Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

Представник ТОВ «Діджи Фінанс» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовано тим, що між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (Кредитодавець) та [PERSON] (Споживач) 08.03.2024 р. було укладено договір №7663508 про надання споживчого кредиту в електронній формі. Укладення договору відбулося за вільним волевиявленням відповідачки, яка, діючи через особистий кабінет на офіційному вебсайті товариства, підтвердила ознайомлення з умовами кредитування та надала згоду на укладення договору шляхом використання одноразового ідентифікатора (ЕПОІ), що є формою електронного підпису. Відповідно до положень чинного законодавства України, зокрема Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис, створений за допомогою одноразового ідентифікатора, має таку ж юридичну силу, як і власноручний підпис у паперовій формі. Верховний Суд України неодноразово підтверджував допустимість та правомірність укладення кредитних договорів в електронній формі (зокрема, у постанові у справі №524/5556/19). Факт укладення кредитного договору, підтвердження його умов, а також здійснення електронного підпису відповідачкою зафіксовані в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА». Відповідач отримала проект договору з усіма додатками, мала можливість ознайомитися з його умовами та правилами кредитування, розміщеними на офіційному вебсайті товариства та в мобільному застосунку CreditPlus. Згідно з умовами кредитного договору, ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» надало відповідачці кредитні кошти у розмірі 6 000 грн у безготівковій формі шляхом переказу на платіжну картку, зазначену під час оформлення договору. Нарахування відсотків здійснювалося відповідно до методики НБУ за принципом «факт/факт», із дотриманням норм Постанови Правління НБУ №16 від 11.02.2021 року. Оскільки відповідачка належним чином не виконала свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів, що є порушенням ст. 526 та ст. 527 Цивільного кодексу України, 27.11.2024 р. між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір факторингу №27.11/24-Ф, згідно з яким новий кредитор (ТОВ «Діджи Фінанс») набув право вимоги до відповідачки. Загальна сума\~заборгованості,\~яка підлягає\~стягненню,\~становить 26\~800\~грн,з яких:6 000 грн заборгованість за тілом кредиту; 15 180 грн заборгованість за процентами; 0,00 грн заборгованість за комісійними винагородами; 5 620 грн пеня за прострочення виконання зобов`язань. З урахуванням того, що відповідачка добровільно не погашає суму боргу, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. У судове засідання представник позивача не з`явився. У позовній заяві міститься прохання про розгляд справи без участі представника позивача, а також відсутні заперечення щодо можливості заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] , належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, у засідання не з`явилася, причин неявки суду не надала, відзив на позовну заяву не подавала. З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку, що відповідача було належним чином повідомлено про розгляд справи, у зв`язку з чим вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до статті 281 ЦПК України, ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 15 вересня 2025 року було призначено заочний розгляд справи. Ознайомившись із матеріалами справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих учасниками провадження, відповідно до вимог процесуального законодавства. Із наявних у справі матеріалів убачається, що між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (кредитодавець) та [PERSON] (споживач) 08.03.2024 року було укладено договір №7663508 про надання споживчого кредиту в електронній формі. Укладення договору відбулося шляхом активних дій з боку відповідачки в її особистому кабінеті на офіційному вебсайті кредитодавця. Факт ознайомлення з умовами договору, підтвердження прийняття цих умов та підписання договору за допомогою одноразового ідентифікатора, що є формою електронного підпису, підтверджено інформацією з інформаційно-телекомунікаційної системи кредитодавця. Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», правочин, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний електронним підписом (у т.ч. одноразовим ідентифікатором), прирівнюється за правовими наслідками до письмової форми правочину. Такий підхід узгоджується з усталеною судовою практикою, зокрема з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду у справі №524/5556/19. Надання кредитних коштів підтверджується матеріалами справи, з яких вбачається, що грошові кошти у розмірі 6 000 грн були перераховані кредитодавцем у безготівковій формі на банківську картку, зазначену відповідачкою під час укладення договору. Згідно з умовами договору, проценти нараховувалися відповідно до методики розрахунку, затвердженої Національним банком України постановою №16 від 11.02.2021 р., за принципом «факт/факт». Усі умови договору, включаючи графік платежів, були доступні споживачеві у його особистому кабінеті до моменту підписання договору. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою зобов`язань за договором, що суперечить положенням ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України, 27.11.2024 р. між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір факторингу №27.11/24-Ф, відповідно до якого останній набув право вимоги до відповідачки. Сума заборгованості, яка підтверджується матеріалами справи, становить 26 800 грн, у тому числі: 6 000 грн заборгованість за тілом кредиту; 15 180 грн нараховані проценти; 0,00 грн комісійні платежі; 5 620 грн пеня за прострочення виконання грошових зобов`язань. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4статті 11 Закону № 675-VIII). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченомустаттею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченомустаттею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6статті 11 Закону № 675-VIII). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеномустаттею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12статті 11 Закону № 675-VIII. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію`визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів Частиною дванадцятою статті 11 Закону України «Про електронні довірчі послуги» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. В свою чергу, відповідно до ч.1 ст.12 Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно вимог ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. В свою чергу, положеннями ст.ст. 525-527 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Договір є обов`язковим для виконання сторонами ст. 629 ЦК України. Крім того, статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 3 статті 207 Цивільного кодексу України визначено, що використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Статтею 1049 ЦК України передбачено, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, враховуючи вище наведене, суд вважає підставною і такою, що підлягає до задоволення вимогу позивача в частині стягнення з відповідача в справі, [PERSON] заборгованості за Кредитним договором №7663508 від 08.03.2024 року у загальному розмірі 26 800 грн, у тому числі: 6 000 грн заборгованість за тілом кредиту; 15 180 грн нараховані проценти; 0,00 грн комісійні платежі; 5 620 грн пеня за прострочення виконання грошових зобов`язань. Крім того, представник позивача просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн. Разом з тим, суд приходить висновку про те, що заявлений розмір на професійну правничу допомогу не може вважатись обґрунтованим. А навпаки, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Виходячи зі змісту ч. 4, п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України розгляд даної справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження, як малозначної справи, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. \~ \~ \~ \~ Ці обставини свідчать про те, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є явно неспівмірним із складністю справи, витраченим адвокатом часом, обсягом наданих послуг та значенням справи для позивача. Враховуючи те, що правова допомога позивачу все ж таки надавалась, а рішення суду ухвалено на користь позивача, на думку суду розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає зменшенню до суми 2000 грн., яка буде співмірною по відношенню до обставин, визначених у ч.4 ст. 137 ЦПК України та яка відповідатиме характеру і обсягу узгодженими між сторонами і фактично наданими адвокатом послугами. Згідно ч.1\~ст.141\~ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином на користь позивача з відповідача слід стягнути оплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн., а також судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00грн. На підставі наведеного, ст.ст. 509, 526, 1046-1049, 1050-1054 ЦК України та

Outcome: partial