Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-10 00:00:00

У травні 2025 року [PERSON] в особі представника адвоката Кравченко Ольги Василівни звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав. В позовній заяві позивач зазначає, що [PERSON] , є бабою малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідачка, [PERSON] , є матір`ю малолітнього [PERSON] . Батько малолітнього [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , під час виконання бойового завдання із відсічі та стримування збройної агресії РФ, 06.12.2024 року зник безвісти за особливих обставин у населеному пункті Плєхово, Суджанського району Курської області РФ, що підтверджується сповіщенням № 214, виданим [INFO] 13.12.2024. З квітня 2023 року відповідачка перестала піклуватися про сина. З малолітнім [PERSON] не спілкується, не бере участь у його вихованні, не утримує його, не дбає про стан здоров`я сина, не забезпечує нормальних умов для його зростання і розвитку. З цього часу дитиною опікуються батько і баба. На сьогодні малолітній [PERSON] проживає разом з бабусею. Після того, як батько малолітнього [PERSON] зник безвісти, позивачка з метою юридичної можливості вирішувати питання, пов`язані із життям та здоров`ям внука, його вихованням і розвитком, звернулася до Служби (Управління) у справах дітей Запорізької міської ради із заявою про тимчасове влаштування малолітнього [PERSON] до її родини. Згідно з наказом Служби (Управління) у справах дітей Запорізької міської ради № 5575 від 27.12.2024, [PERSON] , [INFO] , тимчасово влаштували в родину [PERSON] , з 27.12.2024 по 27.06.2025. Усі питання, пов`язані з розвитком, вихованням та здобуттям освіти [PERSON] вирішували батько і баба дитини. З метою підготовки до школи [PERSON] відвідує недільну школу Христоянської церкви «Перемога». Окрім того, відповідачка не дбає про стан здоров`я сина. КНП «Лівобережний центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» ЗМР повідомило, що догляд за дитиною здійснює бабуся [PERSON] , яка супроводжує [PERSON] до медичного закладу для обстеження та лікування у випадку хвороби. Рекомендації лікарів виконує у повному обсязі. Мати [PERSON] , не виходить на зв`язок з лікарем 1,5 роки. Позивачка просила суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 04.06.2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Витребувано у Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району висновок висновок щодо можливості та доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Від Органу опіки та піклування районної адміністрації ЗМР по Комунарському району на адресу суду надійшов висновок від 25.06.2025 року №1448/01-36/19.02. Відповідно до висновку районна адміністрація ЗМР по Комунарському району, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити [PERSON] , батьківських прав відносно сина [PERSON] , оскільки [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно сина. Ухвалою суду 11.07.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася повідомлена належним чином клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, відзив до суду на позов не подано. Представники третьої особи районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, як орган опіки та піклування у судове засідання не з`явився, надала через канцелярію суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням положень ст.ст. 223, 280 ЦПК України та думки позивача щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши їх наявними в матеріалах справи доказами, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів має право звернутись кожна особа. Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК . Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язкам. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Судом встановлено, що [PERSON] , є бабою малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданим Вознесенівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 22.05.2019, актовий запис № 635 та свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданим Комунарським відділом запису актів громадянського стану м. Запоріжжя 22.01.1992, актовий запис № 101. Відповідачка, [PERSON] , є матір`ю малолітнього [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданим Вознесенівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 22.05.2019, актовий запис № 635. Шлюб між батьками дитини з не укладався. Батько малолітнього [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , під час виконання бойового завдання із відсічі та стримування збройної агресії рф, 06.12.2024 року зник безвісти за особливих обставин у населеному пункті Плєхово, Суджанського району Курської області рф, що підтверджується сповіщенням № 214, виданим [INFO] 13.12.2024. Згідно з наказом Служби (Управління) у справах дітей Запорізької міської ради № 5575 від 27.12.2024, [PERSON] , [INFO] , тимчасово влаштували в родину [PERSON] , з 27.12.2024 по 27.06.2025. КНП «Лівобережний центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» ЗМР повідомило, що догляд за дитиною здійснює бабуся [PERSON] , яка супроводжує [PERSON] до медичного закладу для обстеження та лікування у випадку хвороби. Рекомендації лікарів виконує у повному обсязі. Мати [PERSON] , не виходить на зв`язок з лікарем 1,5 роки. Таким чином, з квітня 2023 року відповідачка з малолітнім [PERSON] не спілкується, не бере участь у його вихованні, не утримує його, не дбає про стан здоров`я сина, не забезпечує нормальних умов для його зростання і розвитку. Частинами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. За результатами засідання районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району року складено Висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав по віднощенню до сина [PERSON] . Вирішуючи позовні вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав суд враховує вимоги ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, де зокрема зазначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Таким чином, після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, суд дійшов переконання про обґрунтованість позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] батьківських прав по відношенню до її сина [PERSON] оскільки достовірно встановлено, що відповідач не піклується про життя та здоров`я дитини, про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування; не спілкуються з ним у обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, нехтуючи батьківськими правами та обов`язками. Також суд вважає, що рішення про позбавлення батьківських прав здатне забезпечити належний захист дитини, а мотиви для позбавлення батьківських прав є доречними і достатніми. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд дійшов висновку, з метою захисту прав та інтересів дитини, вимоги про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню, оскільки встановлено факт свідомого нехтування [PERSON] своїми обов`язками, небажання змінювати свою поведінку. Суд роз`яснює відповідачу, що згідно ч.1 ст.166 СК України, особа, яка позбавлена батьківських прав, втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Суд також роз`яснює, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав (ч.1 ст.169 СК України), якщо дитина не була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Крім того, згідно із ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від зобов`язання по утриманню дитини. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про позбавлення батьківських прав є обґрунтованими і підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з звідповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,21 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved