Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-11 00:00:00

15 липня 2025 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] , у якій прохає шлюб, між нею та ним [PERSON] зареєстрований 05 травня 2014 року Виконавчим комітетом Озерянської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, актовий запис № 1 розірвати; після розірвання шлюбу її прізвище залишити « [PERSON] »; стягнути з відповідача на її користь судовий збір в розмірі 1211,20 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05 травня 2014 року позивачка та відповідач уклали зазначений шлюб, від якого мають одного неповнолітнього сина [PERSON] , дата народження: [INFO] , який проживає з позивачкою та знаходиться на її вихованні. Вони проживали спільно однією сім`єю до травня 2021 року. Через сварки та непорозуміння вони припинили шлюбні відносини. Таким чином, з відповідачем однією сім`єю вона не проживає більше чотирьох років. Вони неодноразово намагалися вирішити їхні особисті сімейні проблеми але ніяких результатів це не дало. В сімейних стосунках нічого не змінилося, їхні відносини переросли в ще більш ворожі. В результаті їхніх розмов вона прийшла до висновку, що розлучення це єдиний вихід для них обох побудувати нове життя та зберегти нормальне бачення про сім`ю їхньої дитини. За таких обставин збереження подружніх відносин з відповідачем є неможливим та суперечить як інтересам позивачки та інтересам їхнього сина. Підстави, які б перешкоджали звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу, зокрема вагітність або ж недосягнення дитиною одного року відсутні. Спору про місце проживання малолітнього сина [PERSON] між ними немає, дитина проживає з позивачкою. За рішенням суду відповідач сплачує аліменти на утримання малолітнього сина. Заходи досудового врегулювання спору не проводилися, оскільки розірвання шлюбу за таких обставин можливе лише за рішенням суду. Заходи забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви не здійснювалися. За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями 15.07.2025 справу передано на розгляд головуючому судді Макарчуку С.М. Відповідно до інформації Виконавчого комітету Пришибської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, наданої в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України, встановлені відомості про реєстрацію на території сільської ради, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 22 липня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено у справі судове засідання на 12 вересня 2025 року. У судове засідання 12 вересня 2025 року сторони не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Представником позивачки адвоктом Галушко С.С. до суду подано заяву про розгляд справи без участі позивачки та її представника. Позовні вимоги підтримують та прохають задовольнити. Проти ухвалення судом будь-яких процесуальних рішень не заперечують. Відповідач правом на подання відзиву не скористався, будь-яких заяв чи клопотань не подав. Відповідно до частини 3 статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. За змістом речення 2 частини 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до частин 4,5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що з 05 травня 2014 року сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований Виконавчим комітетом Озерянської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, актовий запис № 1, свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] (а.с.5). Від цього шлюбу сторони мають одну дитину сина: [PERSON] , народився [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.6). Відомостей про існування спору про поділ майна чи визначення місця проживання дитини позовна заява не містить. Розірвати шлюб через органи державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки сторони мають малолітню дитину. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки в цьому конкретному випадку, це суперечило б інтересам щонайменше позивачки, яка не хоче продовжувати подружні стосунки з відповідачем та миритися категорично не бажає. Спір між сторонами виник із сімейних правовідносин та його вирішення регулюється нормами сімейного законодавства. Згідно з положеннями статті 51 Конституції України та статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (стаття 110 СК України). Частиною 2 статті 104 СК України визначено, що підставою припинення шлюбу є його розірвання. Відповідно до частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, миритися з відповідачем категорично не бажає, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, так як сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу є неможливим. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка прохає залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідно до частини 2 статті 114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (частина 3 статті 115 СК України). Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. При подачі позову до суду позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому зазначена сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 та ч.ч. 1, 3 ст. 137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Враховуючи вищевикладене, складність справи, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 141 ЦПК України, з огляду на надані позивачкою документи (квитанція від 14.07.2025, розрахунок витрат за надання послуг з підготовки цивільного позову та відкопіювання документів, акт виконаних робіт, ордер на надання правничої (правової) допомоги, Витяг з Угоди на представництво інтересів у цивільній справі) та зважаючи на відсутність заперечень відповідача щодо розміру судових витрат, суд вважає достатнім розміром стягнення понесених на правничу допомогу у розмірі 4000 грн.

Outcome: approved