Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

Описова частина рішення: 20.05.2025 через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява від представника позивача ТОВ «Споживчий центр» - Шабатин Н.А. до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.05.2025 вищезазначену справу передано до розгляду судді Патинок О.П. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача В обгрунтування позовних вимог сторона позивача покликається на те, що 31.10.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір №31.10.2024-100001135, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит, а відповідач зобов`язалася в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісії та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав надавши відповідачу кредит у сумі 13 000,00 гривень, строком на 105 днів. В свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 12.02.2025 утворилась заборгованість у розмірі 33 150,00 гривень, що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 13 000,00 гривень, по процентам в розмірі 10 920,00 гривень, комісія 2 730,00 гривень, по неустойці за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання, у розмірі 6 500 гривень. Просить позов задовольнити. 29.07.2025 через систему «Електронний суд» від представника відповідача [PERSON] - Джас І.В. надійшов відзив на позовну заяву, де представник просить поновити строк на подання відзиву та вказує, що позивачем не надано суду доказів: - підписання відповідачем договору № 31.10.2024-100001135 від 31.10.2024 шляхом накладання електронного цифрового підпису відповідача; - з використанням одноразового ідентифікатора, отриманого відповідачем від позивача; - власноручного підпису відповідача. Наявність додатків до позову «копія пропозиції про укладання кредитного договору (оферти) від 31.10.2024, заявка, підтвердження, додаток до анкети позичальника, таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача», «скрін-шот» з сайту Національного банку України відносно абонента надавача послуг системи BankID ТОВ «Споживчий кредит», «Інформація надана через систему BankID під час проходження ідентифікації позичальником» не є доказами використання відповідачем ідентифікатора відповідно до вимог ст. 12 закону України «Про електронну комерцію». Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не є укладений. Вказує, що до позовної заяви не надані докази отримання від позивача відповідачем електронного листа з логінами, паролями, пропозиціями, тощо; отримання смс-повідомлення; доказів відкриття/створення особистого кабінету відповідача на офіційному сайті позивача; доказів заходження саме позивачем до особистого кабінету, створеного на офіційному сайті позивача, за допомогою логіна, пароля створених відповідачем. Позивач не надав суду докази електронних документів в розумінні ст. ст. 100, 101 ЦПК України, а, додатки № № 2 - 6 до позовної заяви не є доказами у справі. В позовній заяві зазначено п`ятий додаток - «Інформація надана через систему BankID під час проходження ідентифікації позичальником» та другий додаток «копія пропозиції про укладання кредитного договору (оферти) від 31.10.2024, заявка, підтвердження, додаток до анкети позичальника, таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача», які нажаль, позивачем відповідачу не надіслані, але їх складання та або підписання документами позивача не визначені та суперечать ст. ст. 11, 12 закону України «Про електронну комерцію», ст. 9 закону України «Про споживче кредитування», пунктами договору № 31.10.2024-100001135 від 31.10.2024 щодо порядку та способу його укладання та підписання, а отже вказаний договір суперечить ч. 3 ст. 203, ст. ст. 207, 208 ЦК України та є не підписаний відповідачем, що вбачає відсутності між сторонами спору правовідносин, а отже відсутні у відповідача зобов`язання перед позивачем. Позивачем не надано суду доказів вручення, передачі ним договору № 31.10.2024- 100001135 від 31.10.2024 відповідачу в редакції, що долучено до позовної заяви. У зв`язку з тим, що в позовній заяві є посилання на споживче кредитування, то договір № 31.10.2024-100001135 від 31.10.2024 має відповідати вимогам закону України «Про споживче кредитування». Тоді пункти договору № 31.10.2024-100001135 від 31.10.2024 щодо нарахування відсотків за користування кредитними коштами, нарахування комісійних та інших витрат суперечать ст. 8 закону України «Про споживче кредитування», тому відповідно до вимог ст. ст. 203, 215, 216 ЦК України ці пункти договору є недійсними з моменту укладання договору, якщо він був укладений сторонами, докази чого позивачем суду не надано. Таким чином, нарахування відсотків у будь-якому розмірі за договором № 31.10.2024-100001135 від 31.10.2024 є неправомірним. Звертає увагу, що у «пропозиції про укладання кредитного договору (оферти) від 31.10.2024, підтвердження, додаток до анкети позичальника, таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача» відсутні дані відповідача. У заявці кредитного договору № 31.10.2024-100001135 від 31.10.2024 зазначені невірні паспортні дані, в т.