Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-10 00:00:00

23 червня 2025 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» звернувся до Решетилівського районного суду Полтавської області зі позовною заявою до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, у якій просив суд: - витребувати від Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» інформацію щодо належності [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER] ) карткового рахунку № [NUMBER] та виписку по картковому рахунку № [NUMBER] , відкритому в АТ КБ «Приватбанк» [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER] ), за період з 01.01.2021 по 04.01.2021; - стягнути з відповідачки на користь позивача суму заборгованості за договором позики № 3377222 у розмірі 12278,40 гривень, яка складається з: заборгованості за основною сумою боргу - 4000,00 грн; сума заборгованості за відсотками - 8278,40 грн. Також позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 3500,00 гривень. Процесуальні дії/рішення у справі Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 04 липня 2025 року цивільну справу передано за територіальною підсудністю на розгляд до Козельщинського районного суду Полтавської області (а.с. 69-71). 12 серпня 2025 року цивільна справа надійшла до Козельщинського районного суду Полтавської області. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.08.2025 справу розподілено головуючій судді Козир В.П. (а.с. 82). Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 14 серпня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, призначено судове засідання на 11 вересня 2025 року (а.с. 83-87). Цією ж ухвалою суду клопотання позивача про витребування доказів задоволено, витребувано від Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» інформацію. 28 серпня 2025 року від представниці відповідачки [PERSON] - адвоката Котяш Ірини Миколаївни через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, по тексту якого містилося клопотання про витребування від позивача оригіналів доказів (а.с. 99-102). 02 вересня 2025 року від позивача через підсистему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив (а.с. 107-109). 03 вересня 2025 року від АТ КБ «Приватбанк» надійшла витребувана ухвалою суду інформація (а.с. 115). 08 вересня 2025 року від представниці відповідачки через підсистему «Електронний суд» надійшли заперечення на відповідь на відзив (а.с. 119-120). 11.09.2025 від представниці відповідачки через підсистему «Електронний суд» надійшло клопотання про витребування від позивача доказів (а.с. 122-124). Ухвалами суду від 11.09.2025 відмовлено у задоволенні клопотання представниці відповідачки про витребування доказів від позивача. Справу розглянуто 11.09.2025 у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Аргументи сторін Позиція позивача (а.с. 2-5, 96, 107-109, 116) Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.01.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (первісний кредитор) та відповідачкою [PERSON] (позичальник) було укладено договір позики № 3377222 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) (надалі - договір позики), за умовами якого позикодавець надав відповідачці грошові кошти у розмірі 4000,00 грн, строк позики - 14 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99 % в день (базова процентна ставка/фіксована). Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора - електронного підпису, що був надісланий на вказану відповідачем/позичальником електронну адресу - [INFO] , у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Позикодавець виконав свої зобов`язання, зокрема передав відповідачці у власність грошові кошти в розмірі 4000,00 грн шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідачки за посередництвом платіжної установи. У договорі позики встановлено строк позики 14 днів, однак у самому договорі позики наявні умови щодо пролонгації або автопролонгації строку користування позикою. Умовами, які передбачені у правилах, строк пролонгації обмежено 90 календарними днями. Отже, укладаючи договір позики, сторони узгодили порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування ним поза межами строку кредитування. У подальшому право вимоги за договором позики до відповідачки неодноразово відступалося. Останнім кредитором є позивач. Відповідачка не виконала належним чином зобов`язання за договором позики. Загальна сума заборгованості за договором позики становить - 12278,40 грн, яка складається зі: 4000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 8278,40 грн - заборгованість за відсотками. Позивач наполягав, що у матеріалах справи міститься достатньо доказів перерахування коштів відповідачці, а посилання представниці відповідачки стосовно відсутності доказів зарахування коштів на картковий рахунок відповідачки є безпідставні, оскільки саме боржник/ відповідачка має доступ до свого рахунку, зазначеного в договорі, і вона мала/має можливість представити суду виписку з свого рахунку в підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладених договорів. Щодо нарахування процентів за користування позикою, то позивач зазначав, що відповідно до п. 4.2 договору позики позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначену у правилах процедуру і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, які йому зрозумілі. П. 6.5 правил, у редакції, що діяла на час укладення договору позики, передбачено, що у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. На думку позивача, у договорі позики встановлено строк позики 14 днів, однак у самому договорі позики наявні умови щодо пролонгації або автопролонгації строку користування позикою. Умовами, які передбачені у правилах, строк пролонгації обмежено 90 календарними днями. Твердження представниці відповідачки стосовного того, що позивачем не доведено право грошової вимоги за договором позики спростовував матеріалами справи, а саме доказами здійснення оплати за договором факторингу № 2106 від 21.06.2021 та за договором факторингу № 030423-ФК від 03.04.2023. При обґрунтуванні позовних вимог позивач посилався на статті 641, 644 ЦК України, статті 175, 274 Цивільного процесуального кодексу України , статті 13 Закону України «Про електронну комерцію», статтю 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», Постанову НБУ від 05 листопада 2014 року № 705 «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів», правові висновки Верховного Суду України у справах № 524/5556/19 (постанова від 12 січня 2021 року), у справі № 234/7159/20 (постанова від 10 червня 2021 року), у справі № 911/94/23 (постанова від 14 лютого 2023 року), у справі № 910/9072/17 (постанова від 26 червня 2018 року), у справі № 2-879/13 (постанова від 27 травня 2020 року). Позиція відповідача (а.с. 99-102, 119-120) Відповідачка [PERSON] та її представниця - адвокат Котяш Ірина Миколаївна з пред`явленими позовними вимогами не погодилися. У відзиві на позовну заяву представниця відповідачки зазначила, що позов є не обґрунтованим, недоведеним належними та допустимими письмовими доказами, а ТОВ «Фінпром Маркет» не довело належними та допустимими доказами факт переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Розрахунок заборгованості за договором позики, на думку представниці відповідачки, здійснений поза межами строку кредитування та є неправомірним. Сума за тілом кредиту та відсотками не може становити більше 5114,40 грн. Представниця відповідачки навела свій контррозрахунок, який відповідає умовам договору: тіло кредиту - 4000,00 грн, сума відсотків за один день кредитування з розрахунку 1,99 % - 79,60 грн (4000,00 х 1,99 %); відсотки по кредиту за 14 днів (строк кредитування) - 1114,40 грн (14 днів х 79,60 грн), а разом: тіло кредиту 4000,00 грн + відсотки за 14 днів 1114,40 грн = 5114,40 грн. Отже, на думку представниці відповідачки, сума за тілом кредиту та відсотками не може становити більше 5114,40 грн. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належних та допустимих доказів оплати за обома договорами факторингу позивачем не додано. Надані акти звірок сторона відповідачки ставила під сумнів, адже вони не є доказом проведення оплати за договорами факторингу та можуть бути створені з метою штучного доказування. У запереченнях на відповідь на відзив представниця відповідачки звертала увагу суду на те, що посилання позивача на автопролонгацію договору не заслуговують на увагу, адже у позові відсутні докази, що первісний кредитор ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» ознайомлював відповідачку саме з доданою до позовної заяви редакцією «Правил надання грошових коштів у позику». Так, у відповіді на відзив позивач посилається на те, що у п. 4.2 спірного договору позики позичальник (відповідач) підтвердив, що до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/UA/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі, однак в самому пункті 4.2 договору вказане інше посилання на сайт із розміщеними Правилами - https://mycredit.ua/RU/documents-license. Разом з тим, вказані Правила не містять підпису відповідачки та в матеріалах справи відсутнє підтвердження того, що саме ці Правила вивчила відповідачка. Згоди відповідачки на визнання цих Правил невід`ємною частиною договору в тексті спірного договору позики не зазначено. Крім того, позивач сам наводить розбіжні/різні посилання на сайт, де нібито були розміщені правила, з якими, нібито, ознайомилась відповідачка. При обґрунтуванні відзиву на позовну заяву відповідачка та її представниця посилалися статті 3, 1048, 1050 Цивільного кодексу України, статтю 95 Цивільного процесуального кодексу України, статтю 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затверджене постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75, Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затверджене постановою Правління НБУ від 18 червня 2003 року № 254 та правові висновки Верховного Суду у справі № 444/9519/21 (постанова від 28 березня 2018 року), у справі № 910/19891/20 (постанова суду від 25 липня 2023 року), у справі № 630/366/16-ц (постанова від 25 травня 2018 року), у справі № 364/373/17 (постанова від 14 червня 2018 року), у справі № 6-4882св11 (постанова від 15 червня 2011 року), у справі № 753/20537/18 (постанова від 29 червня 2021 року), у справі № 334/6972/17 (постанова від 21 липня 2021 року), у справі № 905/2307/21 (постанова від 30 березня 2023 року), у справі № 306/1336/19 (постанова від 08 червня 2021 року), у справі № 390/34/17 (постанова від 10 квітня 2019 року), у справі № 337/474/14-ц (постанова суду від 11 листопада 2019 року), у справі № 406/3398/21 (постанова від 09 вересня 2024 року), у справі № 463/13099/21 (постанова від 09 вересня 2024 року), у справі № 567/3/22 (постанова від 19 лютого 2024 року), у справі № 310/11534/13ц (постанова від 04 липня 2018 року), у справі № 910/4518/16 (постанова від 05 березня 2023 року). Фактичні обставини справи, встановлені судом 01.01.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (за договором - позикодавець) та відповідачкою [PERSON] (за договором - позичальник) було укладено дистанційно в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем договір позики (на умовах повернення позики у кінці строку позики) № 3377222 (надалі - договір позики або договір) шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції зі застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно зі Законом України «Про електронну комерцію. Договір підписано електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) [NUMBER], про що свідчать положення п. 5, 11 договору (а.с. 14 на звороті). Згідно з п. 1 договору позики за цим договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (надалі «позику»), на погоджений умовами договору строк (надалі - «строк позики»), шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. У відповідності до п. 2 договору позики умови надання позики є такими: сума позики - 4000,00 гривень; строк позики (строк договору) - 14 днів; базова процентна ставка в день - 1,99 %; дата надання позики - 15.01.2021; знижена процентна ставка на день - 0,01 %; процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день (не застосовується у період карантину) - 2,70 %, орієнтовна річна процентна ставка - 3,65 %, орієнтовна загальна вартість позики склала суму 4005,60 гривень. Відповідно до п. 3 договору позики проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики. У відповідності до п. 4.2 договору позики позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/ (надалі "правила"), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) йому зрозумілі. У договорі зазначені такі відомості щодо позичальника: [PERSON] , [INFO] ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ; паспорт серії [NUMBER] ; адреса: [ADDRESS]; номер телефону: [NUMBER] ; електронна пошта: [INFO] ; рахунок: [NUMBER] ; електронний підпис одноразовим ідентифікатором: [NUMBER] g. Довідкою про ідентифікацію первісний кредитор підтвердив, що клієнт [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , з якою укладено договір № 3377222 від 01.01.2021, ідентифікований ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразово ідентифікатора) відбувся шляхом направлення одноразового ідентифікатора [NUMBER]; дата відправки ідентифікатора позичальнику - 01.01.2021 12:21:26; номер телефону/ електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор - [INFO] (а.с. 25). З листа ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (а.с. 25 на звороті) вбачається інформація щодо даних, які підтверджують видачу на банківські карти клієнтів онлайн-позик, а саме:…8) [PERSON] ; РНОКПП - [NUMBER] ; № договору позики - 3377222; № платежу - 4b3bf32a-9197-4255-ad1f 9fc72c2d0c70. Згідно з листом ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» до ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (а.с. 26) відповідно до договору про переказ коштів № 23-01-18/5 від 23.01.2018 було здійснено платіжну операцію: 01.01.2021; № платежу 4b3bf32a-9197-4255-ad1f-9fc72c2d0c70; сума - 4000,00 грн; отримувач [PERSON] , ЕПЗ № [NUMBER] . Відповідно до копії платіжної інструкції № 4b3bf32a-9197-4255-ad1f-9fc72c2d0c70 від 01.01.2021 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» здійснило переказ грошових коштів у сумі 4000,00 грн на платіжний інструмент [NUMBER] (а.с. 27). Згідно з довідкою АТ КБ «Приватбанк» від 25.08.2025 на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , емітовану платіжну карту № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ) (а.с. 115). Відповідно до виписки за договором на поточний рахунок [PERSON] за номером картки [NUMBER] 01.01.2021 відбулося зарахування переказу у сумі 4000,00 грн (а.с. 115 на звороті). 21.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (за договором - клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» (за договором - фактор) укладено договір факторингу № 2106 (а.с. 28 (на звороті) - 32). Відповідно до п. 1.1 договору факторингу № 2106 за цим договором фактор передає грошові кошти, що дорівнюють ціні продажу, у розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові права вимоги до боржників, зазначених в реєстрі заборгованостей (додаток № 1 до цього договору), у розмірі портфеля заборгованості. Сторони погодили, що до фактора переходять всі права грошової вимоги, які належали клієнту за кредитними договорами (право вимоги). У відповідності до п. 5.1 договору факторингу № 2106 клієнт, на підставі даного договору, з урахуванням п. 5.2 цього договору, відступає фактору, а фактор набуває права вимоги, та зобов`язується сплатити клієнту ціну продажу згідно з розділом 6 цього договору. З моменту відступлення прав вимоги, всі гарантії, надані боржниками щодо портфеля заборгованості, стають дійсними для фактора та вважають наданими фактору. Разом з правами вимоги фактору переходять всі пов`язані з цим права, зокрема, права грошової вимоги щодо нарахованих та неоплачених боржниками процентів… Згідно з п. 5.2 договору факторингу № 2106 перехід від клієнта до фактора прав вимоги за портфелем заборгованості відбувається у момент підписання актів прийому-передачі реєстру заборгованостей (з одночасною передачею реєстру заборгованостей в електронному вигляді), після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно портфеля заборгованості та набуває відповідні права вимоги. Підписані сторонами акти прийому-передачі реєстру заборгованостей (в електронному та паперовому вигляді) підтверджують факт переходу від клієнта до фактора відповідних прав вимоги та є невід`ємними частинами цього договору. Акти прийому-передачі реєстру заборгованостей (в електронному та паперовому вигляді) підписуються в день укладення цього договору. У відповідності до п.5.4 договору факторингу № 2106 з моменту переходу до фактора прав вимоги, відповідно до умов цього договору, фактор має право на наступне відступлення прав грошової вимоги, будь-якій третій особі. У п. 6.2 договору факторингу визначено ціну продажу за договором, а у п. 6.3 строки перерахування ціни продажу на користь клієнта. Пунктом 6.6 договору заборонено можливість застосування механізму зарахування зустрічних вимог. Згідно з актом прийому-передачі реєстру заборгованостей від 21 червня 2021 року за договором факторингу № 2106 від 21 червня 2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» (фактор) уклали цей акт прийому-передачі реєстру заборгованостей про те, що на виконання п. 5.2 договору факторингу № 2106 клієнт передав, а фактор прийняв оригінал реєстру заборгованостей від 21.06.2021, після чого від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованостей від боржників і фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а.с. 35). Відповідно до реєстру (витягу з реєстру) прав вимоги № 1 від 21.06.2021 до договору факторингу № 2106 ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» набуло право грошової вимоги до відповідачки [PERSON] за договором № 3377222 у загальній сумі 12278,40 грн, з яких: заборгованість за сумою кредиту - 4000,00 грн; заборгованість за відсотками - 8278,40 грн. Ціна придбання, належна до сплати клієнту за цим реєстром, складає 8473026,02 грн (а.с. 35 (на звороті) - 37). З Акту звірки взаєморозрахунків за період січень 2021- грудень 2022 вбачається, що станом на 31.12.2022 відсутня заборгованість ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» перед ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». 21.06.2021 відбувся розрахунок між сторонами акту звіри на суму 8473026,02 грн (а.с. 37 (на звороті) -38). 03.04.2023 між ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» (за договором - клієнт) та ТОВ «Фінпром маркет» (за договором - фактор) укладено договір факторингу № 030423-ФК (а.с. 38 (на звороті) - 42). Відповідно до п. 1.1 договору факторингу № 030423-ФК за цим договором фактор передає грошові кошти, що дорівнюють ціні продажу, у розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові права вимоги до боржників, зазначених у реєстрі заборгованостей (додаток № 1 до цього договору), у розмірі портфеля заборгованості. Сторони погодили, що до фактора переходять всі права грошової вимоги, які належали клієнту за кредитними договорами (право вимоги). У відповідності до п. 5.1 договору факторингу № 030423-ФК клієнт, на підставі даного договору, з урахуванням п. 5.2 цього договору, відступає фактору, а фактор набуває права вимоги, та зобов`язується сплатити клієнту ціну продажу згідно з розділом 6 цього договору. З моменту відступлення прав вимоги, всі гарантії, надані боржниками щодо портфеля заборгованості, стають дійсними для фактора та вважають наданими фактору. Разом з правами вимоги фактору переходять всі пов`язані з цим права, зокрема, права грошової вимоги щодо нарахованих та неоплачених боржниками процентів… Згідно з п. 5.2 договору факторингу № 030423-ФК перехід від клієнта до фактора прав вимоги за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання актів прийому-передачі реєстру заборгованостей (з одночасною передачею реєстру заборгованостей в електронному вигляді), після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно портфеля заборгованості та набуває відповідні права вимоги. Підписані сторонами акти прийому-передачі реєстру заборгованостей (в електронному та паперовому вигляді) підтверджують факт переходу від клієнта до фактора відповідних прав вимоги та є невід`ємними частинами цього договору. Акти прийому-передачі реєстру заборгованостей (в електронному та паперовому вигляді) підписуються в день укладення цього договору. У п. 6.2 договору факторингу визначено ціну продажу за договором, а у п. 6.3 строк перерахування ціни продажу на користь клієнта - до 01.07.2023. Згідно з актом прийому-передачі реєстру заборгованостей від 03 квітня 2023 року за договором факторингу № 030423-ФК від 03 квітня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» (клієнт) та ТОВ «Фінпром маркет» (фактор) уклали цей акт прийому-передачі реєстру заборгованостей про те, що на виконання п. 5.2 договору факторингу № 030423-ФК, клієнт передав, а фактор прийняв оригінал реєстру заборгованостей від 03.04.2023, після чого від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованостей від боржників і фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а.с. 45 на звороті). Згідно з актом прийому-передачі інформації згідно з реєстром заборгованостей в електронному вигляді від 03 квітня 2023 року за договором факторингу № 030423-ФК від 03 квітня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» (клієнт) та ТОВ «Фінпром маркет» (фактор) уклали цей акт прийому-передачі реєстру заборгованостей про те, що на виконання п. 5.2 договору факторингу № 030423-ФК клієнт передав, а фактор прийняв оригінал реєстру заборгованостей від 03.04.2023, після чого від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованостей від боржників і фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а.с. 45, 46). З Акту звірки взаєморозрахунків вбачається, що станом на 01.11.2024 відсутня заборгованість ТОВ «Фінпром маркет» перед ТОВ «Фінансова компанія Управління активами». 01.07.2023 відбувся розрахунок між сторонами акту звіри на суму 22073367,99 грн (а.с. 46 на звороті). Відповідно до реєстру заборгованості від 03.04.2023 (витягу з реєстру) до договору факторингу № 030423-ФК ТОВ «Фінпром маркет» набуло право грошової вимоги до відповідачки [PERSON] за договором № 3377222 у загальній сумі 12278,40 грн, з яких: заборгованість за сумою кредиту - 4000,00 грн; заборгованість за відсотками - 8278,40 грн. Ціна придбання, належна до сплати клієнту за цим реєстром складає 22573367,99 грн (а.с. 47-48). Згідно з розрахунком суми заборгованості (а.с. 6-8), виконаним позивачем, сума заборгованості відповідачки за період з 01.01.2021 по 05.06.2025 становить 12278,40 гривень, у тому числі: заборгованість за тілом позики - 4000,00 гривень; заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами - 8278,40 грн. Заборгованість нарахована за 105 днів, а саме за період з 01.01.2021 по 15.04.2021 з розрахунку 1,99 % у день користування позикою. Застосовані судом норми права Згідно зі ч. 1, 2 статті 207 ЦК України ( редакції чинні на момент укладення договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Я кщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем, права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції врегульовано Законом України «Про електронну комерцію». Так, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» (тут та на далі - у редакції, чинній станом на дату укладення договору позики) встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що е лектронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно зі ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно зі статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно зі статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України. Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 (справа № 404/502/18), від 09.09.2020 (справа № 732/670/19) дійшов такого висновку: «Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Договір в спрощеній формі шляхом обміну, наприклад, електронними листами та іншими засобами електронної комунікації, або договір, який укладається шляхом приєднання до нього можна підписати з використанням: Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Однак важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Однак важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.» У статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частина 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (610 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦКУ боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до приписів ст. 625 ЦКУ боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин (у період нарахування процентів)), у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів). Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Карантин, установлений постановою КМУ від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами та доповненнями) діяв на території України з 12.03.2020 до 30.06.2023. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» звільняв споживача від відповідальності за прострочення зобов`язань за договором про споживчий кредит (позику) за період дії карантину. Станом на дату розгляду даної справи судом п. 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» передбачає таке: «У разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" (набрання чинності 24 грудня 2023 року + 30 днів = 23 січня 2024 року), у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем.» Тобто у період з 01.03.2020 по 23.01.2024 споживач звільняється законом від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення за кредитним договором. Будь-які платежі, нараховані у вказаний період за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за кредитним договором підлягають списанню кредитодавцем. Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦКУ). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (ст. 516 ЦКУ). Відповідно до ст. 517 ЦКУ первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За ст. 518 ЦКУ боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ст. 519 ЦКУ). Згідно зі ст. 1082 ЦКУ боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Висновки суду та мотиви прийнятого рішення З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що відповідачкою [PERSON] 01.01.2021 було укладено в електронній формі, що згідно зі ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» за правовими наслідками прирівнюється до укладення договору у письмовій формі, договір позики з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». За умовами договору позики ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (первісний позикодавець) надало відповідачці позику у сумі 4000,00 грн строком на 14 днів. Факт укладення договору позики належним чином підтверджено доказами, наданими позивачем, та не заперечувався відповідачкою та її представницею. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису) договір між відповідачем та первісним позикодавцем не було б укладено. Так, підписання договору відповідачкою підтверджується змістом договору, який містить усю необхідну для ідентифікації особи інформацію, а саме: прізвище, ім`я, по батькові відповідачки; дату народження та податковий номер відповідачки, номер паспорта, номер телефону; маску банківської картки; адресу місця проживання; електронну адресу. Доказів підписання договору від імені відповідачки іншими (третіми) особами, у тому числі через вчинення шахрайських дій, відповідачкою суду не надано, доказів звернення з даного факту до правоохоронних органів також не надано. Суд уважає доведеним позивачем та не спростованим відповідачкою факт видачі первісним позикодавцем позики у сумі 4000,00 грн та перерахування коштів саме у такій сумі у день укладення договору на поточний банківський рахунок відповідачки, що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Фінекспрес" (а.с. 26), довідкою банківської установи (а.с. 115) та випискою банку по рахунку відповідачки (а.с. 115 на звороті). Так, на платіжну картку № [NUMBER] , яка за повідомленням банківської установи належить [PERSON] , [INFO] (у день укладення договору позики) було зараховано 4000,00 грн. Отже, факт отримання позики відповідачкою за договором позики у сумі 4000,00 грн є доведеним позивачем та не спростованим відповідачкою. Такий факт ґрунтується на умовах договору позики. Доказів проведення відповідачкою повного розрахунку за отриманою позикою матеріали справи не містять. Відповідачка таких доказів до суду не надала та про таке не стверджувала. Отже, відповідачка умови договору позики порушила та у строк, встановлений умовами договору, позику не повернула. З цих підстав позовні вимоги позивача щодо стягнення основної суми заборгованості (тіло позики) за договором позики у сумі 4000,00 грн, суд уважає законними, обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на умовах договору. Факт набуття позивачем права вимоги до відповідачки за договором суд також уважає доведеним належними та достатніми доказами. Заперечення представниці відповідачки, викладені у відзиві на позовну заяву та у запереченнях на відповідь на відзив, щодо недоведення позивачем факту переходу права вимоги позивачу від первісних кредиторів, суд уважає безпідставними. Позивачем надано всі докази на підтвердження переходу права вимоги за договором позики, а саме договори факторингу, акти прийому-передачі реєстру заборгованостей за договорами факторингу, копії (витяги) реєстрів прав вимоги, акти звірки взаєморозрахунків між сторонами договорів факторингу тощо. Такі докази підписані, а їх копії завірені належним чином. Аргументи зі сторони відповідачки про недоведеність позивачем факту набуття ним права вимоги до відповідачки суд відхиляє, адже з наданих позивачем доказів вбачається, що за умовами обох договорів факторингу перехід права вимоги відбувався у момент підписання актів прийому-передачі реєстру заборгованостей (з одночасною передачею реєстру заборгованостей в електронному вигляді), та саме після підписання таких актів фактор ставав кредитором по відношенню до всіх божників та набував відповідні права вимоги. Позивачем надано належним чином завірені копії актів, на підставі яких відбувався перехід права вимоги. Ненадання позивачем копій платіжних інструкцій про перерахування грошових коштів на рахунки попередніх кредиторів, не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, так як обов`язок сплатити клієнту ціну продажу (п. 5.1) не є необхідною та обов`язковою умовою для набуття (переходу) права вимоги за дослідженими судом договорами факторингу. Єдиною безумовною та обов`язковою підставою для набуття (переходу) права вимоги є підписання сторонами договору факторингу акту прийому-передачі реєстру заборгованостей. Надання позивачем копій актів звірки взаємних розрахунків між сторонами договорів факторингу, замість доказів перерахування коштів у виді копій банківських розрахункових документів, жодним чином не порушує права відповідачки як зобов`язаної за договором позики стороною. Такі акти звірки у сукупності з актами приймання-передачі реєстрів заборгованостей є у даному випадку належними та достатніми доказами набуття позивачем права вимоги до відповідачки. Підстав сумніватися у відповідності належним чином завірених копії наданих позивачем доказів їх оригіналам у суду немає. Ненадання платіжних доручень на підтвердження проведення розрахунків за договорами факторингу, жодним чином не звільняє відповідачку від виконання обов`язку за договором позики взагалі, у тому числі й перед первісним кредитором (позикодавцем), якщо вона уважає, що позивач не є управненою на отримання коштів стороною. Проте доказів виконання зобов`язань за договором позики перед первісним кредитором відповідачка також суду не надала. Надані позивачем договори факторингу недійсними судом не визнавалися, отже є чинними та дійсними. Висновки Верховного Суду у справі № 753/20537/18 (у наведеній справі умови договору про відступлення права вимоги містили обов`язкову умову «не раніше моменту отримання банком коштів за договором»), № 334/6972/17, № 911/3185/20 (аналізувалися інші умови договору щодо переходу права вимоги), на які посилався у відзиві представниця відповідачки, суд у даному спорі не застосовує, оскільки обставини даної справи, що розглядалася судом, є нерелевантними з обставинами справ, на правові висновки Верховного Суду у яких посилалася представниця відповідачки. Іншим правовим висновкам у постановах Верховного Суду, на які посилалися сторони у своїх заявах по суті, висновки суду у даній справі не суперечать. Здійснюючи перевірку розрахунку заборгованості за договором позики суд висновує таке. У дослідженому судом договорі позики від 01.01.2021 № 3377222 було встановлено строк користування позикою - 14 днів та відповідна кінцева дата повернення позики - 15.01.2021. Через 14 дні сума позики, отримана відповідачкою від позикодавця (первісного кредитору), мала б бути повернута повністю. Умов щодо пролонгації (автопролонгації) строку користування позикою договір позики (а.с.14) не містить. Суд не бере до уваги як доказ пролонгації строку дії позики Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» (на умовах повернення позики в кінці строку позики), затверджених рішенням загальних зборів ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» від 14.08.2020 (а.с. 15-24), які долучені позивачем до матеріалів справи, оскільки позивачем не доведено, що вони є складовою договору, а саме те, що вони укладені в один день, тобто в день підписання відповідачкою договору позики, і відповідачка розуміла, що саме ці Правила вона мала на увазі, підписуючи договір позики. За вебпосиланням, наведеним у п. 4.2 договору позики, відсутні Правила у редакції, що були чинними станом на дату укладення договору позики. Перевірити зміст та ідентичність таких Правил ані суд, ані відповідачка та її представниця не можуть. У договорі позики була встановлена процентна ставка за правомірне користування позикою протягом 14 днів (у разі вчасного повернення суми позики), а також процентна ставка за понадстрокове користування позикою, тобто процентна ставка, що нараховувалася на прострочену суму позики. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) зробила такий уточнений висновок (п. 141): «у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором». Крім того ВП ВС у п. 122-128 цієї постанови роз`яснила таке: «122. Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). 123. Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 124. Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.03.2019 у справі № 5017/1987/2012 (на неврахування якої судом апеляційної інстанції посилається АТ «МР Банк») суд здійснив відповідне тлумачення умов кредитного договору. 125. Зокрема, суд установив, що кредитним договором були передбачені проценти за неправомірне користування кредитом - це плата, яка встановлюється банком за користування кредитом після настання строку його погашення та сплачується позичальником у розмірі та у строки, передбачені договором. При сплаті процентів за неправомірне користування кредитом проценти за користування кредитом не сплачуються. У випадку порушення позичальником установленого пунктом 2.2 договору строку погашення отриманого кредиту позичальник надалі сплачує проценти за неправомірне користування кредитом виходячи із процентної ставки у розмірі 36 % річних, порядок нарахування та сплати яких встановлюється згідно з пунктами 3.3, 3.4 цього договору (пункти 42, 43 вказаної вище постанови). 126. Здійснивши тлумачення умов кредитного договору, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку, що банк не позбавляється права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми частини другої статті 625 ЦК України (пункт 50 вказаної вище постанови). 127. Тобто у справі № 5017/1987/2012 сторони чітко та недвозначно визначили, що поза межами строку кредитування позичальником сплачуються проценти, які при цьому не є процентами за «користування кредитом», а є відповідальністю за порушення зобов`язання, та погодили їх розмір. Установивши зазначене, суд дійшов висновку про задоволення вимог щодо стягнення таких процентів. 128. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).» У даній справі, що вирішувалася судом, чітко та недвозначно вбачається, що умови договору позики передбачають нарахування процентів як плати за правомірне користування позикою (14 днів) та як міри відповідальності після настання строку погашення позики, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Про таке свідчать і відповідні формулювання умов договору про сплату процентів («процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день» тощо). Можливістю нараховувати проценти за понадстрокове користування позикою за договором позики обґрунтував й свої позовні вимоги позивач у позовній заяві. З доказів, наданих позивачем та досліджених судом, які зазначені вище у розділі «Фактичні обставини…» вбачається, що сума позики за договором становить 4000,00 грн; строк правомірного користування позикою - 14 днів; договірна дата повернення кредиту - 15.01.2021, процентна ставка базова в день 1,99 %, знижена процентна - 0,01 %; ставка за понадстрокове користування позикою - 2,7 %. З наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що щоденно нараховувалися проценти у сумі 79,60 грн за один день користування позикою, тобто 1,99 % від суми позики щодня. Саме такий розмір процентів передбачено договором за правомірне користування позикою протягом 14 днів до 15.01.2021. Проте проценти нараховувалися й після 15.01.2021 - до 15.04.2021 включно, тобто поза межами договірного строку правомірного користування позикою. Доводи позивача, що умови автопролонгації строку користування позикою наявні у самому договорі позики є безпідставними та спростовуються дослідженим судом змістом договору позики. Отже, суд погоджується з аргументами представниці відповідачки та контррозрахунком заборгованості та уважає, що сума процентів за правомірне користування позикою буде складати - 1114,40 грн (4000,00 грн х 1,99 % х 14 днів = 1114,40 грн), як про це домовилися сторони, укладаючи договір позики. Решта сума процентів, пред`явлена до стягнення, - 7164,00 грн (8278,40 - 1114,40 = 7164,00) - проценти, нараховані на прострочену суму позики поза межами строку, встановленого договором позики. Суд уважає, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не у повній мірі відповідає вимогам закону та уважає, що положення пункту 6 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції чинній у період нарахування процентів за договором) цілком застосовні й до даного спору. Закон України «Про споживче кредитування» (у редакції, чинній станом у період нарахування процентів) звільняв споживача від відповідальності за прострочення зобов`язань за кредитним договором/договором позики, у тому числі за кредитним договором про споживчий кредит, договором позики зі строком погашення кредиту/позики до одного місяця на період дії карантину. Чинна ж редакція Закону України «Про захист прав споживачів» звільняє відповідача як споживача від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення за кредитним договором/ договором позики у період з 01.03.2020 по 23.01.2024. Будь-які платежі, нараховані у вказаний період за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за договором позики, підлягають списанню кредитодавцем та примусовому стягненню не підлягають. Тлумачення пункту 6 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції чинній у період нарахування процентів за договором) свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: - в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину; - у договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; - у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від обов`язку сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) у тому числі, але не виключно, неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Законодавець на рівні акту цивільного законодавстві передбачив спеціальний випадок звільнення від обов`язку позичальника сплатити проценти за неправомірне користування позикою, кредитом. Такий обов`язок припиняється без його виконання.» Такі висновки суду відповідають правовим висновкам Верховного Суду у справі № 709/1320/21 (постанова від 14.08.2023). Отже, суд уважає, що відповідачка на підставі п. 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» звільнялася від відповідальності перед первісним позикодавцем, а відповідно й перед позивачем як правонаступником, за прострочення виконання зобов`язань за договором позики; звільнялася від обов`язків сплачувати позикодавцю інші платежі (проценти за період прострочення), сплата яких передбачена договором позики за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) відповідачкою зобов`язань за таким договором. Той факт, що проценти за понадстрокове користування позикою нараховувалися за базовою ставкою, а не за підвищеною, правового значення не має. Доказів пролонгації строку дії договору позивачем не надано. Отже, за договором позики сума процентів 7164,00 грн (8278,40 - 1114,40 = 7164,00) за період з 16.01.2021 по 15.04.2021 нарахована первісним позикодавцем та пред`явлена до стягнення позивачем неправомірно. Така сума процентів, нарахована на прострочену заборгованість поза межами строку позики, підлягала списанню позикодавцем, а обов`язок відповідачки по сплаті процентів, нарахованих за понадстрокове користування позикою, припинився без його виконання. Відповідно, у задоволенні вимог у цій частині суд відмовляє за безпідставністю. Підсумовуючи все викладене вище суд уважає такими, що є доведеними, обґрунтованими та підставними позовні вимоги у частині стягнення позивачем з відповідачки заборгованості за договором позики № 3377222 у сумі 5114,40 грн, у тому числі: сума заборгованості за основною сумою боргу - 4000,00 грн, сума заборгованості за процентами - 1114,40 грн. У задоволенні решти позовних вимог у сумі 7164,00 грн суд відмовляє за безпідставністю. Розподіл судових витрат Згідно зі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору у сумі 2422,40 грн (а.с. 1, 61). З урахуванням того, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково (41,65 % від ціни позову), суд на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України стягує з відповідачки на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме - 1008,92 грн (2422,40 х 41,65 % = 1008,92). Крім того позивач просив стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3500,00 грн, на підтвердження яких надав відповідні докази. У свою чергу, представниця відповідачки просила стягнути з позивача витрати відповідачки на правничу допомогу у сумі 6500, на підтвердження яких надала відповідні докази. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Згідно зі п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 133 ЦПК України). У відповідності до ч. 2-6 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Зі сторони позивача на підтвердження витрат на правничу допомогу було надано такі докази (копії): 1) договір про надання правничої допомоги від 01 листопада 2024 року № 01-11/24, укладений між адвокатом Ткаченко Юлією Олегівною та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» (клієнт) (а.с. 48 (на звороті)-51), відповідно до умов якого правнича допомога, що надається за цим договором, полягає у здійсненні адвокатом комплексу заходів, спрямованих на стягнення належної до сплати клієнту заборгованості боржників за договорами позики, право вимоги за якими належить клієнту у судовому порядку, а також у здійсненні захисту прав та інтересів клієнта, пов`язаних із стягненням заборгованості з боржників у спорах, що виникли внаслідок заходів, вжитих як клієнтом так і адвокатом, по стягненню заборгованості у судовому порядку (п. 1.1); за послуги, надані адвокатом, клієнт протягом 10 календарних днів з моменту підписання акту про приймання-передачі наданої правничої допомоги (додаток № 2 до цього договору) та отримання від адвоката відповідного рахунку сплачує винагороду на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі наданої правничої допомоги шляхом безготівкового перерахування клієнтом на поточний рахунок адвоката, вказаний у цьому договорі (п. 4.2); 2) витяг з акту приймання - передачі наданої правничої допомоги № 14-П від 19.05.2025 за договором про надання правничої допомоги від 01 листопада 2024 року № 01-11/24 (а.с. 52 на звороті), відповідно до якого за надані послуги з правничої допомоги клієнт сплачує адвокату винагороду в розмірі 399000,00 грн, в тому числі й за надання правничої допомоги за позовом до [PERSON] у розмірі 3500,00 грн, яка складається зі: вивчення наявних у клієнта документів, проведення їх аналізу, визначення правової позиції/аналіз судової практики та збір документів/доказів (у разі відсутності у клієнта необхідних документів/доказів, адвокат збирає їх самостійно шляхом направлення адвокатських запитів) по малозначних справах для формування позовної заяви - 500,00 грн; підготовка/складання позовної заяви до боржника за договором позики у малозначній справі (клієнт самостійно подає позовну заяву до суду у зручний для клієнта спосіб в електронній або письмовій формі) - 3000,00 грн; 4) платіжну інструкцію від 19.05.2025 № 579934713.1, відповідно до якої ТОВ «Фінпром Маркет» сплатило адвокату Ткаченко Юлії Сергіївні 399000,00 грн згідно з актом № 14-П приймання наданої правничої допомоги від 19 травня 2025 року за договором про надання правничої допомоги № 01-11/24 від 01 листопада 2024 року (а.с. 54 на звороті). Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Згідно зі п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Позивачем надано усі необхідні докази на підтвердження розміру понесених ним витрат на правничу допомогу у строки, що передбачені ч. 8 ст. 141 ЦПК України, у тому числі: розрахунок витрат на правничу допомогу адвоката, договір про надання правничої допомоги, акт приймання-передачі правничих послуг та докази підтвердження фактичної сплати суми гонорару. Такі докази завчасно були направлені відповідачці. Відповідачка клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не заявляла. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги частково (41,65 % від загального розміру позовних вимог), то

Outcome: partial