Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-10 00:00:00

У липні 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Біляївської сільської територіальної громади Лозівського району Харківської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, а саме на будівлю зерносховища/склад, розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 352,30 м2. В обґрунтування позову зазначив, що брав участь у розпаюванні колективного сільськогосподарського підприємства «Комунар» у с. Побєда, Первомайського району (нині Лозівського), Харківської області та, відповідно, 02.12.2002 року отримав від Суданської сільської ради Первомайського району Харківської області Свідоцтво серії- [NUMBER] про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників 26.08.2002 року. За цим Сертифікатом його частка визначена в розмірі 1 839 грн., або 0,104% (із загальної вартості майна пайового фонду підприємства у сумі 1 775 147,00 грн.). 01.03.2017 року він отримав від Суданської сільської ради Первомайського району Харківської області Свідоцтво серії [NUMBER] про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом серії НМА №012204 від 14.02.2017 року. За цим Сертифікатом моя частка визначена в розмірі 5 723 грн., або 0,322% (із загальної вартості майна пайового фонду підприємства у сумі 1 775 147,00 грн.). Також 20.04.2017 року я отримав від Суданської сільської ради Первомайського району Харківської області Свідоцтво серії [NUMBER] про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) на підставі договору купівлі-продажу майнових паїв від 20.04.2017 року. За договором він придбав майнові паї пайщиків колективного сільськогосподарського підприємства «Комунар» Первомайського району Харківської області у сумі 19 354,00 грн., які належали продавцям на праві власності: 1. [PERSON] у сумі 6 114,00 грн., що складає 0,344% на підставі Свідоцтва серії [NUMBER] від 02.12.2002 року виданого Суданською сільською радою Первомайського району Харківської області; 2. [PERSON] у сумі 908,00 грн., що складає 0,051% на підставі Свідоцтва серії [NUMBER] від 02.12.2002 року виданого Суданською сільською радою Первомайського району Харківської області; 3. [PERSON] у сумі 2 332,00 грн., що складає 0,130% на підставі Свідоцтва серії [NUMBER] від 02.12.2002 року виданого Суданською сільською радою Первомайського району Харківської області. За цим Сертифікатом моя частка визначена в розмірі 9 354 грн., або 0,5257% (із загальної вартості майна пайового фонду підприємства у сумі 1 775 147 грн.). Отже, починаючи з 2002 року, він, [PERSON] намагався оформити на себе якнайбільше свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) - згідно всіх сертифікатів загальна вартість його частки майна пайового фонду КСП «Комунар» становить 16 916,00 грн., що складає 0,9517% від усього пайового фонду підприємства. Відповідно до характеру вчинених ним дій, у подальшому він вважав себе власником зерносховища, яке належало до майнового фонду підприємства (за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 352,30 м2), безперервно користуючись ним. Також згодом, у 2016 році, він вирішив оформити право власності на зерносховище і 29.09.2016 року виготовив технічний паспорт на нежитлову будівлю. За технічним паспортом загальна площа приміщення складає 352,30 м2. Окрім того, він звернувся до Суданської сільської ради Первомайського району Харківської області із заявою про присвоєння адреси нежитловій будівлі. За його заявою Суданська сільська рада Первомайського району Харківської області прийняла Рішення про присвоєння адреси нежитловій будівлі - зерносховищу по вул. Новомосковській в с. Побєда Первомайського району Харківської області, яка належить на праві власності [PERSON] - [ADDRESS] . Задля забезпечення доказів та з метою визначення власника спірного майна 06.09.2021 року я отримав Довідку №278 з комунального підприємства «Первомайське бюро технічної інвентаризації» Первомайської міської ради Харківської області з інформацією, що право власності на будівлю зерносховища, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , станом на 31.12.2012 року в КП «Первомайське бюро технічної інвентаризації» Первомайської міської ради Харківської області не зареєстровано. У відповіді від 18.04.2025 р. вих. №01-31/1343 на адвокатський запит №066 Лозівська районна військова адміністрація Харківської області повідомила, що рішення щодо розпаювання майна колгоспу «Комунар» Суданської сільської ради Первомайського району Харківської області в архівному відділі не значиться; інформація щодо правонаступника КСП «Комунар» Суданської сільської ради Первомайського району Харківської області в архівному відділі не значиться; інформація щодо реєстрації/ перереєстрації /реорганізації / ліквідації / правонаступництва СООО «Урожайное» (мовою оригіналу) Суданської сільської ради Первомайського району Харківської області в архівному відділі не значиться; інформація щодо реєстрації / перереєстрації / реорганізації/ ліквідації / правонаступництва СТОВ Агрофірма «Урожайне» (код ЄДРПОУ 00706326) колишньої Суданської сільської ради Первомайського району Харківської області в архівному відділі не значиться. Також вказали, що згідно он-лайн сервісу отримання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань СТОВ Агрофірма «Урожайне» (код ЄДРПОУ 00706326) припинено (дата запису 03.03.2006 р.), а реєстраційну справу в паперовій формі СТОВ Агрофірма «Урожайне» у відділі державної реєстрації Лозівської районної військової адміністрації не виявлено. Враховуючи неможливість врегулювати дане правове питання засобами досудового врегулювання спору (оскільки власник у зерносховища не значиться), позивач змушений звернутись до Златопільського міськрайонного суду Харківської області для визнання права власності за набувальною давністю на вказане майно у порядку ст. 344 ЦК України. Ухвалою судді Златопільського міськрайонного суду Харківської області від 30 липня 2025 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 11.09.2025 року. В судове засідання сторона позивач не прибула, проте, від представника надано заяву про розгляд справи без їхньої, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача також не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, вказавши, що позовні вимоги [PERSON] визнають повністю. Враховуючи що розгляд справи відбувся за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Положеннями ст. 5 ЦПК України, ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних, передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, зокрема таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Вказане узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини в п. 45 рішення від 10 квітня 2008 року в справі «Вассерман проти Росії» (N 2), згідно якої засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Як передбачено ст.ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач був членом Колективного сільськогосподарського підприємства «Комунар», що було розташоване в с. Побєда Суданської сільської ради Первомайського району Харківської області, яке внаслідок реорганізації стало СООО «Урожайное». 02.12.2002 року позивач отримав від Суданської сільської ради Первомайського району Харківської області Свідоцтво серії [NUMBER] про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників 26.08.2002 року. За цим Сертифікатом його частка визначена в розмірі 1 839 грн., або 0,104% (із загальної вартості майна пайового фонду підприємства у сумі 1 775 147,00 грн.)(а.с.18). 01.03.2017 року позивач отримав від Суданської сільської ради Первомайського району Харківської області Свідоцтво серії [NUMBER] про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом серії НМА №012204 від 14.02.2017 року. За цим Сертифікатом частка позивача визначена в розмірі 5 723 грн., або 0,322% (із загальної вартості майна пайового фонду підприємства у сумі 1 775 147,00 грн.)(а.с.19-20). 20.04.2017 року позивач отримав від Суданської сільської ради Первомайського району Харківської області Свідоцтво серії [NUMBER] про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) на підставі договору купівлі-продажу майнових паїв від 20.04.2017 року. За договором купівлі-продажу він придбав майнові паї пайщиків колективного сільськогосподарського підприємства «Комунар» Первомайського району Харківської області у сумі 19 354,00 грн., які належали продавцям на праві власності: 1. [PERSON] у сумі 6 114,00 грн., що складає 0,344% на підставі Свідоцтва серії [NUMBER] від 02.12.2002 року виданого Суданською сільською радою Первомайського району Харківської області; 2. [PERSON] у сумі 908,00 грн., що складає 0,051% на підставі Свідоцтва серії [NUMBER] від 02.12.2002 року виданого Суданською сільською радою Первомайського району Харківської області; 3. [PERSON] у сумі 2 332,00 грн., що складає 0,130% на підставі Свідоцтва серії [NUMBER] від 02.12.2002 року виданого Суданською сільською радою Первомайського району Харківської області. За цими документами частка позивача визначена в розмірі 9 354 грн., або 0,5257% (із загальної вартості майна пайового фонду підприємства у сумі 1 775 147 грн.) (а.с.21-22). Передача майна реорганізованого КСП відбулась відповідно до ст.9 та ч.6 ст.9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» в редакції на 2001 рік), Указу Президента України «Про заходи забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки» від 29.01.2001 №62/2001, наказу Міністерства аграрної політики України від 14.03.2001 №62. Позивач та продавці майнових паїв нарівні із іншими членами колишнього КСП «Комунар» стали співвласниками майна, що увійшло до складу майна пайового фонду. З початку розпаювання земель та майна КСП «Комунар» з 2002 року позивач намагався оформити на себе якнайбільше свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) - згідно всіх сертифікатів загальна вартість його частки майна пайового фонду КСП «Комунар» становить 16 916,00 грн., що складає 0,9517% від усього пайового фонду підприємства. Відповідно до характеру вчинених позивачем дій можна вважати його власником зерносховища, яке належало до майнового фонду підприємства (за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 352,30 м2), безперервно користуючись ним. Крім того, у 2016 році задля оформлення права власності на нерухомість позивач 29.09.2016 року виготовив технічний паспорт на неї (а.с.24-33). За технічним паспортом загальна площа приміщення складає 352,30 м2. 06.09.2021 року позивачем отримана Довідка №278 з комунального підприємства «Первомайське бюро технічної інвентаризації» Первомайської міської ради Харківської області з інформацією, що право власності на будівлю зерносховища, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , станом на 31.12.2012 року в КП «Первомайське бюро технічної інвентаризації» Первомайської міської ради Харківської області не зареєстровано (а.с.34). З відповіді від 18.04.2025 р. вих. №01-31/1343 на адвокатський запит №066 Лозівська районна військова адміністрація Харківської області повідомила, що рішення щодо розпаювання майна колгоспу «Комунар» Суданської сільської ради Первомайського району Харківської області в архівному відділі не значиться; інформація щодо правонаступника КСП «Комунар» Суданської сільської ради Первомайського району Харківської області в архівному відділі не значиться; інформація щодо реєстрації/ перереєстрації /реорганізації / ліквідації / правонаступництва СООО «Урожайное» (мовою оригіналу) Суданської сільської ради Первомайського району Харківської області в архівному відділі не значиться; інформація щодо реєстрації / перереєстрації / реорганізації/ ліквідації / правонаступництва СТОВ Агрофірма «Урожайне» (код ЄДРПОУ 00706326) колишньої Суданської сільської ради Первомайського району Харківської області в архівному відділі не значиться. Також вказали, що згідно он-лайн сервісу отримання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань СТОВ Агрофірма «Урожайне» (код ЄДРПОУ 00706326) припинено (дата запису 03.03.2006 р.), а реєстраційну справу в паперовій формі СТОВ Агрофірма «Урожайне» у відділі державної реєстрації Лозівської районної військової адміністрації не виявлено (а.с.35-37). Варто відмітити, що з 2002 року по день звернення до суду із цим позовом про будь-яких осіб, які б заявляли права на спірну нежитлову будівлю - не відомо, зазначена будівля у власність нікому не передавалася і жодна особа своїх прав на вказану будівлю не заявляла. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (ч. 4 ст. 344 ЦК України). При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Отже, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати по відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником вказаного майна. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. При цьому необхідно враховувати, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. Позивачі, як незаконні володільці, протягом всього часу володіння майном повинні бути впевнені, що на це майно не претендують інші особи і вони отримали це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випадку при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності слід виходити з того, що задоволення таких вимог можливе лише за наявності необхідних умов, а саме: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто, об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто, є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давність володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто, бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також, для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Саме таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 (провадження №12-291гс18). В ході розгляду справи судом встановлено, що є всі умови набуття позивачем права власності на виробничу будівлю за набувальною давністю, а саме: добросовісність користування будівлею, яке полягає у невчиненні особою перешкод власнику земельної ділянки у реалізації ним свого права власності на це майно протягом 10 років; відкритість користування, яке має бути очевидним для усіх інших осіб; безперервність користування протягом 10 років; відсутність документів, які б свідчили про наявність у мене прав на цю будівлю. При цьому фактично, відповідачі вчинили дії, що демонструють про їх відмову від права власності на будівлю, а саме: в ніякий спосіб не виявляли дій, які б свідчили про їх бажання здійснювати будь-які дії по реалізації права власності на будівлю, не бажали її використовувати і такі дії явно свідчать про усунення від володіння, користування і розпорядження будівлею без наміру зберегти будь-які права на цей комплекс нежитлових будівель. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З урахуванням вищезазначеного, враховуючи також визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що за позивачем може бути визнано право власності на будівлю зерносховища/складу на підставі ст.344 ЦК України за набувальною давністю, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Як передбачено п. 5 ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Враховуючи викладене,

Outcome: approved