Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-18 00:00:00

Адвокат Старічнєва В.І. в інтересах [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за договорами позики в сумі 21000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 17.03.2025 відповідач [PERSON] взяв у позивача [PERSON] в позику грошові кошти в сумі 21000,00 грн. з умовою повернення до 17.04.2025, однак в обумовлені строки позику не повернув, що і стало підставою для звернення в інтересах позивача до суду. Представником відповідача [PERSON] адвокатом Гаврилюком О.В. до суду подано відзив на позовну заяву, у якому зазначено про невизнання позовних вимог в повному обсязі. Їх безпідставність сторона відповідача у відзиві обґрунтовує тим, що ніяких грошових коштів у [PERSON] . [PERSON] не позичав, а надана до суду розписка була написана відповідачем під тиском та на вимогу позивача, відтак носила формальний характер та була спрямована на гарантування відшкодування [PERSON] збитків, спричинених ним ТОВ «Нон-Стоп Холдинг», керівником якого є позивач, в результаті дорожньо-транспортної пригоди з участю належного вказаній юридичній особі автомобіля марки «КІА», н.з. [NUMBER] , що орендувався [PERSON] . Спричинені внаслідок ДТП з вини [PERSON] збитки відповідачем відшкодовані власнику автомобіля в повному обсязі шляхом придбання автозапчастин до 16.04.2025. Проте повернути [PERSON] розписку [PERSON] відмовився. У відзиві наголошується на відсутності доказів фактичної передачі грошових коштів на виконання умов договору позики, повному відшкодуванні [PERSON] завданих збитків у попередньо узгоджений сторонами спосіб та на відмові позивача повернути відповідачу розписку після фактичного розрахунку за завдану шкоду. Сторона відповідача у відзиві кваліфікує укладений між сторонами договір як удаваний, оскільки він не був спрямований на реальне здійснення правочину. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат Старічнєва В.І., відповідач [PERSON] та його представник адвокат Гаврилюк О.В. не з`явились. Представник позивача подала заяву про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивача, у якій зазначила про повне підтримання вимог позовної заяви. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Гаврилюк О.В. також подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, у заявах зазначили про те, що позовні вимоги не визнаються у повному обсязі. Суд, дослідивши та оцінивши у сукупності подані сторонами докази у справі, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. При цьому суд встановив та врахував наступне. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З наданої суду в оригіналі розписки встановлено, що 17 березня 2025 року [PERSON] отримав від [PERSON] в борг грошову суму в розмірі 21000,00 грн. «готівковим способом», яку зобов`язувався повернути до 17 квітня 2025 року у повному обсязі. Розписка написана [PERSON] власноручно 17.03.2025, на ній наявний підпис позичальника [PERSON] . Як вбачається зі змісту відзиву на позов, обставини власноручного написання та підписання [PERSON] 17 березня 2025 року розписки такого змісту відповідачем не оспорюються. Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом\~розмір неоподатковуваного\~мінімуму доходів\~громадян,\~а у\~випадках,\~коли позикодавцем\~є юридична\~особа,\~-\~незалежно від\~суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Верховний Суд у постанові від 14 липня 2021 року у справі № 750/2316/19 (провадження № 61-20751св19) дійшов висновку про те, що факт отримання коштів у борг за договором позики підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можна встановити, що відбулася передача певної суми від позичальника до позикодавця саме за таким договором. Таким вимогам надана суду в оригіналі розписка [PERSON] відповідає, адже у ній зазначено про отримання ним 17.03.2025 від [PERSON] в борг грошової суми в розмірі 21000,00 грн. Отже, виходячи зі змісту вищезазначених норм та правових позицій Верховного Суду, письмова розписка позичальника [PERSON] підтверджує як факт укладення між сторонами договору позики у письмовій формі, так і факт передачі [PERSON] та отримання [PERSON] грошових коштів на виконання його умов. Договір позики, згідно його правової природи, є укладеним з моменту передання грошей у борг, що у будь-якому разі передує складанню розписки. Зміст поданої суду розписки вказує на отримання станом на 17.03.2025 [PERSON] від [PERSON] грошових коштів в сумі 21000,00 грн. У заперечення факту укладення між сторонами договору позики та передання на виконання його умов [PERSON] грошових коштів, до відзиву подано наступні документи. Як вбачається із заяви свідка, засвідченої 12.08.2025 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бахмач-Фурманчук І.В., [PERSON] стверджує, що є рідним братом відповідача [PERSON] та може підтвердити факт укладення останнім з ТОВ «Нон-Стоп Холдинг» договору оренди автомобіля марки «KIA CEED», н.з. [NUMBER] ; потрапляння [PERSON] 14.03.2025 у дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої вказаний автомобіль отримав незначні механічні пошкодження; написання [PERSON] під тиском на ім`я керівника ТОВ «Нон-Стоп Холдинг» [PERSON] боргової розписки на суму 21000,00 грн.; досягнення між ними в подальшому домовленості про покупку та встановлення на автомобіль деталей у заміну пошкоджених внаслідок ДТП; звернення відповідача [PERSON] до свідка по допомогу у пошуку, оплаті та доставці деталей на загальну суму, що перевищує 21000,00 грн.; відмову [PERSON] повернути [PERSON] боргову розписку та залишення при цьому переданих автозапчастин собі. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім інших засобів, показаннями свідків. За змістом ст.ст.90, 91 ЦПК України, показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї\~обізнаності щодо\~певної обставини. Якщо\~показання свідка\~ґрунтуються на\~повідомленнях інших\~осіб,\~то ці\~особи повинні\~бути також\~допитані.\~За відсутності\~можливості допитати\~особу,\~яка надала\~первинне повідомлення,\~показання з\~чужих слів\~не може\~бути допустимим\~доказом факту\~чи обставин,\~на доведення\~яких вони\~надані,\~якщо показання\~не підтверджується\~іншими доказами,\~визнаними допустимими\~згідно з\~правилами цього\~Кодексу. Виклик\~свідка здійснюється\~за заявою\~учасника справи. Заява про виклик свідка має бути подана до або під час підготовчого судового засідання, а якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, - до початку першого судового засідання у справі. Статтею 213 ЦПК України визначено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі. Системний аналіз вищезазначених процесуальних норм свідчить про те, що показання свідка як засіб доказування можуть бути взяті до уваги у разі безпосереднього допиту свідка судом. Проте клопотань про допит свідка [PERSON] від сторони відповідача до суду не надходило. Відтак, враховуючи, що суд був позбавлений можливості безпосередньо допитати свідка в судовому засіданні, встановити джерело його можливої обізнаності щодо низки обставин, про які він повідомляє у письмовій заяві, подана суду нотаріально посвідчена заява свідка не може бути врахована як належний засіб доказування. Крім того, згідно ст.78 ЦПК України, суд не\~бере до\~уваги докази,\~що одержані\~з порушенням\~порядку,\~встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Вказаній процесуальній нормі кореспондує положення ст.218 ЦК України, згідно з ч.2 якої заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Не відповідають критерію допустимості доказів також ймовірні скріншоти переписки з приводу ремонту автомобіля особи, яку неможливо ідентифікувати, з абонентами, записаними як « [PERSON] », « [PERSON] », « [PERSON] », у невстановленому месенджері мобільного телефону. До відзиву подано також квитанції АТ «А-Банк» про здійснення відповідачем [PERSON] платежу одержувачу [PERSON] 26.03.2025 на суму 3876,00 грн. з призначенням платежу «за автозапчастини», АТ «ПУМБ» про здійснення відповідачем [PERSON] платежу одержувачу 11.04.2025 на суму 2000,00 грн. як переказ коштів на картку, квитанцію поштового оператора «Delivery» про доставку від [PERSON] (Ківерці) відповідачу [PERSON] (Київ) 15.04.2025 автозапчастин б/в, квитанцію про надання бізнес-послуг «Nova Pay» 07.04.2025 на суму 1013,90 грн., копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , з якого вбачається, що автомобіль марки «KIA CEED», н.з. [NUMBER] , зареєстрований за ТОВ «Нон-Стоп Холдинг», та відомості з відкритих джерел мережі Інтернет, з яких вбачається, що керівником ТОВ «Нон-Стоп Холдинг» є [PERSON] - ймовірно, позивач у даній цивільній справі. Кожен з вищезазначених доказів підтверджує певні обставини, проте такі обставини жодним чином не спростовують висновків суду про те, що письмова розписка позичальника [PERSON] підтверджує як факт укладення ним та [PERSON] договору позики у письмовій формі, так і факт передачі [PERSON] та отримання [PERSON] грошових коштів на виконання його умов. Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Судом не встановлено обставин, які б вказували на нікчемність договору позики, укладеного 17.03.2025 [PERSON] з [PERSON] . Разом з тим, вимог про визнання даного договору позики недійсним, зокрема, з підстав його удаваності, про що зазначається у відзиві, відповідач не пред`явив. Доказів звернення до правоохоронних органів з приводу примушування [PERSON] до написання розписки від 17.03.2025 суду також не подано. Так як з наданої суду у підтвердження укладення договору позики розписки вбачається досягнення сторонами згоди щодо істотних його умов, а саме суми позики, порядку її надання, строку її повернення, що засвідчено підписом позичальника, суд дійшов висновку про додержання позичальником [PERSON] та позикодавцем [PERSON] вимог закону, що ставляться до таких правочинів, отже, про дійсність договору позики. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~ відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Так як строк договору позики сплинув, а [PERSON] суму позики не повернув, на що вказує наявність у [PERSON] оригіналу розписки, суд вбачає правові підстави для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором позики в розмірі 21000,00 грн. На підставі ст.141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved