Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

До Подільського районного суду міста Києва звернулась представник позивача [PERSON] - адвокат Сорокіна Ірина Володимирівна з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини, а саме: [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини від усіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня звернення до суду і до досягнення [PERSON] , [INFO] , повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 27.05.2011 між сторонами було укладено шлюб, який 25.01.2023 розірвано рішенням Подільського районного суду міста Києва. Від спільного подружнього життя народився син - [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом із матір`ю, повністю знаходиться на її утриманні та вихованні. Вказує, що відповідач є працездатною особою, не має інвалідності та хронічних захворювань. Добровільно відповідач матеріальну допомогу на дитину не надає, у зв`язку з чим, остання вимушена звернитись до суду із вказаним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 травня 2025 року головуючим у справі визначено Будзан Л.Д. Ухвалою суду від 28 травня 2025 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі, визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 27.06.2025 представник відповідача [PERSON] - адвокат Віценко Артем Геннадійович подав відзив на позовну заяву, який містить заперечення проти позову. Вказує, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» з 01 січня 2025 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 грн. Отже, станом на 2025 рік, виходячи із заявленого позивачем до стягнення з відповідача розміру аліментів, їх мінімальний розмір становить 1598 грн. В свою чергу, відповідач з власних заощаджень, накопичених в минулому, добровільно сплачує позивачу аліменти в сумі орієнтовно еквіваленту 100 дол. США. Ця сума, більш, ніж в 2 рази перевищує мінімальний розмір аліментів, які позивач заявила, і які зможе стягнути примусово, враховуючи, що відповідач не працює і офіційних доходів не має. Однак, незважаючи на наведене, відповідач не прагне до погіршення стосунків з позивачем, навіть через незрозумілі йому дії позивача, наслідком яких стало пред`явлення позову у цій справі, а тому відповідач буде намагатися продовжувати добровільно сплачувати суму аліментів, відповідно до алгоритму і сум, якого він дотримувався раніше. Крім того, позивач щодо розміру аліментів, які вона отримує на даний час, заперечень не висувала. Таким чином, відповідач при ухваленні рішення просить суд врахувати, що він не працює, доходів не має, а примусове виконання рішення у цій справі відповідно до заявлених позовних вимог надасть можливість позивачу отримувати аліменти в сумі, значно меншій, ніж вона отримує на даний час і отримувала раніше. При цьому, відповідач не ухиляється і не буде ухилятися від сплати аліментів в сумі, якій він сплачує їх на даний час добровільно. На думку відповідача, заявлена позивачем сума витрат на правову допомогу є завищеною, неспівмірною з часом, витраченим адвокатом, а справа про стягнення аліментів є нескладною, внаслідок чого відповідач заявляє клопотання про зменшення витрат на правову допомогу. Тому, просить зменшити розмір витрат на правову допомогу, заявлених позивачем до стягнення, до суми 2000 грн. В судовому засіданні ухвалити рішення про визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі, що становить 4 000 гривень на місяць. 01.07.2025 представник позивача [PERSON] - адвокат Сорокіна Ірина Володимирівна подала додаткові пояснення. Вказала, що відповідач намагається змінити позовні вимоги, правом на що наділений лише позивач (п. 2 ч. 2 ст. 49 Цивільного процесуального кодексу України). Лише позивач має право на збільшення/зменшення позовних вимог, а також право на зміну предмету або підстав позовної заяви. А відтак така вимога відповідача не може бути задоволена. Вказує, що у своєму відзиві відповідач наголошує на тому, що на його думку розмір витрат на професійну правничу допомогу, який заявляє позивач, є неспівмірним з категорією та складністю справи, однак, сторона позивача з даним твердженням не погоджується. Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися, представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач та представник відповідача у судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 27.05.2011 між сторонами було укладено шлюб, який 25.01.2023 розірвано рішенням Подільського районного суду міста Києва. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] . [PERSON] народився [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 04 травня 2017 року Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Батьками в свідоцтві про народження зазначено [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку; батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з вимогами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України)і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначення розміру аліментів суд враховує всі обставини, що мають істотне значення, відповідно до ст. 182 СК України: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, тобто щодо обставин, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд враховує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Звертаючись до суду з позовом, позивач посилалась на те, що сторонами не досягнуто згоди щодо утримання дитини, син проживає та перебуває на утриманні позивача. Тому просила суд позовну заяву задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини, а саме: [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини від усіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня звернення до суду і до досягнення [PERSON] , [INFO] , повноліття. Надаючи оцінку твердженням відповідача щодо вимоги призначити аліменти до стягнення у твердій грошовій сумі, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Таким чином, у даному випадку, прерогативою позивача є обрання способу стягнення аліментів з відповідача, оскільки дитина проживає з позивачем, що підтверджено матеріалами справи та не заперечується відповідачем. Також, надаючи оцінку твердженням відповідача щодо неможливості стягнення аліментів у частці від його заробітку у зв`язку із тим, що відповідач не працює, суд зазначає, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів і ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі №759/10277/18). Суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя. Крім цього, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами дитини та з урахуванням матеріального становища сторін, а тому виходячи з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання дитини, беручи до уваги часткове визнання відповідачем позовних вимог, суд вважає доведеними підстави щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини від усіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня звернення до суду і до досягнення [PERSON] , [INFO] , повноліття. Таким чином, враховуючи те, що дитина сторін проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації обов`язку по утриманню дітей не досягнуто, тому з метою забезпечення прав дитини на достатній рівень життя для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, судом встановлено достатні підстави для стягнення аліментів з відповідача та задоволення позовних вимог. Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у цій справі, суд враховує, що позивач звільнена від сплати судового збору, а тому, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved