Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-15 00:00:00

\~ \~ \~ \~До Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської звернулась [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє представник - адвокат Ліснічка Н.І. з позовом до Інгулецького відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування арешту з нерухомого майна. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно з інформацією з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 08.04.2010 в межах виконавчого провадження №9705401 було накладено арешт на все нерухоме майно, що належить [PERSON] (до зміни прізвища [PERSON] ). В 2017 році вказане виконавче провадження було знищено у зв`язку із закінченням строку зберігання, проте арешт з нерухомого майна не знято. \~ \~ \~ \~Позивач просить суд зняти арешт з нерухомого майна накладений у межах вказаного виконавчого провадження та зобов`язати Інгулецький відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) внести відповідні зміни до реєстру обтяжень. Позивач у судове засідання не з`явилась. Представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача в судові засідання, призначені на 22.07.2025, 13.08.2025 та 11.09.2025 не з`явився, про день та час розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток до його електронного кабінету. Судова повістка на 11.09.2025 доставлена 13.08.2025 року. Відзив на позов до суду не надходив. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 17 червня 2025 року позов подано до суду. 19 червня 2025 року позов залишено без руху. 26 червня 2025 року представником позивача подано уточнену позовну заяву та квитанцію про сплату судового збору. Ухвалою суду від 01 липня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке. Із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованої 23.06.2025, видно, що [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Саяпіною І.Г., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 77267279 від 14.02.2025. 08.04.2010 за №9705401, реєстратором: Дніпропетровська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови Інгулецького відділу ДВС Криворізького міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА784916 від 08.04.2010 зареєстровано за типом обтяження арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 9705401, об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно власника [PERSON] . Із копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] встановлено, що після укладення шлюбу 22.12.2006 року [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . \~ \~ \~ \~Листом від 15.05.2025 року Інгулецький ВДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області повідомив, що у згідно автоматизованої системи виконавчих проваджень (спецпідрозділ) встановити щодо якого виконавчого провадження накладено арешт не має можливості. На теперішній час виконавчі провадження термін зберігання яких закінчився є знищеними згідно з п.2 розділу ХІ правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями №1829/5, затверджені Наказом Міністерства юстиції України 07.06.2017 року, тому встановити щодо якого виконавчого провадження накладено арешт не має можливості. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які випливають з порушення права позивача на розпорядження належним нерухомим майном, внаслідок не зняття з нього арешту. \~ \~ \~ \~Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, а відповідно до частини 4 цієї ж статті ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Статтями 316-320, 321, 328 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава - не втручається у здійснення власником права власності. Право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із Закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень. Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду. Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Згідно з частиною 2 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. При надходженні заяви боржника у випадках виявлення арештів, державний виконавець перевіряє підстави завершення, наявність інших виконавчих проваджень, та у разі виконання боржником покладених на нього зобов`язань рішенням суду, державним виконавцем готується постанова про зняття арешту з майна (у разі її відсутності в матеріалах виконавчого провадження), завіряється підписом та гербовою печаткою, що є підставою для зняття арешту та внесення відповідних записів до Державних реєстрів. \~ \~ \~ \~Як видно з матеріалів справи Державним виконавцем Інгулецького відділу ДВС Криворізького МУЮ 08.04.2010 року винесено постанову АА 784916 про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження боржника [PERSON] . \~ \~ \~ \~На теперішній час виконавчі провадження, термін зберігання яких закінчився - знищені, проте державним виконавцем при завершенні виконавчого провадження щодо позивача у справі, чинність арешту не скасовано. Крім того, доказів щодо наявності виконавчого провадження, боржником в якому є [PERSON] стороною відповідача не надано, встановити щодо якого виконавчого провадження накладено арешт не має можливості. Як передбачено\~\~ч.5\~ст.59\~ Закону України "Про виконавче провадження"\~арешт може бути знятий за рішенням суду. Хоча спірний арешт був накладений на підставі Закону України «Про виконавче провадження» та в межах повноважень відповідної ДВС, наразі стороною позивача доведено факт належності позивачці права на нерухоме майно, а підстави для застосування вказаного обтяження наразі відпали, оскільки виконавче провадження, яке слугувало підставою для накладення арешту, фактично відсутні, а доказів протилежного не здобуто. \~ \~ \~ \~Знищення матеріалів виконавчого провадження за сплином терміну зберігання не може обмежувати права боржника як власника нерухомого майна. І такі права в цій конкретній ситуації підлягають захисту в межах позовного провадження. \~ \~ \~ \~Обраний спосіб захисту права власності в даному випадку суд вважає правильним, таким, що не порушує інтереси сторін та третіх осіб в даному провадженні, та не суперечить закону. Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині скасування арешту з нерухомого майна (всього майна), належного позивачу, тому що накладення арешту порушує права останньої на вільне володіння майном. Позовні вимоги в частині зобов`язання посадових осіб Інгулецького відділу ДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області внести відповідні зміни до реєстру обтяжень є такими, що задоволенню не підлягають, виходячи з такого. Суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 ЦПК України. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання суду дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням суду є контроль за легітимністю прийняття рішень. Виходячи зі змісту положень ЦПК України щодо компетенції суду, останній не може підміняти інший державний орган та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього державного органу. Судовий захист повинен сприяти відновленню порушеного права особи, яка звернулася за таким захистом. Окрім того, встановлено, що у відповідача відсутнє виконавче провадження в межах якого було накладено арешт, а тому останній не має можливості зняти арешт з внесенням змін до реєстру обтяжень. Таким чином, в задоволенні позовних\~вимог \~ [PERSON] \~про зобов`язання\~Інгулецький відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області внести відповідні зміни до реєстру обтяжень слід відмовити. Питання щодо розподілу судових витрат позивачем не порушувалось.

Outcome: partial