Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-16 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Процент» звернулось до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №6069-2237-3 від 27.01.2024 року. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до укладеного кредитного договору №6069-2237-3 від 27.01.2024 року між ТОВ «ФК «Процент» та [PERSON] , відповідач отримав кредит у розмірі 6 000,00 грн., строком на 365 днів (до 26.01.2025 року), шляхом переказу на належну позичальнику платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ «УНІВІЕРСАЛ БАНК», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % від суми кредиту за кожен день користування (912,5 % річних). Кредитний договір\~був укладений\~в електронному\~вигляді шляхом\~реєстрації відповідача\~на веб-сайті\~в мережі\~Інтернетhttps://procent.com.ua\~та підписання\~кредитного договору\~електронним підписом\~з одноразовим\~ідентифікатором,\~відповідно до\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію».\~Підписання кредитного\~договору електронним\~підписом з\~одноразовим ідентифікатором\~є прямою\~і безумовною\~згодою відповідача\~з умовами\~кредитного договору,\~Правилами надання\~грошових коштів\~у позику,\~в тому\~числі і\~на умовах\~фінансового кредиту,\~з яким\~він ознайомився\~перед підписанням\~кредитного договору\~та отриманням\~кредиту.\~Електронний підпис\~з одноразовим\~ідентифікатором 205072\~направлявся відповідачу\~27.01.2024\~о 12:19:28\~год шляхом\~надсилання повідомлення\~на мобільний\~номер [NUMBER] ,\~який \~зазначений в\~кредитному договорі\~та ITC.\~Кредитний договір\~був підписаний\~відповідачем 27.01.2024\~о 12:19:44\~год шляхом\~введення електронного\~підпису з\~одноразовим ідентифікатором\~205072\~в особистому\~кабінеті на\~веб \~сайті в\~мережіІнтернет https://procent.com.ua. Кредитні кошти були відправлені відповідачу 27.01.2024 на платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «УНІВІЕРСАЛ БАНК», що підтверджується чеком. ТОВ «Фінансова компанія «Процент» свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, надавши у розпорядження [PERSON] погоджену суму кредиту. У свою чергу, відповідач в порушення умов кредитного договору не повернула суму кредиту, не сплатила нараховані відсотки відповідно до Графіку платежів, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 03.03.2025 становить: 6\~000,00 грн заборгованість за кредитом, 54\~750,00 грн заборгованість за нарахованими процентами за період з 27.01.2024 по 26.01.2025 року, що нараховані відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 2,5 % за кожен день користування кредитом (912,5 % річних) та Графіку платежів. За таких підстав, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №6069-2237-3 від 27.01.2024 у загальному розмірі 60\~750,00 грн, а також 2422,40 грн. судового збору та 10 000,00 грн. витрат на правову допомогу. Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05.03.2025 цивільну справу за позовом ТОВ «ФК «Процент» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором передано за підсудністю до Полтавського районного суду Полтавської області. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 31.03.2025 матеріали вказаної цивільної справи передано на розгляд за підсудністю до Карлівського районного суду Полтавської області. 18 квітня 2025 року дана справа надійшла до Карлівського районного суду Полтавської області. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.04.2025 справу розподілено головуючому судді Попову М.С. Ухвалою судді від 21.04.2025 відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою суду від 22.05.2025 здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін на розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 24.06.2025 від відповідача надійшов відзив на позов, у якому просить у задоволенні позову ТОВ «ФК «Процент» до [PERSON] відмовити та зменшити проценти за користування кредитними коштами. В обґрунтування відзиву вказує, що положення укладеного договору є несправедливими, які порушують положення Закону України «Про захист прав споживачів» і доводиться правовими висновками ВС та аналогічними рішеннями судів апеляційної інстанції, так як проценти за користування кредитними коштами у декілька разів перевищують тіло кредиту. Більш того, позивач не надав докази видачі кредитних коштів відповідачу. Наданий розрахунок заборгованості не підтверджений жодним первинним документом, що оформлений відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», а отже не підтверджено передачу коштів в розумінні ч. 2 ст. 1046 ЦК України. Зазначає, у даному випадку позивач не просить стягнути з нею пеню (або інші формально виражені штрафні санкції) за прострочення виконання взятих на себе зобов`язань, однак за нарахування лише суми процентів за користування кредитними коштами, що у 10 разів перевищує суму (тіло) кредиту, є нічим іншим як несправедливою умовою та фактично виступає як міра відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язання. За перерахованих обставин, вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні. 30.06.2025 року через систему «Електронний суд» представник ТОВ «ФК «Процент» Руденко К.В. подав відповідь на відзив, у якій вказав, що кредитний договір був підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором після ознайомлення із ним на сайті шляхом реєстрації на веб-сайті фінансової компанії. При цьому зразок кредитного договору, правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, викладені для загального доступу в мережі Інтернет на сайті https://procent.com/ua. Укладення відповідачем кредитного договору було його правом, а не обов`язком, яке було реалізовано на власний розсуд. Відповідач не був обмежений у часі для ознайомлення з умовами кредитування та умовами договору. Представником позивача звернуто увагу на те, що будь-які зміни до кредитного договору №6069-2237-3 від 27.01.2024 не вносилися. Відповідно до умов кредитного договору відповідачка отримала кредит у розмірі 6000,00 грн строком на 365 днів шляхом їх переказу на її платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% від суми кредиту за кожен день користування (912,5% річних). Відповідач своєчасно не сплатила нараховані відсотки відповідно до Графіку платежів, в зв`язку з чим виникла заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом, що має відображення у Розрахунку заборгованості, порушує умови кредитного договору, не виконує взятих на себе зобов`язань. Також зазначено, що за договорами про споживчий кредит, які укладатимуться зі споживачами після набрання чинності Законом № 3498-IX, в тому числі строк кредитування за якими триватиме після 21.08.2024, денна процента ставка повинна розраховуватися на дату укладення договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених саме на дату укладання такого договору. При цьому, денна процента ставка залишається незмінною протягом усього строку кредитування за договором про споживчий кредит за умови, що до нього не вносилися зміни щодо складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки (строку кредитування, загальних витрат за споживчим кредитом та загального розміру кредиту). Зміни до кредитного договору, що укладений з відповідачем, не вносились (додаткові договори щодо продовження строку дії та інших умов не укладались), то відповідно правових підстав для перерахунку денної процентної ставки, яка є фіксованою немає, оскільки станом на дату укладення кредитного договору діяло обмеження щодо максимального розміру денної процентної ставки не більше 2,5% згідно з пунктом 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування». У зв`язку із порушеннями зобов`язань, заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 03.03.2025 року становить: 6000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 54750,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами за період з 27.01.2024 року по 26.01.2025 року, що нараховані відповідно до п. 1.2. кредитного договору за ставкою 2,5 % за кожен день користування кредитом (912,5% річних) та Графіку платежів. Щодо правомірності стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу зазначив, що сума витрат у розмірі 10\~000,00 грн. є співмірною із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, обсягом та ціною позову, а також вказав, що чинним законодавством не передбачено заборони особі, яка здійснює адвокатську діяльність, перебувати на обліку в податкових органах як фізична особа-підприємець, а також не вимагає додаткової реєстрації як самостійно зайнята особа, що здійснює незалежну професійну діяльність. Також 30 червня 2025 року представником позивача подано клопотання про витребування доказів, що містять банківську таємницю. Ухвалою суду від 04.08.2025 задоволено клопотання позивача про витребування доказів, витребувано у АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» запитувану ТОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» інформацію. На виконання вимог ухвали суду АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» надало суду інформацію про те, що на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) банком було емітовано платіжну картку № [NUMBER] . Номер телефону на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] в період з 27.01.2024 по 01.02.2024 року: [NUMBER] . Також АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» надано рух коштів (виписку) по банківській картці № [NUMBER] за період з 27.01.2024 по 01.02.2024 року. У судове засідання представник позивача не з`явився, направив клопотання про розгляд справи за відсутності сторони, просив проводити всі судові засідання за відсутності представника ТОВ «ФК «Процент» за наявними в матеріалах справи документами. Проти заочного рішення не заперечують. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час, дату і місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, причина неявки не відома. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи не перешкоджає розгляду справи по суті, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 27.01.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» та [PERSON] було укладено кредитний договір №6069-2237-3. У цей же день, [PERSON] ознайомилась та підписала графік платежів за договором, який є додатками до кредитного договору № 6069-2237-3 від 27.01.2024 року та містить вичерпну інформацію щодо специфікації кредитного продукту, що був наданий [PERSON] . Згідно з пунктами 1.1 - 1.4 договору товариство надає позичальникові грошові кошти в розмірі 6000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в строки, визначені договором. Процентна ставка за користування кредитом становить 2,5 % від суми кредиту за кожний день (річна процентна ставка становить 912,50%) користування кредитом. Строк надання кредиту та строк дії договору становить 365 днів, з сплатою кредиту в кінці строку користування згідно Додатку №1 до цього договору. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Кредитний договір укладений у електронному виді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет, для чого відповідач пройшла ідентифікацію та верифікацію особи (заповнила анкету-заяву з зазначенням прізвища, ім`я та по батькові, даних паспорта, РНОКПП, місця проживання, місця реєстрації, зазначила реквізити картки для отримання кредиту), підтвердила номер мобільного телефону, ознайомилася з умовами надання кредиту, умовами Кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, здійснила акцептування Кредитного договору, шляхом надсилання електронного повідомлення підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір між ТОВ «ФК «Процент» та [PERSON] було підписано шляхом накладення електронного цифрового підпису позичальника. Електронний підпис з одноразовим ідентифікатором 205072 направлявся відповідачу 27.01.2024 о 12:19:28 год. шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер [NUMBER] , який зазначений кредитному договорі та ІТС. Вказаний номер є фінансовим номером відповідача, що підтверджується наданою АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» інформацією. Кредитний договір був підписаний позичальником 27.01.2024 о 12:19:44 год. шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 205072 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https://procent.com.ua. З копії чеку про проведення переказу №732267603 від 27.01.2024 судом підтверджено, що ТОВ «Фінансова компанія «Процент» своє зобов`язання за кредитним договором № 6069-2237-3 від 27.01.2024 року виконало, надавши у розпорядження [PERSON] кредитні кошти у сумі 6000,00 грн шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на платіжний засіб останньої. Рухом коштів по картці (випискою) з АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 19.08.2025р. за період з 27.01.2024 по 01.02.2024 підтверджується факт зарахування 27.01.2024 року коштів на картковий рахунок [PERSON] в сумі 6000,00 грн. Отже, кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https:procent.com.ua та підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким вона ознайомилася перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту. Зразок кредитного договору, Правила надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, затвердженими наказом директора ТОВ «ФК «Процент» від 14.09.2023 №14/09-23П, викладені для загального доступну в мережі Інтернет на сайті установи. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац 2\~частини другої\~статті 639\~ЦК України\~передбачає,\~що договір,\~укладений за\~допомогою інформаційно-телекомунікаційних\~систем за\~згодою обох\~сторін вважається\~укладеним в\~письмовій формі.Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У Постанові КЦС ВС від 16.12.2020 року у справі № 561/77/19 зроблено висновок, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ч.3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У Постанові КЦС ВС від 12.01.2021 року у справі № 524/5556/19 зроблено висновок, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. ст. 627-629, 638 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами і є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Отже, з матеріалів справи вбачається, що відповідачка уклала кредитний договір №6069-2237-3 від 27.01.2024, що підтверджується електронним підписом відповідачки з одноразовим ідентифікатором 205072. Наведене вказує на те, що сторони досягли згоди щодо істотних умов договору, як того вимагають положення статті 638 ЦК України. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому. В силу положень ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 1.2. кредитного договору, процентна ставка за користування кредитом становить - 2,5 % від суми кредиту за кожний день (річна процентна ставка становить 912,50%) користування кредитом. Строк надання кредиту відповідно до п. 1.3. Кредитного договору становить 365 днів, періодичність платежів зі сплати процентів ставлять кожні 30 днів, що відображено в Додатку №1 до кредитного договору. Згідно з п. 2.4.1. кредитного договору, позичальник зобов`язується у встановлений строк сплачувати нараховані проценти за користування кредитом та повернути кредит. Відповідно до п. 4.2 Кредитного договору, нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються щоденно, з дня його надання позичальнику (дня перерахування грошових коштів на електронний платіжний засіб позичальника), до дня повернення суми кредиту, визначеної у додатку 1 до цього договору (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариства, зазначений у пункті 9 цього Договору) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. У п. 8.2 Договору встановлено, що підписуючи даний договір, позичальник засвідчує, що до укладення договору уважно ознайомився з текстом Паспорта споживчого кредиту, Договору та Правилами, а також отримав від Товариства інформації, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема ч.2 ст 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ст. ст. 9, 25 Закону України «Про споживче кредитування» на веб - сайті Товариства, що забезпечує вірне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Отже, у межах строку кредитування відповідач зобов`язаний сплачувати позивачу проценти періодичними платежами кожні 30 днів. Встановлено, що строк дії договору від 27.01.2024 сторонами визначений 365 днів. Позивач звертає стягнення виключно на заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом за період з 27.01.2024 по 26.01.2025 року та сумою кредиту. З розрахунку заборгованості судом встановлено, що [PERSON] свої зобов`язання з повернення кредиту, та сплати процентів не виконала. Внаслідок прострочення\~ [PERSON] \~свого грошового\~зобов`язання\~утворилася заборгованість\~у загальному\~розмірі 60\~750,00,\~з яких:\~6\~000,00\~грн -\~заборгованість за\~тілом кредиту,\~54\~750,00\~грн.\~-\~ заборгованість\~за процентами\~за користування\~кредитом,що підтверджується розрахунком заборгованості.. Із будь-якими заявами до ТОВ «ФК «Процент» щодо зміни умов кредитування не зверталася. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, судом встановлено факт порушення [PERSON] свого зобов`язання з повернення заборгованості за кредитним договором. Вирішуючи питання обґрунтованості та правильності розміру заборгованості [PERSON] зі сплати процентів за користування кредитом, суд виходить з наступного. Аналізуючи обґрунтованість розміру заборгованості відповідача за кредитним договором, суд звертає увагу, що належним чином дослідити поданий стороною доказ розрахунку заборгованості за кредитним договором, перевірити його та оцінити в сукупності і взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок це процесуальний обов`язок суду (постанова КЦС ВС від 25.05.2022 року у справі № 219/7527/16-ц). Кредитна заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву. Суд першої інстанції у межах наданих йому процесуальним законодавством повноважень не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується з розрахунком, наданим позивачем, оскільки незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі (постанова КЦС ВС від 07.06.2023 року у справі № 234/3840/15-ц). З положень кредитного договору №6069-2237-3 від 27.01.2024 року, графіку платежів за договором, який є Додатком 1 до договору, вбачається, що сторонами було погоджено застосування фіксованої процентної ставки у розмірі 2,5% за кожен день користування кредитними коштами протягом 365 днів і передбачено суму платежу за розрахунковий період 60750,00 грн., з якої проценти за користування кредитом складають 54750,00 грн. З такими умовами кредитування [PERSON] погодилась, підписавши електронним підписом з одноразовим ідентифікатором кредитний договір №6069-2237-3 від 27.01.2024 року та Додатки до нього. У зв`язку з цим, наданий розрахунок заборгованості [PERSON] зі сплати процентів за користування кредитом, суд вважає правильним та обґрунтованим. Проценти нараховані в межах строку кредитування, за погодженою з позичальником процентною ставкою. Таким чином, заперечення сторони відповідача в частині протиправності нарахування процентів за користування кредитом та їх розміру не знайшли свого підтвердження. Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором (див. постанову Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 334/3056/15). При цьому, як зазначено у постанові Верховного Суду від 08.06.2022 № 913/618/21, у справі про стягнення заборгованості, доказувати факт здійснення відповідачем оплати, заявленої позивачем до стягнення, має саме відповідач, а не позивач. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору або отримання права вимоги за цим договором та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". З урахуванням вищевикладеного, суд за результатами повного, всебічного дослідження матеріалів позовної заяви, на основі достатньої сукупності належних, допустимих та достовірних доказів приходить до висновку, що позивачем доведено укладення кредитного договору між ТОВ «Фінансова компанія «Процент» та [PERSON] , факт виконання ТОВ «Фінансова компанія «Процент» свого зобов`язання з надання кредитних коштів, факт порушення [PERSON] свого зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за кредитним договором, що складається з права вимоги заборгованості у загальному розмірі 60750,00 грн., з яких: 6000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 54750,00 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом. На підставі цього суд приходить до висновку про повне задоволення позовних вимог. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що ст. 141 ЦПК України визначено, що судові витрати підлягають відшкодуванню на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. З позовної заяви вбачається, що судові витрата позивача по справі складаються з: витрат на сплату судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2422,00 грн., витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. Стороною відповідача судових витрат не заявлено. Відповідно до ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. [PERSON] заперечення проти обґрунтованості та співмірності заявленого позивачем розміру судових витрат на професійну правничу допомогу не надала. На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу до позовної заяви додано договір №03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03.06.2024, укладений між ТОВ «ФК «Процент» та ФОП Руденко К.В., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Руденко К.В., довіреність від 03.06.2024 року, акт приймання-передачі наданих послуг №7 від 27.11.2024 до договору №03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03.06.2024 року, витяг з реєстру №1 до акту приймання передачі наданих послуг №7 від 27.11.2024, платіжну інструкцію кредитового переказу коштів №1351 від 29.11.2024. Вищенаведені документи судом можуть бути оцінені як належні та достатні у розумінні положень статей 77-80 ЦПК України, оскільки підтверджують факт понесених (здійснених) позивачем ТОВ «ФК «Процент» витрат на професійну правничу допомогу. Враховуючи складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціну позову та значенням справи для сторони, враховуючи якість та обсяг складених представником позивача процесуальних документів (заяв, клопотань), а також зважаючи на відсутність заперечень відповідача проти витрат позивача на професійну правничу допомогу, суд приходить до висновку, що обґрунтованими та співмірними з обставинами даної справи будуть витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. На підтвердження сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн. позивачем надано платіжну інструкцію від 03.03.2025 року №1949. Підстав для звільнення [PERSON] від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір» судом не встановлено. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2 422,40 грн. Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються із: сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн, витрат на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн, всього 12 422,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved