Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-16 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 17838,00 грн заборгованості за кредитними договорами. Зазначає, що 24.06.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено кредитний договір № 24.06.2024-100001790. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Заборгованість за цим договором позики у сумі 17838,00 грн, яка складається з заборгованості по тілу кредиту у сумі 6000 грн, відсотками 7938,00 грн., комісії 900,00 грн та неустойки у сумі 3000 грн, відповідач не погасив, внаслідок чого позивач, посилаючись на приписи ст. 512,514, 1082 ЦК України, звернувся до суду. 12.09.2025 представник відповідача надіслів відзив на позов. Не спростовуючи факту укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів, представник вказує на те, що позивачем не надано виписки по рахунку, що не дає можливість визначити правильність розрахунків по кредиту, зокрема відсутні відомості про рух коштів по такому рахунку з дня надання кредитних коштів по день остаточного розрахунку наданого суду. Також відповідач заперечував проти стягнення комісії, посилаючись на те, що оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів та Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року. Також представник вказує на неправомірне встановлення відсотків за кредитом, що суперечить вимогам частини четвертої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», та протиправне нарахування пені. Ухвалою суду від 26.08.2025 провадження по справі було відкрито. У судове засідання позивач не з`явився, просив суд розглядати справу без участі його представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, у разі повторної неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка та її представник в судове засідання не з`явились, були належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи, заяв про розгляд справи у їх відсутності суду не надавали. Ураховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України,фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 24.06.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено кредитний договір № 24.06.2024-100001790 шляхом надання пропозиції на укладення договору з боку позикодавця та послідуючим її акцептуванням позичальником, відповідачем, за умовами якого товариство надає позичальнику кредит у розмірі 6000,00 грн . Договором передбачено, що кредит надається строком на 98 днів. Дата надання кредиту 24.06.2024, дата повернення 29.09.2024 (п. 4 та п. 9 заяви). Процентна ставка становить: 1,35 % за день та застосовується у межах строку кредиту. Договором також передбачено сплату комісії у сумі 900,00 грн (п. 8 заяви). Договір укладено дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції. Договір підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором. Своїм листом від 04.06.2025 ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» повідомило, що кошти у сумі 6000 грн було зараховано від повідачу 24.06.2024. Доказів погашення кредитної заборгованості по всим договорам матеріали справи не містять. Оскільки відповідач не погасив кредитну заборгованість, позивач звернувся до суду із даним позовом. Вирішуючи спір, судом враховано таке. Відповідно до ч. 1ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно положень статей 3,627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1ст. 1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми. Відповідно до ч. 1ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст.3,12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. За вимогами ЦПК України суди повинні враховувати висновки, викладені у постановах Верховного Суду. Так, у пункті 141 Постанови від 05.04.2023 року у справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду уточнила свій висновок зроблений у іншій справі таким, що у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом»(стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Щодо заперечень відповідача, суд наголошує на такому Наданий позивачем розрахунок ціни позову надає суду достатньо можливості для визначення факту правильності чи неправильності нарахування кредитних платежів. Щодо надання виписки по рахунку, то суд звертає увагу на те, що сам факт отримання кредитних коштів відповідачем не заперечувався, рух коштів відображено у розрахунку ціни позову. Крім того, відповідач, наполягаючи на обов`язковій наявності виписки по рахунку, не надає власних спростувань чи тверджень того, що позивачем здійснено неправильний розрахунок позову у частині неврахування фактів погашення кредиту, що свідчить про безпідставність його заперечень. Щодо відсоткової ставки по кредиту, суд зазначає таке. Суд погоджується із тим, що відсоткова ставка є високою, а розмір заборгованості за відсотками перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту. Водночас, суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є\~обов`язковим\~для виконання\~сторонами. Тому, відступати від умов договору, який погоджений сторонами навіть тоді, коли його умови, на думку сторони, є несправедливими, у суду немає підстав. Відповідачка також вказувала на те, що встановлений у договорі розмір відсоткової ставки не відповідає приписам ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Суд не може застосувати до спірних правовідносин вказану норму з огляду на таке. Згідно статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п`ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках,\~встановлених цим\~Кодексом,\~нікчемний правочин\~може бути\~визнаний судом\~дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Закон України «Про споживче кредитування» не містить положень про те, що невідповідність умов договору у частині встановлення процентної ставки за користування кредитом, тягнуть за собою недійсність договору у цій частині. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону, обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки має базуватися на припущенні, що договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом погодженого строку та що кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі. Отже, сторона, яка заперечує дійсність умов договору, повинна звернутися до суду із вимогою про визнання цього договору, (його частини), недійсним. Водночас відповідачка із такими вимогами до суду не зверталася. Враховуючи положення чинного законодавства України про принцип свободи договору, позивач мав можливість не вступати у кредитні відносини із відповідачем, якщо дійсно вважав встановлений розмір відсотків за користування коштами несправедливими, натомість позивач погодив зі своєї сторони такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень. Щодо комісії, суд зазначає таке. Відповідно до п. 8 акцепту (заявки кредитного договору №24.06.2024-100001790 (кредитної лінії)) комісія, пов`язана з наданням кредиту 15% від суми кредиту та дорівнює 900 грн. 00 коп. Комісія розраховується шляхом множення суми кредиту (база розрахунку) на розмір Комісії у відсотковому значенні. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, нарахування комісії позивачем відповідає умовам укладеного договору та законодавству про захист прав споживачів. Щодо розрахунку суми заборгованості по вказаним договором, то суд зазначає таке. Враховуючи те, що вказаний договір про надання позики підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами договору надання грошових коштів у позику. Тому позов у частині стягнення з відповідача на користь позивача основної суми заборгованості у розмірі 6000,00 грн. підлягає задоволенню. Судом перевірено правильність нарахування відсотків, з урахуванням висновків зроблених Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 05.04.2023 року у справі № 910/4518/16, та встановлено, що їх розрахунок позивачем зроблено вірно. Водночас стягнення із відповідача неустойки у сумі 3000 грн. буде суперечити приписам п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Отже із відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у сумі 14838,00 грн, з яких: 6000 грн. основного боргу, заборгованості за відсотками 7938,00 грн., комісії 900,00 грн. У силу приписів ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач просить стягнути із відповідача 17838 грн. Водночас судом вирішено стягнути 14838,00 грн, що становить 83,1 %. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі: (2422,40 грн х 83,1 %) = 2013,01 грн.

Outcome: partial