Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Поляцько Олена Юріївна, звернулася до Шевченківського районного суду м. Харкова з позовною заявою до до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що з відповідачем вони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 16 серпня 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Київським районним відділом у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції в Одеській області від 16 серпня 2016 року. Від шлюбу у позивача та відповідача є спільні неповнолітні діти: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 23 червня 2017 року та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 30 травня 2017 року. Однак сімейне життя з відповідачем не склалося через конфліктні ситуації, бо чоловік зловживав алкогольними напоями, був агресивним. Майже завжди свідками сварок були їхні діти, що безумовно впливало на емоційний стан дітей. Всі намагання позивача налагодити взаємовідносини та повернути в сім`ю стосунки, які побудовані на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки не дали позитивних результатів. Фактично сім`я розпалася в березні 2022 року, позивач з дітьми була вимушена змінити місце проживання, бо батько був агресивним і по відношенню до сина. З 2022 року сторони проживають окремо навіть в різних країнах, спільне господарство ними не ведеться більше трьох років. Зважаючи, що позивач та відповідач перестали розуміти один одного, у відношеннях зникли повага, щирість, любов, підтримка позивач втратила бажання бути поруч та проживати однією сім`єю з відповідачем, отже сім`ю зберегти неможливо. Діти проживають з позивачем, спору з цього приводу з відповідачем не існує, через війну в Україні вона з ними була вимушена переїхати до Польщі. З приводу матеріального забезпечення дітей та розподілу спільного майна подружжя згоди на момент подання позовної заяви не досягнуто, у разі недосягнення згоди ці питання будуть вирішуватися в іншому провадженні. Вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та дітей, бо діти повинні виховуватися в сім`ї, де відсутні сварки і постійні конфлікти, є взаємоповага між членами родини. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 30.04.2025 року відкрито провадження по справі та постановлено проводити судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачем [PERSON] надано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що протягом багатьох років спільного проживання, між ним та позивачем сформувався тісний родинний зв`язок, сторони любять та поважають один одного. Зазачив, що, ймовірно, емоційний стрес, пов`язаий з воєнним станом, змусив позивача звернутися позовом до суду, що не відповідає інтересам їхньої родини та вихованню їхнії неповнолітніх дітей. Просив суд зупинити провадження у справі та надати сторонам строк для примирення тривалістю чотири місяці. Представником позивача, адвокатом Поляцько О. Ю., надано до суду клопотання, в якому просила відмовити у задоволенні заяви відповідача [PERSON] . Вказала, що з обгрунтуванням, наведеним у відзиві категорично не погоджується. Причини, які спонукали [PERSON] звернутися до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу є такими, що свідчать про неможливість зберегти сім`ю. Позивач в позовній заяві вказувала, що з березня 2022 року припинила шлюбні відносини з відповідачем, була вимушена з дітьми змінити місце проживання, бо батько був агресивним по відношенню як до неї, так і до їх сина. Більше трьох років позивач з дітьми проживають в Польщі. Після розірвання фактичних шлюбних відносин відповідач продовжував вчиняти до відношенню до [PERSON] психологічне та фізичне насильство з погрозою вбивства. Будучи у Варшаві позивач [PERSON] звернулася до компетентних органів Польші з заявою про вчинення її чоловіком відносно неї фізичного та психологічного насильства, і відносно її кривдника було вжито запобіжний захід, який є таким же за змістом, як в національному законодавстві обмежувальний припис стосовно кривдника. В подальшому відповідач [PERSON] , був засуджений за вчинення відносно [PERSON] злочину погрозою вбивством та нанесення тілесних ушкоджень. З моменту вчинення злочину відносно [PERSON] , остання з відповідачем не підтримує жодних стосунків. Отже, твердження відповідача про «кохану» дружину спростовується вироком суду, як і твердження про те, що між відповідачем та позивачем тісний родинний зв`язок. Більш того, відповідач покинув Польщу та повернувся до України саме через наявність вироку щодо нього, тож останній вводить суд в оману щодо «емоційного стресу» позивачки, пов`язаного з воєнним станом, що начеб-то стало причиною її звернення до суду з цим позовом. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 10.09.2025 року визнано явку позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] в судове засідання обов`язковою. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник, адвокат Поляцько О. Ю., просили задовольнити позовну заяву в повному обсязі та відмовити в задоволенні заяви відповідача [PERSON] про зупинення провадження у справі та надання сторонам строку для примирення тривалістю чотири місяці. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, про наявність поважних причин своєї неявки в суд не повідомив, заяв про відкладення судового засідання відповідач не надав. З урахуванням наведеного, а також відповідно до положень частини 1 статі 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Протокольною ухвалою судом було відмовлено в задоволенні заяви відповідача [PERSON] про зупинення провадження у справі та надання сторонам строку для примирення тривалістю чотири місяці. Суд, заслухавши особисті пояснення позивача та представника позивача, враховуючи те, що відповідач не виконав вимоги ухвали суду про обов`язову явку в судове засідання та особистих пояснень не надав, дослідивши матеріали справи встановив наступне. Згідно з частиною 5 статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами 3 та 4 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Статтею 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Якщо один із подружжя вчинив домашнє насильство, незалежно від стану розгляду порушеного кримінального провадження, цивільної справи або справи про адміністративне правопорушення щодо домашнього насильства, заходи щодо примирення подружжя не вживаються. Судом встановлено, що позивач категорично не має наміру примирятися із відповідачем, підтримувати шлюбні стосунки не бажає. Відповідно до засвідченого перекладу з польської мови наказного вироку у справі ІV К 1559/22 від 04 березня 2023 року Районного суду Варшава-Воля у Варшаві, ІV Кримінальним відділом, [PERSON] , сина [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , місце народження Україна ухвалено: І. обвинуваченого, [PERSON] , в частині, що стосується звинувачень, вказаних в пунктах І-ІІ вступної частини вироку, визнати винним у тому, що він, діючи в коротких проміжках часу та у такий самий спосіб, ще до винесення першого вироку, хоч той і не набрав законної сили, щодо будь-якого з наступних злочинів: а. 12 червня 2022 року у [ADDRESS] , тримаючи в руці уламки скла, погрожував [PERSON] смертю, причому ці погрози викликали у потерпілої обгрунтований страх їх здійснення, тобто діянні, передбаченому статтею 190 § 1 Кримінального кодексу. Визнано обвинуваченого винним у вчиненні вказаних вище діянь передбачених статтею 190 § 1 Кримінального кодексу, та за вчинення вказаних вище діянь відповідно до вказаних вище положень засуджує його, а відповідно до статті 190 § 1 Кримінального кодексу, з огляду на положення статті 91 § 1 КК, статті 34 § 1 та § 1а п. 1 КК, статті 35 § 1 КК призначає йому покарання у вигляді 6 (шести) місяців обмеження волі, що полягає у виконанні неоплачуваної, контрольованої суспільно корисної роботи в обсязі 20 (двадцяти) годин у місяць. Обвинуваченого, [PERSON] , в частині, що стосується звинувачень, вказаних в пунктах І-ІІ (писарська помилка ІІІ-ІV) вступної частини вироку, визнати винним у тому, що він, діючи в коротких проміжках часу та у такий самий спосіб, ще до винесення першого вироку, хоч той і не набрав законної сили, щодо будь-якого з наступних злочинів: b. 12 червня 2022 року у Варшаві, по [ADDRESS] , порушив фізичну недоторканість [PERSON] , тягнучи її за волосся, тобто діянні передбаченому статтею 217 § 1 Кримінального кодексу; визнати обвинуваченого винним у вчиненні вказаних вище діянь передбачених статтею 217 § 1 Кримінального кодексу, та за вчинення вказаних вище діянь відповідно до вказаних вище положень засуджує його, а відповідно до статті 217 § 1 Кримінального кодексу, з огляду на положення статті 91 § 1 КК, статті 34 § 1 та § 1а п. 1 КК, статті 35 § 1 КК призначає йому покарання у вигляді 6 (шести) місяців обмеження волі, що полягає у виконанні неоплачуваної, контрольованої суспільно корисної роботи в обсязі 20 (двадцяти) годин у місяць. ІІІ. відповідно статті 85 § 1 і 2 КК, з огляду на положення статті 86 § 1 і 3 КК призначене обвинуваченому [PERSON] в пунктах І та ІІ покарання у вигляді 10 (десяти) місяців обмеження волі, що полягає у виконанні неоплачуваної, контрольованої суспільно-корисної роботи в обсязі 20 (двадцяти) годин у місяць. Згідно з посвідченим перекладом рішення Районного суду Варшава-Воля у Варшаві, ІV Кримінальним відділом у справі ІV К 1559/22 від 05 липня 2023 року скасовано запобіжний захід у виді нагляду поліції, з обов`язком приходити 2 рази на тиждень до відповідного органу Поліції, що було поєднано з наказом не наближатися до потерпілих [PERSON] та [PERSON] та з наказом залишити приміщення, яке займав спільно з потерпілою, який було вжито стосовне [PERSON] , сина [PERSON] та [PERSON] , [INFO] в Україні, рішенням Прокурора Районної прокуратури Варшава-Воля у Варшаві від 14 червня 2022 року З урахуванням наведеного, суд вважає, що надання подружжю строку для примирення є недоцільним та суперечитиме інтересам позивача. Частиною 7 статті 240 ЦПК України передбачено, що у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18, надання строку для примирення подружжя є лише правом суду, а не його обов`язком. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що немає підстав для застосування ст. 111 СК України та надання сторонам строку для примирення, а тому в задоволенні заяви відповідача необхідно відмовити. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, доходить висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 16.08.2016 року року, про що складено відповідний актовий запис № 1399. Дана обставина підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Київським районним відділом у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 16.08.2016 року. Під час шлюбу у сторін народилися діти: - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 23.06.2017 року; - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 30.05.2017 року. Відповідно до статей 21, 24 Сімейного кодексу України (надалі СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Конституцією гарантовано, що кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з положеннями статті 104 СК України однією з підстав припинення шлюбу є його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 3 статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. В статті 112 СК України та пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.\~Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Згідно з положеннями статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають спільні права та обов`язки. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що з 2022 року сторони проживають окремо навіть в різних країнах, спільне господарство ними не ведеться більше трьох років. Зважаючи, що позивач та відповідач перестали розуміти один одного, у відношеннях зникли повага, щирість, любов, підтримка позивач втратила бажання бути поруч та проживати однією сім`єю з відповідачем, отже сім`ю зберегти неможливо. Збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їхніх дітей. Відповідно до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Вивчивши матеріали справи, суд встановив, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню у зв`язку з тим, що сторони не підтримують шлюбні відносини, позивач наполягає на розірванні шлюбу, примирення не можливе, отже, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Відповідно до частини 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Щодо питання розподілу судових витрат між сторонами суд зазначає наступне. Позивач не наполягає на стягненні з відповідача судових витрат. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про необхідність залишити судові витрати за позивачем. На підставі викладеного, ст.ст. 24, 104, 105, 110, 112, 114 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved