Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-11 00:00:00

Представник позивача адвокат Петрик В.В. звернувся до суду із позовом та просить, з врахуванням уточнених позовних вимог, стягнути із відповідача ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь позивача невиплачену частину страхового відшкодування в розмірі 38783 грн 61 коп., 1/2 частину витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 2500 грн 00 коп., пеню за порушення строків виплати страхового відшкодування в розмірі 10723 грн 73 коп., три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 1128 грн 15 коп. та інфляційні втрати в розмірі 6694 грн 79 коп. Із відповідача [PERSON] просить стягнути на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 136051 грн 96 коп., моральну шкоду 5000 грн 00 коп., 1/2 частину витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 2500 грн 00 коп. Стягнути із відповідачів на користь позивача судові витрати в розмірі 9406 грн 42 коп. з кожного з відповідачів. Посилається на те, що 16 липня 2024 року близько 09 год 19 хв по вул. Київській в с. Святопетрівське Бучанського району Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Volkswagen Jetta», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Mercedes-Benz Vito», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 вересня 2024 року у справі № 369/12971/24 [PERSON] було визнано винною у порушенні вимог п.16.13 ПДР України та вчиненні вищезазначеної пригоди. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «Mercedes-Benz Vito», д.н.з. [NUMBER] , який належить позивачеві, зазначав механічних пошкоджень. Позивач звернулася до ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» із повідомленням про настання страхового випадку. Позивач також клопотала про надання інформації про розмір визначених представником страхової компанії збитків, заподіяних їй внаслідок пошкодження належного їй транспортного засобу. Відповідь на клопотання позивач не отримала. 05 серпня 2024 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» було здійснено виплату позивачеві страхового відшкодування в розмірі 32038 грн 56 коп., без надання вмотивованого розрахунку. Крім того, зазначає, що відповідачем не було погоджено з позивачем суму страхового відшкодування, кошти перераховані страховою компанією в односторонньому порядку. Не погоджуюсь із виплаченою сумою страхового відшкодування, позивачем було замовлено оцінювання отриманих транспортним засобом пошкоджень (ФОП [PERSON] ). Відповідно до звіту № 45/58.08.24 за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Mercedes-Benz Vito», д.н.з. [NUMBER] , складає 264056 грн 23 коп., вартість матеріального збитку 128004 грн 27 коп. 12 серпня 2024 року позивачем на адресу ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» було направлено заяву про перерахування суми страхової виплати з врахуванням вищезазначеного звіту та виплату їй доплати такого відшкодування в розмірі 85231 грн 10 коп. (різниця між вартістю завданого та матеріального збитку, розміру ПДВ та сумою виплаченого страхового відшкодування). Відповідь на свою заяву позивач не отримала. 16 січня 2025 року на адресу страхової компанії позивачем була направлена претензія про добровільне відшкодування вартості відновлювального ремонту; витрат, понесених в зв`язку з проведенням оцінки автомобіля; витрат на правову допомогу та моральну шкоду. Відповідач на дану претензію не відреагував і кошти не сплатив. Разом з тим, позивач вважає, що у випадку недостатності суми виплаченого страхового відшкодування, різницю в сумі збитку має виплатити винуватець дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки страховою компанією виплачена сума страхового відшкодування в недостатньому розмірі, то вважає, що деліктне зобов`язання зберігається до виконання його особою, яка завдала таку шкоду. Також, крім матеріальної шкоди внаслідок вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди позивачу була завдана моральна шкода, що полягає в емоційному стресі, оскільки транспортний засіб, який отримав пошкодження, використовувався нею для отримання щоденного доходу; дискомфорті, що полягає у зміні звичного усталеного способу життя, необхідності налагодження постійного зв`язку із страховою компанією та винуватцем події. Крім того, позивачем були понесені витрати на замовлення оцінки транспортного засобу в розмірі 5000 грн 00 коп., сплати судового збору в розмірі 2312 грн 83 коп. Також позивач скористалася правовою допомогою, орієнтовний розмір витрат за надання якої становить 16500 грн 00 коп. 13 березня 2025 року справа надійшла до суду за підсудністю із Бориспільського міськрайонного суду Київської області. Ухвалою від 17 березня 2025 року (т.1, а.с.84) було відкрито провадження у даній справі та постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження. 25 березня 2025 року від представника відповідача адвоката Мельниченка С.О. до суду надійшов відзив на позов (т.1, а.с.92-98), відповідно до якого він просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Посилається на те, що відповідно до поліса № ЕО221830779 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована в ПрАТ «ПЗУ Україна» на суму 500000 грн 00 коп. Відповідач належним чином виконала свої зобов`язання, як водій транспортного засобу, застрахувавши свою відповідальність в ПрАТ «ПЗУ Україна». Тому страхова компанія повинна нести відповідальність за відшкодування шкоди в межах 500000 грн 00 коп. З цих підстав позовні вимоги до відповідача [PERSON] є необгрунтованими та задоволенню не підлягають. Позовні вимоги в частині заподіяння позивачу моральної шкоди взагалі не підтверджені будь-якими доказами. Наголошує на необхідності дотримання прав відповідача на справедливий процес, що гарантовані ст.6 Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод. Залишення поза увагою даного відзиву, порушить справедливий баланс між сторонами по справі, а відповідач [PERSON] буде поставлена у менш сприятливе становище, ніж протилежна сторона (становище «substantial disadvantage») Крім того просить стягнути із позивача на користь відповідача судові витрати, зазначаючи попередні (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн 00 коп. 02 квітня 2025 року від представника позивача адвоката Петрика В.В. до суду надійшла відповідь на відзив (т.1, а.с.144-155), відповідно до якої він просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, відмовити в задоволенні відзиву на позов та задоволенні клопотання відповідача про покладення судових витрат на позивача. Посилається на те, що матеріальний збиток в розумінні ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» це вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту зносу деталей, що підлягають заміні. Вартість відновлювального ремонту це повна вартість ремонтних робіт та нових деталей без урахування їх зносу, тобто фактичні витрати, які власник пошкодженого транспортного засобу має понести для відновлення свого майна до стану, в якому воно перебувало до пошкодження. В даному випадку вартість відновлювального ремонту складає 264056 грн 23 коп., матеріальний збиток (з урахування коефіцієнту фізичного зносу) 128004 грн 27 коп. Різниця між ними не покривається сумою страхового відшкодування (136051 грн 96 коп.) та має бути виплачена відповідачем, який визнаний винним у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди. Зазначає, що посилання представника відповідача на практику Верховного Суду про покладення всієї відповідальності за заподіяну шкоду на страхову компанію є невірним, оскільки ним не було враховано різниці між матеріальним збитком та вартістю відновлювального ремонту, яка повинна бути сплачена винною особою. Що стосуються заперечень представника відповідача в частині стягнення моральної шкоди, то позовна заява містить посилання на конкретні обставини, що спричинили заподіяння позивачу моральної шкоди, а саме те, що транспортний засіб марки «Mercedes-Benz Vito», д.н.з. [NUMBER] , є єдиним автомобілем в родині позивача, що використовується, як засіб щоденного заробітку та який зазнав механічних пошкоджень в дорожньо-транспортній пригоді, винною в якій було визнано позивача. Внаслідок даних пошкоджень автомобіль потребував ремонтних робіт, що призвело до дискомфорту та порушення звичного способу життя позивача. Крім того, позивач неодноразово намагалася вирішити із відповідачами спір в досудовому порядку, що спричиняло їй додаткові душевні страждання. Оскільки вина відповідача у вчиненні даної ДТП підтверджена відповідними доказами, наявний причинний зв`язок між даною дорожньо-транспортною пригодою та заподіянням позивачу душевних страждань, вважає, що позовні вимоги в частині стягнення із відповідачів моральної шкоди є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Вимога про стягнення із відповідачів витрат на професійну правничу допомогу також є обгрунтованою та підлягає задоволенню. Вимога представника відповідача про покладення на позивача судових витрат є необгрунтованою та такою, що суперечить нормам процесуального законодавства 09 квітня 2025 року до суду від представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» Гончаренко К.М. надійшов відзив на позов (т.1, а.с.156-181), відповідно до якого вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Посилається на те, що страховик у строки, передбачені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виконав обов`язок щодо огляду належного позивачеві транспортного засобу. Відповідно до звіту № 73-D/16/32, складеного залученим страховиком оцінювача, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «Mercedes-Benz Vito», д.н.