, час і дату судових засідань, зокрема, шляхом надіслання ухвали про відкриття провадження у справі, судових повісток (рекомендовані повідомлення поверталися з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою»). Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки у судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Крім того, відповідно до приписів ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, на підставі ст. 223, 280 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та постановити заочне рішення у справі. Перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов такого висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права. Суд установив, що 26.11.2021 [PERSON] за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується через особистий кабінет на веб-сайті та/або відповідний мобільний додаток уклав з ТОВ «МІЛОАН» договір № 4813932 про надання споживчого кредиту, за умовами якого позичальник отримав кредитні кошти у сумі 15 000,00 грн строком на 30 днів, згідно з п. 1.4. договору позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 26.12.2021, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (графік платежів), редакція якого наведена в додатку № 1 до цього договору (а. с. 54). Отже, тіло кредиту - 15 000 грн, строк надання кредиту - 30 днів, стандартна (у т. ч. денна) процентна ставка - 1 % в день. Згідно з п. 6.3. договору № 4813932, приймаючи пропозицію товариства про укладання цього кредитного договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. правилами, паспортом споживчого кредиту та графіком платежів) договору в цілому та підтверджує, що: він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством, що розміщені на сайті товариства та є невід`ємною частиною цього договору; він не перебуває під впливом алкогольних, наркотичних, психотропних, токсичних речовин, здатний усвідомлювати значення своїх дій та управляти своїми вчинками; на момент підписання кредитного договору не існує ніяких обставин, які могли б негативно вплинути на платоспроможність позичальника та/або які створюють загрозу належному виконанню цього договору, про які він не повідомив товариство (судові справи, майнові вимоги третіх осіб тощо), зокрема позичальник підтверджує, що він не подавав до суду заяву про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, стосовно нього відсутнє відкрите провадження у справі про неплатоспроможність (банкрутство) та, що на момент укладення цього договору підстав передбачених Кодексом України з питань банкрутства для відкриття такого провадження не існує; вся інформація надана товариству, в т.ч. під час заповнення та відправлення заяви про надання кредиту, є повною, актуальною та достовірною; він відповідає вимогам заявника, що встановлені розділом 2 правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством, що розміщені на сайті товариства та є невід`ємною частиною цього договору; він не є військовослужбовцем та не проходить один з видів військової служби, визначених ч. 6 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в момент укладення цього договору. Правила надання фінансових кредитів ТОВ «МІЛОАН» у редакції, чинній на момент укладення кредитного договору з відповідачем, надані суду. Факт укладення кредитного договору та погодження усіх його умов сторонами підтверджуються копією Договору № 4813932 про надання споживчого кредиту від 26.11.2021, паспортом споживчого кредиту та анкетою-заявою на кредит № 4813932, які підписані відповідачем належним чином електронним підписом одноразовим ідентифікатором V4206 26.11.2021 [PERSON] . На підтвердження належного підписання сторонами наведених вище документів позивач надає також довідку про ідентифікацію клієнта [PERSON] , який шляхом підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора акцетував кредитний договір. З боку позикодавця договір був підписаний ТОВ «МІЛОАН» з допомогою ЕЦП, про що у матеріалах справи також наявний відповідний протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису та результат перевірки підпису. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Таким чином, встановлені вище обставини, підтверджують факт укладання між первісним кредитором та відповідачем кредитного договору, шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, умовами яких було визначено суму кредиту, розмір відсотків, порядок повернення грошових коштів, та строк дії кредитних договорів, при цьому факт отримання грошових коштів підтверджується відповідними довідками про переказ грошових коштів на картку позичальника. Отже, суд уважає встановленою та доведеною належними доказами обставину укладення кредитного договору між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] з дотриманням вимог законодавства щодо укладення договорів в електронній формі та погодження його умов сторонами. Крім того, позивач надав суду квитанцію LIGPAY, у якій зазначається ID операції: 1834136233; Order ID: 665de32f-ac8f-423f-b7e9-a20485adb770_637735285739570264; ідентифікатор еквайра: АТ КБ «ПриватБанк»; ідентифікатор платіжного пристрою: І01306PL; сума та валюта операції: 15000,0 UAH; час та дата операції: 2021.11.26 13:02; призначення платіжної операції: кошти згідно договору 4813932; платник - назва: ТОВ «МІЛОАН» (видача); сайт: https://miloan.ua; ідентифікатор платника: 40484607; IBAN: 29249827590695; телефон: [NUMBER]; отримувач - найменування платіжної системи: VISA; номер платіжного інструменту: [NUMBER] (АТ КБ ПриватБанк Ліцензія НБУ № 22 від 05.10.2011). Згідно з п. 2.1.кредитного договору № 4813932 від 26.11.2021 кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Таким чином, суд має можливість ідентифікувати операцію по перерахунку грошових коштів у розмірі 15 000,00 грн як таку, що відбулася на користь відповідача і саме [PERSON] отримав наведені кошти, що доводиться достатніми доказами. Відповідно до розрахунків заборгованості відповідача позивач частково здійснював платежі на виконання умов договору та частково сплачував заборгованість, яка у нього виникла у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору. Таким чином, на день подання позову до суду - 03.07.2025 заборгованість відповідача становила: 28 663,55 грн. Проаналізувавши розрахунок заборгованості відповідача, наданий ТОВ «МІЛОАН», суд дійшов такого висновку. 26.11.2021 відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 15 000,00грн. Відповідач 28.12.2021 сплатив грошові кошти у розмірі 1650,00 грн, 31.12.2021 - 1590,00 грн, 05.01.2022 - 1676,00 грн, 11.01.2022 - 1813,00 грн, 16.01.2022 - 1863,00 грн, 06.02.2022 - 4086,00 грн. Після цього жодних платежів [PERSON] не проводив. Суд звертає увагу, що відповідно до п. 6.7 правил відкриття кредитної лінії у разі недостатності суми здійсненого платежу для сплати заборгованості в повному обсязі, кошти сплачені позичальником спрямовуються на погашення заборгованості у такій послідовності: 1) нараховані прострочені проценти, комісії; 2) прострочена заборгованість за кредитом; 3) нараховані проценти; 4) нарахована комісія за надання кредиту 5) заборгованість за кредитом; 6) нарахована неустойка, проценти за прострочення виконання грошового зобов`язання. Заборгованість кожної наступної черги погашається після повного погашення заборгованості попередньої черги. Товариство має право в будь-який момент змінити чергу (пріоритет) для погашення заборгованості за кредитом в односторонньому порядку, якщо це не суперечить законодавству. Після прийняття товариством часткового виконання/погашення заборгованості графік розрахунків (платежів) може коригуватись (оновлюватись), в частині визначення залишку суми кредиту, комісії (якщо застосовується), процентів за користування кредитом та може (необов`язково) передбачати розмір нарахованої неустойки та інших платежів або лише інформація щодо актуального розміру заборгованості в особистому кабінеті позичальника. Зазначена черговість погашення заборгованості не поширюється на випадок сплати позичальником комісії (винагороди) за управління та обслуговування кредиту необхідної для продовження строку кредитування, оскільки здійснення позичальником часткового/повного погашення заборгованості за кредитом не передбачає сплати такої комісії (винагороди). З 26.11.2022 по 26.12.2022 відповідачу нараховувалися відсотки у розмірі 150,00 грн у день (15000 ? 1 % = 150,00 грн). Протягом строку кредитування вказаного у п. 1.3. договору (30 днів) відповідач не сплачував відсотки за користування кредитом, але продовжував ним користуватися. Відповідно до п. 2.3.1.2. пролонгація на стандартних (базових) умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п. 1.6. договору. У випадку, якщо позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах. Тому позивач у новому періоді, починаючи з 27.12.2021 по 28.12.2021, почав нараховувати відсотки у розмірі 5 % на стандартних (базових) умовах, що становить 750,00 грн у день. 28.12.2021 [PERSON] здійснив платіж у розмірі 1650,00 грн, з яких: 750,00 грн були зараховані на погашення відсотків по кредиту, 450,00 грн сплатив комісію за управління та обслуговування кредитом та 450,00 грн позивач зарахував на тіло кредиту. Після цього, починаючи з 29.12.2021 по 31.12.2021, відповідно до п. 2.3.1.1. договору позивач знову почав нараховувати відсотки на пільгових умовах (1 %), що становить 145,50 грн у день (14 550 ? 1 % = 145,50 грн). Тіло кредиту вже становить 14 550,00 грн. 31.12.2021 відповідач знову здійснив платіж у розмірі 1590,00 грн, з яких: 718,00 грн були зараховані на погашення відсотків по кредиту, 436,00 грн сплатив комісію за управління та обслуговування кредиту, чим продовжив строк нарахування відсотків на умовах пільгового періоду на 3 дні та 436,00 грн позивач зарахував на тіло кредиту. Новий розмір тіла кредиту становить 14 114,00 грн (14 550 - 436 = 14 114 грн). Починаючи з 01.01.2022 по 03.01.2022 відповідачу почали нараховуватися відсотки на тіло кредиту у розмірі 141,14 грн у день. З 04.01.2022 по 05.01.2022 позивач знову почав нараховувати відсотки за стандартною (базовою) ставкою у розмірі 705,70 грн у день (14 114 ? 5 % = 705,70 грн). 05.01.2022 [PERSON] здійснив платіж у розмірі 1676,00 грн, з яких: 830,00 грн були зараховані на погашення відсотків по кредиту, 423,00 грн сплатив комісію за управління та обслуговування кредитом, чим продовжив строк нарахування відсотків на умовах пільгового періоду на 3 дні та 423,00 грн позивач зарахував на тіло кредиту. Тіло кредиту вже становить 13 691,00 грн (14 114 - 423 = 13 691 грн). З 06.01.2022 по 08.01.2022 відповідачу почали нараховуватися відсотки на тіло кредиту у розмірі 136,91 грн у день. З 09.01.2022 по 11.01.2022 позивач знову почав нараховувати відсотки за стандартною (базовою) ставкою у розмірі 684,55 грн у день (13 691 ? 5 % = 684,55 грн). 11.01.2022 відповідач здійснив платіж у розмірі 1813,00 грн, з яких: 993,00 грн були зараховані на погашення відсотків по кредиту, 410,00 грн сплатив комісію за управління та обслуговування кредитом, чим продовжив строк нарахування відсотків на умовах пільгового періоду на 3 дні та 410,00 грн позивач зарахував на тіло кредиту. Новий розмір тіла кредиту становить 13 281,00 грн (13 691 - 410 = 13 281 грн). Починаючи з 12.01.2022 по 14.01.2022 відповідачу почали нараховуватися відсотки на тіло кредиту у розмірі 132,81 грн у день. З 15.01.2022 по 16.01.2022 позивач почав нараховувати відсотки за стандартною (базовою) ставкою у розмірі 664,05 грн у день (13 281 ? 5 % = 664,05 грн). 16.01.2022 [PERSON] знову здійснив платіж у розмірі 1863,00 грн, з яких: 1067,00 грн були зараховані на погашення відсотків по кредиту, 398,00 грн сплатив комісію за управління та обслуговування кредитом, чим продовжив строк нарахування відсотків на умовах пільгового періоду на 3 дні та 398,00 грн позивач зарахував на тіло кредиту. Тіло кредиту вже становить 12 883,00 грн (13 281 - 398 = 12 883 грн). З 17.01.2022 по 19.01.2022 відповідачу почали нараховуватися відсотки на тіло кредиту у розмірі 128,83 грн у день. Починаючи з 20.01.2022 по 02.02.2022 позивач знову почав нараховувати відсотки за стандартною (базовою) ставкою у розмірі 644,15 грн у день (12 883 ? 5 % = 644,15 грн). З 03.02.2022 по 06.02.2022 позивач знову почав нараховувати відсотки за пільговою процентною ставкою у розмірі 128,83 грн у день (12 883 ? 1 % = 128,1583 грн). 06.02.2022 відповідач здійснив платіж у розмірі 4 086,00 грн, з яких: 2 376,00 грн були зараховані на погашення відсотків по кредиту, 100,00 грн сплатив комісію за управління та обслуговування кредитом, чим продовжив строк нарахування відсотків на умовах пільгового періоду на 4 дні (з 03.02.2022 по 06.02.2022) та 1 610,00 грн позивач зарахував на тіло кредиту. Новий розмір тіла кредиту становить 11 273,00 грн (12 883 - 1610 = 11 273 грн). З 07.02.2022 по 21.02.2022 відповідачу почали нараховуватися відсотки на тіло кредиту за процентною ставкою 0,01 % у розмірі 1,13 грн у день (11 273 ? 0,01 % = 1,13 грн), відповідно до п. 2.2.3. договору проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6. цього договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п. 1.3, запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку встановлену п. 1.6 договору. Якщо визначена п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах, згідно п. 2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п. 1.6. договору. Стандартна (базова) процентна ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов`язань позичальника зі сплати процентів протягом первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах є меншим, ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний строк кредитування, що продовжений на стандартних (базових) умовах, це означає, що протягом первісного строку кредитування та/або в період пролонгації на пільгових умовах позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою встановленою п. 1.6 та процентною ставкою визначеною п. 1.5.2 договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено товариством без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди позичальника. Починаючи з 22.02.2022 по 24.02.2022, а також 04.03.2022 позивач знову почав нараховувати відсотки на пільгових умовах за процентною ставкою 1 % у розмірі 112,73 грн у день (11 273 ? 1 % = 112,73 грн). Проаналізувавши розрахунок заборгованості суд дійшов висновку, що відповідач до закінчення строку кредитного договору - 23.03.2022 інших платежів не проводив. Таким чином, суд доходить переконання про те, що позовні вимоги у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 11 273,00 грн є підставними. Щодо відсотків, нарахованих позивачем, то суд уважає за необхідне зазначити таке. Здійснивши перевірку розрахунку заборгованості суд встановив, що такий не суперечить умовам кредитного договору. Виходячи із наведеного суд резюмує, що сукупна сума стягнення за відсотками повинна складати 15 890,55 грн. Враховуючи зазначене вище, позивач просить суд у цьому позові стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором, а саме: 1) прострочену заборгованість за тілом кредиту - 11 273,00 грн; 2) прострочену заборгованість за нарахованими відсотками - 15 890,55 грн, що разом становить - 27 163,55 грн. Також позивач заявив позовні вимоги про стягнення з відповідача на його користь комісії у розмірі 1 500,00 грн. Щодо стягнення з відповідача комісії за надання кредиту у розмірі 1 500,00 грн (10,00 % від суми кредиту) суд уважає за необхідне зазначити таке. У п. 1.5.1. вказано, що комісія за надання кредиту становить 10,00 % (десять цілих, нуль сотих відсотків) від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Тому позовні вимоги у цій частині є підставними. Щодо належності права вимоги позивачу суд зважає на таке. 26.07.2024 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» був укладений договір факторингу № 26-07/2024, у п. 2.1 якого визначено, що клієнт - первісний кредитор відступає за плату своє право грошової вимоги до боржників строк виконання зобов`язань за якою настав, або яке виникне у майбутньому у сумі 287 052 895,25 грн. (двісті вісімдесят сім мільйонів п`ятдесят дві тисячі вісімсот дев`яносто п`ять гривень 25 копійок), а фактор, здійснивши фінансування в порядку, передбаченому цим договором, приймає право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту, і стає новим кредитором за договорами про споживчий кредит, раніше укладеними між клієнтом і боржниками. Фактором у даному договорі виступив позивач. Згідно з п. 6.1.3. перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників для друку згідно додатку № 4, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників для друку підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані, зазначені у реєстрі боржників містяться у додатку № 1 до договору факторингу № 26-07/2024 від 26.07.2024 та є його невід`ємною частиною. Відповідно до п. 6.6. цього договору ТОВ «МІЛОАН» зобов`язалося протягом 10 робочих днів з дати відступлення прав вимог за договорами про споживчий кредит повідомити боржників у спосіб, визначений частиною першою статті 25 Закону України «Про споживче кредитування» та який передбачений договором про споживчий кредит, про укладення цього договору та про передачу персональних даних боржників, повідомити, що платіж на користь фактора є належним, а також надати інформацію про фактора (найменування, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, місцезнаходження, інформацію для здійснення зв`язку - номер телефону, адресу, адресу електронної пошти), а також іншу інформацію, згідно законодавства. Фактор, у свою чергу, погоджується, що зазначений обов`язок зберігається за фактором у разі подальшого відступлення права вимоги за відповідним договором. Відповідно до п. 8.1. для реалізації фактором придбаного ним права вимоги до боржників клієнт зобов`язаний передати фактору документацію за актом приймання-передачі документації боржників (додаток 6) у строк не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з дати переходу від клієнта до фактора права вимоги. Документація передається в електронному вигляді на електронному носієві чи на електронну пошту фактора, зазначену в пункті 15.1. цього договору, а акт приймання-передачі документації боржників (додаток 6) підписуєтьсясторонами в електронному вигляді з накладенням КЕП або в паперовому вигляді. Згідно з вимогами п. 6.6. та п. 8.1. договору факторингу № 26-07/2024 від 26.07.2024 ТОВ «МІЛОАН» передало, а ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» прийняло реєстр боржників для друку складеного у вигляді електронного документу з накладенням КЕП у «ВЧАСНО» на 432 сторінках клієнта від 26 липня 2024 року, складений за формою згідно з додатком 1 до договору, кількість боржників: 21 979, після чого, від клієнта до ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» перейшли права вимоги заборгованості від боржників і дане товариство стало новим кредитором відносно боржників стосовно заборгованостей, що підтверджується даними акту приймання-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 26-07/2024 від 26.07.2024. Відповідно до витягу з реєстру боржників право вимоги до [PERSON] також було переуступлене. Позивач надав низку доказів на підтвердження укладення договору факторингу і належного передання права вимоги до [PERSON] від ТОВ «МІЛОАН» до нього. Це, зокрема, договір факторингу № 26-07/2024 від 26.07.2024, витяг з Реєстру боржників щодо відповідача та його боргу, акт приймання-передач цього реєстру, платіжна інструкція про проведення оплати позивачем як фактором на користь ТОВ «МІЛОАН» за договором. Отже, факт передання права вимоги до [PERSON] до позивача суд уважає також доведеним. Відповідно до розділу 1 договору факторингу право вимоги (як предмет договору) - це всі належні клієнту права грошової вимоги до боржника, які виникли на підставі договорів про споживчий кредит. Договір про надання споживчого кредиту № 4813932 був укладений 26.11.2021 на строк 30 днів. Отже, строк кредитування закінчився 26.02.2022. Суд доходить переконання, що на день розгляду справи позивачу підставно належить право вимоги до відповідача., яке ґрунтується на договорі № 4813932 про надання споживчого кредиту, укладеному 26.11.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] . Суд уважає надані позивачем докази достовірними, допустимими, належними та такими, що у своїй сукупності підтверджують обставини, на які він покликається, у частині надання кредитних коштів та невиконання зобов`язань за договором відповідачем. А також суд вбачає за доведену ту обставину, що право вимоги належить позивачу відповідно до договору факторингу № 26-07/2024 від 26 липня 2024. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Позивач як на підстави заявлених вимог посилається на те, що слід стягнути з відповідача на його користь заборгованість сукупно у розмірі 44 867,00 грн у зв`язку із порушенням зобов`язань за описаними вище кредитними договорами. За статтею 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. У статті 14 зазначеного Закону виснувано: договір про споживчий кредит укладається в порядку, визначеному цивільним законодавством України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Визначення кредитодавцем можливості укладення договору про споживчий кредит здійснюється на підставі відповідного запиту (заяви) споживача, у тому числі з використанням засобів дистанційного зв`язку, та оцінки кредитоспроможності споживача. Кредитодавцю забороняється встановлювати плату за розгляд запиту (заяви) про укладення договору про споживчий кредит. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Предметом виконання грошового зобов`язання за договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань. Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 612 цього кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Зібрані докази вказують на те, що [PERSON] 26.11.2021 уклав договір № 4813932 про надання споживчого кредиту з ТОВ «МІЛОАН», права вимоги за якими у подальшому стали предметом договору факторингу, укладених між кредитодавцем і позивачем - ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС». За умовами кредитного договору відповідачу надавалися кредитні кошти, які він зобов`язався повернути та сплатити відсотки за користування ними у порядку, визначеному договорами. Суд вбачає, що відповідач намагався сплачувати заборгованість за відсотками протягом строку кредитування, як для покриття основної суми кредиту, так і для покриття відсотків за користування ним. Однак отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ні первісному кредиторові, ні ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» не були повернуті. 26.07.2024 право вимоги за договором, укладеним з [PERSON] , було відступлене за договором факторингу позивачеві. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Таким чином, у ЦК України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.03.2021 року у справі №906/1174/18 (провадження №12-1гс21, п. 38) навела такі ознаки, що притаманні договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Договір відступлення прав вимоги є ідентичним за правовою природою до договору факторингу. Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ні первісному кредиторові, ні позивачу не повернуті, позицію відповідача, який жодних аргументів чи доказів для доведення протилежного не надав, а також вимоги ч. 1 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що свідчить про порушення прав позивача, суд вважає, що право позивача на повернення заборгованості по тілу кредиту, нарахованих відсотках та комісії підлягає захисту в судовому порядку. Таким чином, відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов`язання за договорам № 4813932 про надання споживчого кредиту від 26.11.2021, укладеним із ТОВ «МІЛОАН». Щодо стягнення з відповідача заборгованості за комісією у розмірі 1 500,00 грн суд уважає за необхідне зазначити таке. Відповідно до п. 1.5.1. вказано, що комісія за надання кредиту становить 10,00 % (десять цілих, нуль сотих відсотків) від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Таким чином, позивач просить стягнути суму комісії 1 500,00 грн. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Тому позовні вимоги у цій частині є підставними. Суд зауважує, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи щодо стягнення з нього грошових коштів за зобов`язаннями відповідно до умов кредитного договору, заяв по суті справи, інших клопотань, доказів на підтвердження протилежних обставин не подавав, проти позову не заперечував та заяв щодо застосування строків позовної давності тощо не надавав. Суд вважає надані позивачем докази достовірними, допустимими, належними та такими, що у своїй сукупності достатні та підтверджують обставини, на які він покликається у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, за комісією та відсотками. Загалом суд також бере до уваги позицію відповідача, який заяви по суті справи до суду не надавав, жодні обставини, викладені позивачем, не заперечував, свої аргументи не наводив, у судові засідання не з`являвся. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин суд дійшов висновку, що у даному випадку мають місце порушення з вини відповідача прав позивача щодо порядку погашення заборгованості за договором та вважає, що позов підлягає до задоволення повністю, шляхом стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» сукупно заборгованості у розмірі 28 663,55 грн. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. Згідно зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати: 1)на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову-на відповідача; 2) у разі відмови в позові-на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з позовними вимогами ціна позову у справі становить 28 663,55 грн. Позовні вимоги задоволено повністю. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2 422,40 грн, та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000,00 грн. За ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (постанова ВП ВС від 27.06.2018 у справі №826/1216/16). У постанові Верховного Суду від 20.10.2021 № 757/29103/20-ц виснувано, що витрати за адвокатські послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/ третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку із розглядом конкретної справи. На підтвердження укладення договору про надання правової (правничої) допомоги позивач надав копію такого договору № 02-07/2024 від 02.07.2024, сторонами якого є ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» та АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС» (в особі керуючого партнера - Бурдюг Т. В.). Крім того, позивачем надано перелік тарифів на послуги, де погоджена вартість послуг, витяг з акту № 11 на надання правничої допомоги від 30.05.2025, у яких адвокатське об`єднання надає професійну юридичну допомогу у відповідності до заявок на надання юридичної допомоги щодо примусового стягнення заборгованості з [PERSON] , відповідно до якого адвокатське об`єднання надало позивачеві професійних послуг сукупно на 13 000 грн. Суд наголошує, що відповідач не заперечував проти стягнення судових витрат з нього на користь позивача, у т. ч. витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, не оспорював їх розмір тощо. За таких обставин, суд дійшов висновку, що у даному випадку мають місце порушення з вини відповідача прав позивача щодо порядку погашення заборгованості за кредитним договором та вважає, що позов підлягає до задоволення повністю, шляхом стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» сукупно заборгованості 28 663,55 грн. Отже, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути: 13 000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Судовий збір, який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача складає: 2 422,40 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved