Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-17 00:00:00

08.08.2025 адвокат Бойко Є.В., який діє в інтересах [PERSON] (надалі - Позивачка), звернувся до Суду з позовом, в якому просив розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 21 травня 1994 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції у місті Києві. Позовні вимоги мотивовані тим, що стосунки між сторонами погіршились через різні погляди на життя, цінності та ведення спільного господарства. Вже тривалий час кожен з подружжя живе окремим життям, шлюбних стосунків не підтримують. Подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим. Представник Позивачки подав клопотання про розгляд справи без його участі. 18.09.2025 Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому повідомив, що Позивачка ніколи до нього не зверталась з проханням розлучитися мирним шляхом, про справу він дізнався, коли отримав смс-повідомлення в суді, хоча вони і проживають в одній квартирі. Раніше Відповідач у 2013 році вже подавав позов про розірвання шлюбу, проте подав заяву про залишення без розгляду на прохання Позивачки. Збереження шлюбу між сторонами є недоцільним, кожен живе своє життя. 18.09.2025 Позивачка та Відповідачка подали заяви про прийняття рішення на підставі матеріалів справи, просили прийняти рішення без проголошення, повідомили, що примирення неможливе. Відповідно до статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Суд встановив, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 21 травня 1994 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції у місті Києві, актовий запис № 3 (номер свідоцтва [NUMBER] ). Подружжя має одну спільну дорослу дитину, [PERSON] , [INFO]. Молодших, неповнолітніх дітей у них немає. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 СК України). Частиною третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу (пункт 1 частини другої статті 49 ЦПК України). У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (частина четверта статті 206 ЦПК України). Беручи до уваги право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини та неприпустимість примусового збереження шлюбу, а також враховуючи, що як Позивачка, так і Відповідач стверджують про фактичне припинення сімейних відносин, недоцільність спільного життя та неможливість примирення, суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох сторін. Таким чином, позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Розподіл між сторонами судових витрат Суд,

Outcome: approved