з. [NUMBER] , складає 92137 грн 93 коп. Позивачу двома платежами була виплачена сума страхового відшкодування в розмірі 78486 грн 05 коп. ( за вирахуванням податку на додану вартість 11051 грн 88 коп. та франшизи 2600 грн 00 коп.). Разом з тим, наголошує на тому, що позивач мав можливість самостійно обирати аварійного комісара або експерта для визначення розміру відшкодування. Вважає, що страховиком правомірно була нарахована та виплачена позивачу сума страхового відшкодування у вищезазначеному розмірі. Вважає, що відсутні підстави для прийняття до уваги наданого позивачем звіту № 45/58.08.24 від 08 серпня 2024 року, оскільки позивач не скористалася своїм правом на самостійне обрання страхового комісара або експерта для визначення розміру шкоди. Також зазначає, що оцінка розміру ймовірного страхового відшкодування проводиться, виходячи з характеристики майна станом на дату заподіяння йому збитків. Поданий позивачем звіт № 45/58.08.24 від 08 серпня 2024 року є неналежним, недопустимим та недостовірним доказом, оскільки оцінка проведена станом на 08 серпня 2024 року, а не на дату, коли сталася дорожньо-транспортна пригода, - 16 липня 2024 року. Зокрема, у даному звіті при розрахунку вартості запасних частин застосовуються ціни станом на 23 липня 2024 року, з врахуванням того, що пригода сталася 16 липня 2024 року. Крім того, відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Позовна заява містить розрахунок, виходячи з вартості відновлювального ремонту, з урахуванням зносу, в розмірі 128004 грн 27 коп. Вважає безпідставною вимогу позивача про доплату страхового відшкодування в розмірі 85231 грн 10 коп., тому вважає, що відсутні підстави для стягнення із відповідача витрат на проведення експертного дослідження в розмірі 2500 грн 00 коп. 21 квітня 2025 року до суду від представника позивача адвоката Петрика В.В. до суду надійшла відповідь на вищезазначений відзив (т.1, а.с.201-205), який є аналогічним відзиву, що надійшов до суду 02 квітня 2025 року (т.1, а.с.144-155). 15 травня 2025 року до суду від представника позивача адвоката Петрика В.В. до суду надійшло клопотання про збільшення позовних вимог (т.1, а.с.219-229), вимоги за яким вже вищеописані. Підставою зменшення вимог до СК зазначено той факт, що СК виплатила позивачеві ще одну частину відшкодування в розмірі 46447 грн 49 коп. 26 травня 2025 року до суду від представника позивача адвоката Петрика В.В. надійшло клопотання про долучення доказів по справі (т.1, а.с.233-250), відповідно до якого він просить долучити до матеріалів справи докази, зокрема копію адвокатського запиту від 14 травня 2025 року, направленого представником позивача до ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна»; копію відповіді ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» від 14 травня 2025 року; копію адвокатського запиту від 12 травня 2025 року, адресованого ФОП [PERSON] ; копії документів на підтвердження факту направлення адвокатських запитів. Посилається на те, що вищезазначені докази дозволять встановити фактичні обставини справи та оцінити правомірність дій страховика. 28 травня 2025 року до суду від представника відповідача адвоката Мельниченка С.О. надійшли додаткові пояснення по справі (т.2, а.с.1-11), відповідно до яких він просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Посилається на те, що відповідно до вимог чинного законодавства України моральна шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки виникає за умови наявності моральної шкоди; протиправності поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявності причинного зв`язку між протиправною поведінкою особою, яка завдала моральної шкоди, та її результатом моральною шкодою. Зазначає, що позивачем не обгрунтовано обставини, що зобов`язують відповідача компенсувати моральну шкоду. Крім того, зазначає, що страховиком правомірно була нарахована та виплачена позивачу сума страхового відшкодування, натомість позивач не скористався своїм правом самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру заподіяної шкоди. Вважає, що відсутні підстави для прийняття до уваги наданого позивачем звіту № 45/58.08.24 від 08 серпня 2024 року, в якому оцінка майна проведена станом на 08 серпня 2024 року, а не станом на дату дорожньо-транспортної пригоди 16 липня 2024 року. Ухвалою від 28 травня 2025 року (т.2, а.с.15) було закрите підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті в судовому засіданні. В судовому засіданні 07 серпня 2025 року позивач [PERSON] та її представник адвокат Петрик В.І. позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача адвокат Мельниченко С.О. позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення з підстав, зазначених у відзиві. Представник відповідача ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» в судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином, будь-яких заяв чи клопотань до суду не направив. 07 серпня 2025 року після судових дебатів суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення, відклавши його проголошення до 10 год 00 хв 15 серпня 2025 року. Під час ухвалення рішення судом було виявлено відсутність у додатках до позовної заяви вказаної у додатках копії заяви до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» (пункт 9 «Додатки»). Також, в матеріалах справи відсутній відповідний Акт Бориспільського міськрайонного суду Київської області (до якого було подано даний цивільний позов), необхідність якого передбачена п. 6 розд. ІІ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України (додаток 1) від 20.08.2019 № 814. Однак, посилання на даний лист, як на одну з підстав позову, під час судового розгляду неодноразово здійснювалося стороною позивача. Оскільки суд дійшов висновку, що дана обставина повинна бути з`ясована, а потім й оцінена у відповідності до норм ЦПК України, та може мати значення для повного та об`єктивного вирішення даного спору, 15 серпня 2025 року судовий розгляд у справі було поновлено відповідно до ч. 2 ч. 4 ст. 244 ЦПК України, призначено судове засідання на 03 вересня 2025 року (т. 2 а.с. 53). 15 серпня 2025 року вимоги п. 6 розд. ІІ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України (додаток 1) від 20.08.2019 № 814 судом виконано (т. 2 а.с. 59). 18 серпня 2025 року представник відповідача направив до суду з відповідним клопотанням заяву до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» (т. 2 а.с. 61-64). В судовому засіданні 03 вересня 2025 року. Вищезазначена заява досліджена судом. Представник позивача адвокат Петрик В.І. позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позові та з врахуванням дослідженої заяви. Представник відповідача адвокат Мельниченко С.О. позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення з підстав, зазначених у відзиві. Доповнень ніяких не надав. Представник відповідача ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» в судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином, будь-яких заяв чи клопотань до суду не направив. Також, в судовому засіданні 03 вересня 2025 року розглянуто питання стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі по 9250 гривень 00 коп. з кожного відповідача (з урахуванням заяви від 11 серпня 2025 року) (т. 2 а.с. 37-45), яку представник позивача підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача адвокат Мельниченко С.О. зазначив, що оскільки позовні вимоги не підлягають до задоволення, в стягненні витрат на правничу допомогу на користь позивача також слід відмовити.. Представник відповідача ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» будь-яких заяв щодо витрат позивача на правничу допомогу до суду не направив. Судом встановлено наступне. 16 липня 2024 року о 09 год 19 хв по вул. Київській в с. Святопетрівське Бучанського району Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Volkswagen Jetta», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Mercedes-Benz Vito», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 17 вересня 2020 року (т.1, а.с.54), власником транспортного засобу марки «Mercedes-Benz Vito», д.н.з. [NUMBER] , є [PERSON] . Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 вересня 2024 року у справі № 369/12971/24 [PERSON] було визнано винною в порушенні п.16.13 ПДР України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (т.1, а.с.25). Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Volkswagen Jetta», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на 160000 грн (Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ЕР № 221830779 від 30 червня 2024 року) (т.1, а.с.105-106), а відповідно до Оферти Договору комплексного страхування від 26 червня 2024 року на 500000 гривень (т. 1 а.с. 107-124). Протоколом технічного огляду КТЗ від 23 липня 2024 року (т.1, а.с.26) встановлено характер механічних пошкоджень, яких зазнав транспортний засіб марки «Mercedes-Benz Vito», д.н.з. [NUMBER] , під час вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до копії страхового акту №44708/1 (т.1, а.с.29) вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Mercedes-Benz Vito», д.н.з. [NUMBER] , складає 36456 грн 37 коп., вартість ремонту з урахуванням зносу 34638 грн 56 коп., франшиза 2600 грн 00 коп., сума нарахована до виплати 32038 грн 56 коп. Відповідальним працівником ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» було оформлене розпорядження № 44708/1/1 (т.1, а.с.30), відповідно до якого [PERSON] було нараховане страхове відшкодування за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ЕР № 221830779 від 30 червня 2024 року в розмірі 32038 грн 56 коп. 05 серпня 2024 року на рахунок позивача були перераховані грошові кошти в розмірі 32038 грн 56 коп. в рахунок страхового відшкодування за Договором № ЕР.221830779 від 30 червня 2024 року (т.1, а.с.28). 12 серпня 2024 року [PERSON] звернулася до СК із заявою про перерахунок їй страхової виплати у розмірі 128004 грн 27 коп. та 5000 грн 00 коп. витрат на експертні послуги (т. 2 а.с. 64). 03 квітня 2025 року ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на рахунок позивача були перерахована сума страхового відшкодування в розмірі 46447 грн 49 коп. До позову представником позивача подано копію звіту № 45/58.08.24 від 08 серпня 2024 року (т.1, а.с.32-65), виконаного ФОП « [PERSON] », відповідно до якого матеріальний збиток, завданий власникові транспортного засобу марки «Mercedes-Benz Vito», д.н.з. [NUMBER] , в результаті його пошкодження на дату оцінки КТЗ складає 128004 грн 27 коп. Вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Mercedes-Benz Vito», д.н.з. [NUMBER] , в результаті його пошкодження на дату оцінки КТЗ складає 264056 грн 23 коп. До позову представником позивача адвокатом Петриком В.В. додано копію квитанції до прибуткового касового ордера № 45/58.08.24 від 08 серпня 2024 року (т.1, а.с.66), відповідно до якого позивачем було сплачено послуги експерта в розмірі 5000 грн 00 коп. 16 січня 2025 року позивач звернулася до відповідача [PERSON] із досудовою претензією по ДТП (т. 1 а.с. 69). Відповідно до копії витягу із медичної картки стаціонарного хворого (т.1, а.с.152) [PERSON] перебувала на стаціонарного лікуванні із 25 серпня 2024 року по 23 вересня 2024 року з приводу операційного втручання (дискектомії С5-С6, С6-С7). Відповідно до довідки КНП «Лікарня інтенсивного лікування Боярської міської ради» від 23 вересня 2024 року (т.1, а.с.153) [PERSON] має діагноз: «Травматичні грижі С5-С6, С6-С7. Правобічний дистальний парез». Позивачу проведено електростимуляцію правої верхньої кінцівки. Із поданої представником позивача заяви про зміну позовних вимог (т.1, а.с.221-229) вбачається, що представником позивача адвокатом Петриком В.В. зроблений розрахунок пені за прострочення виплати страхового відшкодування та трьох відсотків річних від простроченої суми. 12 травня 2025 року представник позивача адвокат Петрик В.В. звернувся до ФОП « [PERSON] » із адвокатським запитом про надання інформації з приводу огляду транспортного засобу марки «Mercedes-Benz Vito», д.н.з. [NUMBER] (т.1, а.с.243-244). Запит був направлений адресату засобами поштового зв`язку (т.1, а.с.245-247). Згідно відповіді ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (т.1, а.с.241-242) на адвокатський запит від 14 травня 2025 року чинним законодавством передбачено, що страховик відшкодовує потерпілому страхове відшкодування у розмірі оціненої шкоди (за вирахуванням суми податку на додану вартість та франшизи), винна у дорожньо-транспортній пригоді особа сплачує різницю між фактичним розміром шкоди та розміром страхової виплати. Як вбачається із копії платіжної інструкції № Е43Н-С411-О850-Н35А від 22 січня 2025 року (т.1, а.с.17), позивачем було сплачено на рахунок представника адвоката Петрика В.В. 8250 грн 00 коп. згідно з договором № б/н від 22 січня 2025 року. 29 березня 2025 року позивачем на рахунок представника були сплачені грошові кошти в розмірі 8250 грн 00 коп. згідно з договором № б/н від 22 січня 2025 року (т.1, а.с.154). Будь-яких інших доказів сторонами по справі та їх представниками, клопотань про їх витребування подано не було. Суд приймає до уваги подані сторонами та їх представниками докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема змагальність сторін та диспозитивність. Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.2 ст. 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Докази мають бути належними, допустимими та достовірними. Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодний доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. \~ \~ \~ \~ Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями глави 82 Цивільного кодексу України щодо порядку відшкодування шкоди, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01 липня 2004 року, Закону України «Про страхування» № 1909-IX 18 листопада 2021 року. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). Аналіз статей 509, 1187, 1188, 1192\~ЦК України дає підстави для висновку, що факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоду (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом або договором передбачено такий обов`язок. Відповідно до статті 999\~ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Статтею 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01 липня 2004 року, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Як вбачається із поданих сторонами по справі доказів (зокрема, полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ЕР № 221830779 від 30 червня 2024 року (т.1, а.с.105-106)), цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Volkswagen Jetta», д.н.з. [NUMBER] , на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна». Згідно з абзацом першим пункту 22.1 статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З правових позицій, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) вбачається, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди». Аналогічний висновок був зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29 червня 2022 року по справі № 477/874/19. Крім того, 02 квітня 2025 року Верховним Судом у справі № 369/15321/20 зазначено наступне. Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Разом з тим, визначаючи розмір майнової шкоди, спричиненої позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пошкодженням його автомобіля, суд першої інстанції помилково взяв до розрахунку вартість відновлювального ремонту, оскільки у даному випадку розмір майнової шкоди суд повинен був вираховувати із суми, що є вартістю матеріальної шкоди, завданої власнику пошкодженого КТЗ, оскільки відшкодуванню у даному випадку підлягає саме різниця між отриманим позивачем страховим відшкодуванням та завданою матеріальною шкодою, а не відновлювальним ремонтом. При цьому стягнення з відповідача на користь позивача різниці між отриманим позивачем страховим відшкодуванням та вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу буде поліпшенням стану пошкодженої речі у порівнянні із тим, що існував до ДТП. Між тим, автомобіль мав певний знос, у тому числі й його пошкоджені деталі, що підлягають заміні, то заміна їх саме на нові буде поліпшенням стану вказаного автомобіля, тобто, по суті, необґрунтованим збагаченням його власника за рахунок відповідача, що не передбачено законом. Так, у відповідності до ст.22 ЦК України, відшкодуванню підлягають саме збитки, а не вартість ремонту без урахування зносу, що також узгоджується із положеннями ст.1192 ЦК України. У відповідності до приписів статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (тобто реальні збитки). При цьому приписи статті 1192 ЦК України передбачають, що розмір збитків до відновлення пошкодженої речі, тобто, приведення її у той стан, який існував до пошкодження (у даному випадку до ДТП). Тобто, таке відновлення не є поліпшенням стану пошкодженої речі у порівнянні із тим, який існував до ДТП. Між тим, якщо автомобіль мав певний знос, у тому числі й його пошкоджені деталі, що підлягають заміні, то заміна їх саме на нові буде поліпшенням стану вказаного автомобіля, тобто, по суті, необґрунтованим збагаченням його власника за рахунок відповідача. Отже, відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик і саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Як вже зазначалося, на момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Volkswagen Jetta», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на 160000 грн (Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ЕР № 221830779 від 30 червня 2024 року) (т.1, а.с.105-106), а відповідно до Оферти Договору комплексного страхування від 26 червня 2024 року на 500000 гривень (т. 1 а.с. 107-124). Враховуючи вищевикладене, оскільки розмір завданої [PERSON] шкоди не перевищує ліміту страхової відповідальності, суд вважає необґрунтованими позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 136051 грн 96 коп., заявлені до [PERSON] , тому задоволенню вони не підлягають. Щодо вимоги про стягнення із [PERSON] на користь позивача моральної шкоди в розмірі 5000 гривень, слід зазначити наступне. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Пунктом 3 частини 2 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 261 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодування моральної шкоди, заподіяної потерпілому відшкодовується страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. У даному випадку, правовою підставою для відшкодування моральної шкоди є деліктне зобов`язання відповідача перед позивачкою відповідно до ст. 23 та 1167 ЦК України. Зважаючи на обґрунтування позивачки щодо позовної вимоги про відшкодування шкоди суд не вважає їх достатньо обґрунтованими та доведеними доказами. Неможливість використовувати автомобіль у власних справах, задля потреб сім`ї та заробітку дійсно може свідчити про певні негативні зміни в життєвому укладі позивача, а докладання нею зусиль до відновлення порушеного права має ознаки душевних переживань. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З огляду на досліджені в судовому засіданні докази суд доходить висновку, що позивачу дійсно було завдано моральної шкоди у зв`язку з пошкодженням належного на праві власності майна. Разом з тим, суд вважає не доведеним посилання позивача на погіршення стану здоров`я як наслідок емоційної та фізичної втоми, до якої призвело ДТП. Таким чином, в межах заявленого розміру позовної вимоги про стягнення моральної шкоди (5000 грн), суд вважає, що 3000 гривень будуть достатньою та розумною грошовою компенсацією за завдану позивачці моральну шкоду. Щодо позовних вимог [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення матеріальної шкоди, пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, слід зазначити наступне. Відповідно до ст.28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції станом на момент виникнення спірних відносин, № 1961-IV) шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Статтею 29 Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. За приписами п. 36.1 статті 36 цього Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: partial