Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-11 00:00:00

До Київського районного суду м. Одеси 16.06.2025 року надійшов позов Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до [PERSON] про стягнення 3% річних у розмірі 9\~188,55 грн. та інфляційних нарахувань у розмірі 30\~302,72 грн. В обґрунтування\~позову зазначено,\~що АКІБ\~«УкрСиббанк» (поточне\~найменування Акціонерне\~товариство «УкрСиббанк»\~та [PERSON] \~уклали кредитний\~договір №\~2828-08\~ОФ П\~від 13.07.2005\~року (в\~системі обліку\~банку договір\~№ 10607095000).\~Відповідно до\~умов кредитного\~договору позивач\~надав відповідачу\~кредит у\~сумі 13\~400\~дол.США,\~а відповідач\~зобов`язався кожного\~місяця повертати\~кредит в\~терміні встановлені\~графіком погашення\~кредиту,\~але у\~будь-якому\~випадку повернути\~кредит у\~повному обсязі\~не пізніше\~13.07.2012\~року,\~якщо тільки\~не застосується\~інший термін\~повернення кредиту\~(п.п.\~1.1,\~1.2.\~кредитного договору). У зв`язку з тривалим не виконанням умов кредитного договору АТ «УкрСиббанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. 27.02.2008 року Київським районним судом м. Одеси винесено рішення щодо солідарного стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором в розмірі 63\~852,17 гривень та 985,73 гривень судового збору. Виконання рішення суду триває. 16.02.2022 року приватним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення заборгованості. Позивач вважає, що за прострочення погашення суми боргу, яка підлягала стягненню за рішенням суду у відповідності до статті 625 ЦК України необхідно стягнути з відповідачки 3% річних в сумі 9\~188,55 грн. та інфляційних в сумі 30\~302,72 грн. за період прострочення з 02.04.2017 по 23.02.2022 року. Вважають, що у відповідності до ст. 625 ЦК України виникло право на отримання сум за весь час. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 20.05.2025 року зазначену справу передано на розгляд до Приморського районного суду м. Одеси. 16.06.2025 року зазначена справа надійшла до Приморського районного суду м. Одеси та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями розподілена на суддю Домусчі Л.В. Справу суддя отримала 17.06.2025 року. Ухвалою суду від 19.06.2025 року у справі було відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та призначено судове засідання на 22.07.2025 року У зв`язку з відсутністю відзиву розгляд справи відкладено на 12.09.2025 року. У судове засідання 12.09.2025 року сторони не прибули. Відповідачка [PERSON] про час, дату та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, відзив та заяв по суті справи суду не надала. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ч. 1 ст. 279 ЦПК України передбачено що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Враховуючи повторне належне повідомлення учасників справи та вимоги ст.ст. 178, 279, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, за наявними у справі матеріалами, з ухваленням у справі заочного рішення. Відповідно до ст. 268 ЦПК України датою складення цього судового рішення є 17.09.2025 року. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3\~ст. 13 ЦПК України суд\~розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено,\~що 13.07.2005 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2828-08 ОФ П. Згідно умов кредитного договору відповідачці було надано кредит в сумі 13 400,00 доларів США, а відповідачка в свою чергу зобов`язалася повертати наданий кредит та сплачувати проценти в порядку та на умовах кредитного договору та повернути кредитні кошти. Відповідачка належним чином не виконувала свої зобов`язання. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27.02.008 року стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь АКІБ "УкрСиббанк" заборгованість за кредитним договором в розмірі 63\~852,17 гривень та 985,73 грн. судового збору. Постановою про відкриття виконавчого провадження від 16.02.2022 року приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження № 68688343 з примусового виконання виконавчого листа № 2-653/08 від 22.04.2008 року. Звертаючись до суду із відповідним позовом, АТ «УкрСиббанк» вказувало, що оскільки після ухвалення судового рішення про стягнення з відповідачки суми боргу за кредитним договором, зобов`язання [PERSON] перед товариством не було припинено та не було виконано відповідачкою належним чином. При цьому, також вказує, що згідно п.18\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього\~Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, а тому вимога згідно ч. 2\~ст. 625 ЦК України АТ «УкрСиббанк»\~нарахована до 23.02.2022 року. За змістом\~ст. 11 ЦК\~України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст. 12\~ЦК України). Відповідно до положень\~ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього\~Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Частиною 1\~ст. 510 ЦК України\~визначено, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1\~ст. 526 ЦК України). Відповідно до ч.1\~ст. 530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Згідно\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). При цьому, ч. 1\~ст. 611 ЦК України\~встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК). Крім того, ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048\~ЦК України). Частиною 1 ст. 1050 ЦК України\~встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Зокрема,\~ст. 625 ЦК України\~врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Формулювання\~ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень\~ст. 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону, нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Таким чином, правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених\~статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06.2019 року у справі № 916/190/18. Крім того, за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3% річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору (постанова Верховного Суду від 22.02.2023 року у справі № 757/1623/20-ц). Так, Велика Палата Верховного Суду у справі № 127/15672/16-ц погодилася з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.04.2018 року у справі № 908/1394/17, від 16.11.2018 року у справі № 918/117/18, від 30.01.2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13.02.2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). При цьому, при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Аналогічні за змістом висновки щодо розрахунку індексу інфляції наведені в постанові Верховного Суду від 14 січня 2020 року в справі № 924/532/19. Оскільки неправомірними діями відповідачки АТ «УкрСиббанк» було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України. АТ «УкрСиббанк» просить стягнути з відповідачки 3% річних в сумі 9 188,55 грн. та інфляційних в сумі 30 302,72 грн. за період прострочення з 02.04.2017\~по 23.02.2022 року. Суд погоджується з даним розрахунком та визначеним позивачем періодом, оскільки відповідачкою не було подано заяву про застосування строків позовної давності згідно ст.ст. 256, 257 ЦК України. Таким чином стягненню підлягають 3% річних в сумі 9 188,55 грн. та інфляційних в сумі 30 302,72 грн. за період прострочення з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до змісту ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Судом встановлено, що внаслідок невиконання відповідачем умов кредитного договору, Позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн.

Outcome: approved