Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси надійшли матеріали цивільної справи за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до [PERSON] про відшкодування витрат, у якій просив стягнути з відповідача на користь позивача 32682,28 гривень як відшкодування витрат, заподіяних позивачу; стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору у розмірі 3028,00 гривень. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 12.09.2023 між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та [PERSON] укладено договір страхування наземного транспорту № 604/23-ЕР/Ц5, згідно з яким ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Audi Q7», д. н. з. [NUMBER] , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. 16.12.2023 в м. Одеса, по вул. Новоберегова, 61, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Audi Q7», д. н. з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Audi А6», д. н. з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . ДТП сталася в результаті порушення ПДР водієм «Audi А6», д. н. з. [NUMBER] , [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортному засобу марки «Audi Q7», д. н. з. [NUMBER] , були спричинені механічні пошкодження, а його власнику завданий матеріальний збиток. Вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу склала 32682,28 гривень. ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» сплатило страхове відшкодування на підставі Рахунку № SKZ0002167/SKSF0002320 від 17.06.2024, наданого ТОВ«ЗС ГРУПП», у розмірі 32682,28 гривень. Станом на дату ДТП, а саме 16.12.2023 року цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Audi А6», д. н. з. [NUMBER] , не була застрахована, тому позивач має право зворотної вимоги до відповідача. За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали справи передані для розгляду судді Чорнусі Ю.В. Ухвалою суду від 08.04.2025 відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначенням судового засідання на 03.06.2025. На адресу суду 22.05.2025 через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, на підставі наявних доказів, відсутність заперечень щодо ухвалення заочного рішення судом. У судове засідання 03.06.2025 сторони не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце судового засідання належним чином. Відповідач про причини неявки до суду не повідомив, клопотання та заяви не подавав. Розгляд справи відкладено на 03.09.2025. На адресу\~суду 29.07.2025 через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, на підставі наявних доказів, відсутність заперечень щодо ухвалення заочного рішення судом. У судове засідання 03.09.2025 сторони не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце судового засідання. Відповідач про причини неявки до суду не повідомив, клопотання та заяви не подавав. Відповідно до ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 (провадження № 61-22682св19) зазначив про те, що у разі, коли наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Оскільки судом вжито всіх заходів для забезпечення належного сповіщення відповідача про судовий розгляд, однак відповідач до суду не з`являвся, про причини неявки до суду не повідомляв, не подав відзив, враховуючи відсутність заперечень позивача щодо ухвалення судом заочного рішення, суд дійшов висновку про необхідність розглядати справу по суті за відсутності відповідача, повідомленого про дату, час і місце розгляду справи, за правилами заочного розгляду справи та на підставі наявних у справі доказів, згідно з вимогами ч. 4 ст. 223 ЦПК України та ч. 1 ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою у судові засідання сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. На підставі ч. 1 ст. 244 ЦПК України 03.09.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та відклав ухвалення та проголошення судового рішення до 12.09.2025. Станом на момент розгляду справи інші заяви по суті справи, окрім позовної заяви, у матеріалах справи відсутні. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, надавши оцінку доказам, наявним у справі, суд дійшов наступних висновків. Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно з ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката) (ч. 1 ст. 990 ЦК України). Положеннями ч. 1 ст. 993 ЦК України визначено, що до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ч. 1-2 ст. 108 Закону України «Про страхування» страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат. Якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (ст. 1188 ЦК України). Статтею 4 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (надалі по тексту Закон № 1961-IV), визначено, що суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону № 1961-IV). Відповідно до п. 17.1 ст. 17 Закону № 1961-IV страховики зобов`язані укладати договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір "Зелена картка") відповідно до цього Закону та чинного законодавства України. Згідно з ч. 22.1. ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з п. 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" до страховика, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК. У постанові Верховного Суду від 24.03.2021 (справа № 523/3212/19 провадження № 61-12680св20) зазначено, що до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Суд встановив, що постановою Приморського районного суду м. Одеси від 30.01.2024 у справі № 522/415/24 [PERSON] , [INFO] , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 850,00 гривень. Згідно із зазначеною постановою, 16.12.2023 о 13:40 год. м. Одеса на вул. Новоберегова, буд. 61, водій автомобіля «Audi А6», д. н. з. [NUMBER] , [PERSON] не був уважним, не вибрав безпечний боковий інтервал, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «Audi Q7», під керуванням [PERSON] , чим порушив вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, з матеріальними збитками (а. с. 25). Постанова набрала законної сили 12.02.2024. Згідно наданої суду копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , 08.06.2024 за [PERSON] зареєстровано право власності на автомобіль Audi Q7, 2015 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер транспортного засобу: [NUMBER] (а. с. 20). Відповідно до копії свідоцтва про спадщину за законом від 04.04.2024, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Боліщук С.І. посвідчила належність майна, зокрема транспортного засобу марки Audi, моделі Q7, 2015 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , як спадкоємцю зазначеного майна [PERSON] , на підставі ст. 1261 Цивільного кодексу України (спадкова справа № 11/2023, зареєстровано в реєстрі за № 88) (а. с. 18). 12.09.2023 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (страховик) та [PERSON] (страхувальник) укладено Електронний договір № 604/23-EP/Ц5 добровільного страхування наземного транспорту « [PERSON] » (далі - Договір № 604/23-EP/Ц5 від 12.09.2023), на умовах, визначених в індивідуальній оферті № 604/23-EP/Ц5 від 12.09.2023 щодо укладення електронного Договору добровільного страхування наземного транспорту « [PERSON] », шляхом заповнення та підписання Заяви (акцепту) (а. с. 5-16). Предметом Договору\~№ 604/23-EP/Ц5\~від 12.09.2023\~є майнові\~інтереси,\~що не\~суперечать закону,\~пов`язані\~з володінням,\~користуванням і\~розпорядженням наземним\~транспортним засобом,\~вказаним у\~розділі 5\~Договору.\~Згідно з\~вказаним Договором № 604/23-EP/Ц5 від 12.09.2023 вбачається факт страхування транспортного засобу Audi Q7, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова (шасі) [NUMBER] , 2015 року випуску. Серед страхових ризиків, вказаних у Договорі, зазначено, зокрема збитки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Строк дії Договору: з 13.09.2023 до 12.09.2024. 20.06.2024 [PERSON] звернулася до страховика із заявою щодо напрямку виплати та/або доплати страхового відшкодування (а. с. 19) та просила здійснити виплату/доплату страхового відшкодування на рахунок СТО № UA 393806340000026007114736001, одержувач: ТОВ «ЗС ГРУПП», сума виплати: 32682,28 гривень. На підставі виконаного розрахунку страхового відшкодування (а. с. 30) позивач склав страховий акт № 006.02829623-2 від 20.06.2024 (а. с. 29) та здійснив страхову виплату у розмірі 32682,28 гривень на рахунок № [NUMBER] , отримувач: ТОВ «ЗС ГРУПП», код отримувача: 38572987, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією платіжної інструкції кредитового переказу коштів № 29966279 від 21.06.2024 (а. с. 33). До матеріалів справи додані копії акту огляду транспортного засобу (дефектна відомість) Audi Q7, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова VIN [NUMBER] , 2015 року випуску (а.с. 26), фотоматеріалів (а. с. 27-28), заяви про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу від 18.12.2023 (а. с. 17), відповіді від НПУ щодо дорожньо-транспортної пригоди (а. с. 22), рахунків (а. с. 31-32), претензії позивача від 01.07.2024 вих. № 010724-1141/р про сплату коштів у розмірі 32682,28 гривень з доказами її направлення відповідачу (а.с. 34-36). Таким чином, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, з урахуванням положень ст. 993 ЦК України та ст. 108 Закону України "Про страхування", у межах фактичних витрат набув право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. У матеріалах справи відсутні докази виконання відповідачем претензії позивача від 01.07.2024 вих. № 010724-1141/р. Також у матеріалах справи відсутні докази того, що на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Audi А6», д. н. з. [NUMBER] . Дослідивши наявні у справі докази, які є належними, допустимими та достатніми для висновку про обґрунтованість вимог позивача, враховуючи, що позивач здійснив виплату страхового відшкодування та у позивача як страховика в порядку суброгації виникло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого страхового відшкодування, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви до суду позивачем сплачений судовий збір у розмірі 3028,00 гривень, згідно з наданої копії платіжної інструкції кредитового переказу коштів № 62523405 від 28.01.2025. При відкритті провадження у справі суд встановив факт зарахування суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. Враховуючи задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача підлягає стягненню сума сплаченого позивачем судового збору у розмірі 3028,00 гривень.

Outcome: approved