Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-11 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 10.07.2025 через підсистему «Електронний суд» ТОВ «Фінансова компанія «ТЕХНОФІНАНС»» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики «Особливий» №3017900425-034537 від 30.07.2024. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.07.2024 між ТОВ «ФК «Технофінанс» та [PERSON] було укладено договір позики «Особливий» №3017900425-034537, відповідно до якого остання отримала кредит у сумі 4 000,00 грн шляхом перерахування коштів на банківську картку № [NUMBER] зі строком повернення до 28.08.2024 включно. За користування позикою позичальник повинен сплачувати проценти у розмірі 1,40% від суми позики, які нараховуються щоденно, починаючи з восьмого дня від моменту видачі. Відповідачка зобов`язалася погашати заборгованість відповідно до графіку, однак цього не зробила, грошові кошти у строк не повернула. У зв`язку з цим утворилася заборгованість у сумі 13 288,00 грн, яка складається з: 4 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 1 288,00 грн заборгованість за відсотками, 8 000,00 грн штраф. Відповідач відзиву на позов не надала. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.07.2025 постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Судом на підставі частини другої\~статті 247\~ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 30.07.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Технофінанс» та [PERSON] укладено Договір позики «Особливий» №3017900425-034537 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідно до пункту 2.1 Договору, позикодавець надає позичальнику, а позичальник приймає в позику грошові кошти в сумі 4 000,00 грн на умовах строковості, платності та поверненості, а позичальник, у встановлений цим договором строк на визначених умовах, зобов`язується повернути позику, сплатити проценти та комісії за користування кредитом. Кредитні кошти надаються шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] . За пунктом 2.3 Договору, строк кредитування за договором складає 30 календарних днів, позика має бути повернута у термін 28.08.2024 включно. Згідно пункту 2.5 Договору, за користування позикою позичальник сплачує проценти за користування коштами за фіксованою процентною ставкою. Розмір процентів за користування коштами складає 1.40 % від суми позики, нараховується щоденно з 8-го дня від дня видачі. Нарахування процентів за користування позикою повністю і остаточно припиняється в останній день повернення позики 28.08.2024. За пунктом 2.8. Договору, орієнтовна загальна вартість позики для позичальника становить 5680.00 грн. Відповідно до пункту 6.4.1 Договору, у випадку встановлення законодавством України обмежень (заборон/мораторіїв) на нарахування штрафних санкцій - штраф протягом періоду дії такого обмеження (заборони/мораторію) не нараховується та Позичальником не сплачується. Нарахування штрафних санкцій відновлюється після скасування відповідних законодавчих обмежень (заборон/мораторіїв). Відповідно до додатку до Договору позики «Особливий» №№3017900425-034537 від 30.07.2024, який є невід`ємною частиною договору, та підписаний позичальницею [PERSON] цифровим ідентифікатором «N9bAXk», встановлено графік платежів, обчислення загальної вартості позики та реальної річної відсоткової ставки, кількість, розмір та періодичність внесення позичальником платежів з повернення позики та сплати процентів за користування коштами, а також визначена загальна вартість позики для позичальника та реальна річна процентна ставка за договором про споживчий кредит. За цим графіком платежів, сума кредиту за договором - 4000,00 грн, чиста сума кредиту\~ 3\~608,00 грн, комісія за видачу кредиту\~392,00 грн, кількість днів у розрахунковому періоді\~30. Згідно з платіжним дорученням №14434 від 30.07.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Технофінанс» здійснила перерахунок коштів в сумі 3\~608,00 грн (за мінусом комісії в розмірі 392 грн) на номер картки №4441111138833748, призначення платежу: 1447703728 надання позики згідно договору кредитування №3017900425-034537 від 30.07.2024, без ПДВ. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором, внесення проплат на повернення суми кредиту чи процентів не здійснювалося. Загальна сума заборгованості становить 13\~288,00 грн і складається з 4000 грн\~заборгованість за тілом кредиту, 1288 грн - борг за відсотками, 8000,00 грн\~штраф. Оцінка Суду. Судом встановлено, що спірні правовідносини, які виникли на даний час між позивачем та відповідачем є відносини, які пов`язані із укладанням кредитного договору, отриманням на його виконання грошових коштів (кредиту) у розмірі та на умовах встановлених договором, а також їх поверненням та сплатою процентів за користування ними (кредитні правовідносини). Статтею 11\~ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 202\~ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього\~Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Статтею 12\~вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у пін мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1статті 626 ЦК України). Згідно з частиною 1статті 628\~ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Із положень частини 1статті 638\~ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною першою статті 1054\~ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини 1статті 1048 ЦК України(положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини 2статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною 1\~статті 526\~ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено частиною 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивачем у передбаченому законом порядку доведено належними та допустимими доказами те, що 30.07.2024 між ТОВ «ФК «Технофінанс» та [PERSON] укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідачки на укладення такого електронного договору шляхом його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором Кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав у повному обсязі та перерахував грошові кошти у сумі, визначеній договором на банківську карту відповідачки, що підтверджується відповідним платіжним дорученням. Разом з тим, [PERSON] свої зобов`язання за Договором не виконала, внаслідок чого у останньої за вказаним Договором утворилась заборгованість, що згідно із розрахунком заборгованості за кредитним договором становить складається за тіла кредиту, відсотків за користування кредитом та разової комісії за видачу кредиту в загальній сумі 5\~288,00 гривень. Вказаний розмір заборгованості нараховано правомірно відповідно до погоджених сторонами умов договору. Відповідачкою суду не надано будь-яких доказів на спростування достовірності наданого банком розрахунку або помилковості обрахованої заборгованості за тілом кредиту та простроченими процентами, яка підтверджується наданими позивачем доказами. З письмових доказів, які надані позивачем в обґрунтування позовних вимог вбачається, що між сторонами виникли саме кредитні відносини, а тому до стягнення підлягає як сума отриманого кредиту так і відсотки, які підлягають сплаті за його користування. Розрахунок розміру відсотків, які підлягають до стягнення, у повній мірі відповідає умовам договору кредитування, що були у встановленому порядку погоджені із позичальником. У суду відсутні докази про те, що відповідачка мала перешкоди для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості, однак вона належним чином не виконувала свої зобов`язання по поверненню кредиту, сплаті відсотків, порушивши умови кредитного договору. При цьому суд враховує те, що відповідачка своїм правом на подання відзиву не скористалась і жодних доказів на спростування доводів позивача не надала. Отже, суд, з`ясувавши фактичні обставини у справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позивачем належними та допустимими доказами перед судом доведено факт порушення його права у вказаних правовідносинах із [PERSON] , а тому з останньої на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 5\~288,00 грн. Що стосується стягнення штрафу, суд зазначає наступне. Обґрунтовуючи нарахування штрафу, позивач послався на те, що оскільки кредитний договір укладено після 23.01.2024, тобто, пізніше 30-го дня з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", до відповідача не застосовуються положення пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування" щодо звільнення споживача від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за договорами про споживчий кредит. Разом з тим, згідно пункту 18\~розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до абзаців 1 і 2 статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституційний Суд України у Рішенні від 18.06.2020 № 5-р(II)/2020 зазначив, що принцип верховенства права (правовладдя) вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori) - «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali) - «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість. З огляду на викладене принцип «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali) може бути застосований виключно за умови співіснування суперечливих норм одного ієрархічного рівня. Система нормативно-правових актів України за їх юридичною силою (від актів вищої юридичної сили до актів нижчої юридичної сили) включає: а) Конституцію України; б) закони, кодекси України; в) підзаконні нормативно-правові акти: постанови Верховної Ради України, укази Президента України, постанови Кабінету Міністрів України, накази міністерств, акти інших державних органів, розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, акти органів місцевого самоврядування, які містять норми права тощо. Кодекс - єдиний, зведений, внутрішньоузгоджений нормативно-правовий акт, прийнятий вищим органом законодавчої влади у процесі нормотворчої діяльності або народом на всеукраїнському референдумі, який на основі загальних принципів регулює певну сферу суспільних відносин. Кодекс є особливим різновидом закону. За таких обставин застосуванню в даному випадку підлягає п. 18\~розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022\~в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому його дія неодноразово продовжувалася. Оскільки штраф нарахований у період дії в Україні воєнного стану, то відповідач як позичальник на підставі п. 18\~розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~в будь-якому випадку звільняється від обов`язку сплати на користь позивача, а тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як убачається з матеріалів справи, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Предметом позову є стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 13 288,00 грн. Разом з тим, суд дійшов висновку про обґрунтованість стягнення з відповідача заборгованості лише у розмірі 5 288,00 грн. За таких обставин, з урахуванням принципу пропорційності при розподілі судових витрат між сторонами, суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає частина сплаченого судового збору у розмірі 964,00 грн (2 422,40 грн ? 5 288 / 13 288). Крім того, позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн та надав квитанцію на підтвердження їх оплати. Суд враховує, що позовні вимоги у справі становлять 13 288,00 грн, з яких задоволено на суму 5 288,00 грн, тобто 39,8 % від ціни позову. Виходячи з принципу пропорційності, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 989,50 грн (5 000,00 грн ? 5 288 / 13 288). З цих підстав,

Outcome: partial