ч. невідні дані прописки, які відповідно до відповіді ДМС України у Львівській області на запит суду діють з 21.04.2023, тобто до дати «начебто» підписаного договору. Отже, відповідач не надавала та не могла надати свої паспортні данні та данні прописки/реєстрації/адреси проживання 31.10.2024 позивачу. В матеріалах справи відсутні докази надання позивачем відповідачу кредитних коштів в розмірі 13 000,00 грн. Довідка ТОВ «Універсальні платіжні рішення № 105-0805 від 08.05.2025 щодо перерахування коштів відповідачу згідно договору № 31.10.2024-100001135 від 31.10.2024 про надання грошових коштів не є доказом в розумінні їх належності та допустимості відповідно до вимог ст. ст. 77-78 ЦПК України, а отже відсутні докази наявності зобов`язання відповідача перед позивачем, бо не є доказом перерахування коштів саме відповідачу. В матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем кредитної картки від позивача, на яку б були перераховані грошові кошти в розмірі 13 000,00 грн. відповідно до умов договору № 31.10.2024-100001135 від 31.10.2024. Звертає увагу, що в примірнику договору № 31.10.2024-100001135 від 31.10.2024 йдеться про перерахування коштів в електронній системі BankID, тоді як в довідці ТОВ «Універсальні платіжні рішення № 105-0805 від 08.05.2025 зазначена платіжна система iPay.ua, що не відповідає умовам договору № 31.10.2024-100001135 від 31.10.2024. Заявка кредитного договору № 31.10.2024-100001135 від 31.10.2024 в розумінні ст. ст. 77-78 ЦПК України не є належним та допустимим доказом виникнення зобов`язань у відповідача перед позивачем, а також суперечить умовам договору № 31.10.2024-100001135 від 31.10.2024. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме «інформація, яка надається споживачу до укладання договору про споживчий кредит» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними від 31.10.2024. В паспорті споживчого кредиту відсутня прізвище, ім`я, по-батькові відповідача. Умови підписання паспорту споживчого кредиту в ньому не визначені, а отже, відсутній порядок його підписання сторонами спору. Відомостей про те, яку платіжну картку із якими встановленими тарифами та якими умовами кредитування було отримано відповідачем, матеріали справи не містять. Просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовної заяви ТОВ «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості у справі № 451/821/25. 04.08.2025 від представника відповідача [PERSON] - Джас І.В. надійшли заперечення, де представник вказує, що позивачем не надано суду доказів: - підписання відповідачем договору № 31.10.2024-100001135 від 31.10.2024 шляхом накладання електронного цифрового підпису відповідача; - з використанням одноразового ідентифікатора, отриманого відповідачем від позивача; - власноручного підпису відповідача. Наявність додатків до позову «копія пропозиції про укладання кредитного договору (оферти) від 31.10.2024, заявка, підтвердження, додаток до анкети позичальника, таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача», «скрін-шот» з сайту Національного банку України відносно абонента надавача послуг системи BankID ТОВ «Споживчий кредит», «Інформація надана через систему BankID під час проходження ідентифікації позичальником» не є доказами використання відповідачем ідентифікатора відповідно до вимог ст. 12 закону України «Про електронну комерцію». Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не є укладений. Вказує, що до позовної заяви не надані докази отримання від позивача відповідачем електронного листа з логінами, паролями, пропозиціями, тощо; отримання смс -повідомлення; доказів відкриття/створення особистого кабінету відповідача на офіційному сайті позивача; доказів заходження саме позивачем до особистого кабінету, створеного на офіційному сайті позивача, за допомогою логіна, пароля створених відповідачем. Позивач не надав суду докази електронних документів в розумінні ст. ст. 100, 101 ЦПК України, а, додатки № № 2 - 6 до позовної заяви не є доказами у справі. В позовній заяві зазначено п`ятий додаток - «Інформація надана через систему BankID під час проходження ідентифікації позичальником» та другий додаток «копія пропозиції про укладання кредитного договору (оферти) від 31.10.2024, заявка, підтвердження, додаток до анкети позичальника, таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача», які нажаль, позивачем відповідачу не надіслані, але їх складання та або підписання документами позивача не визначені та суперечать ст. ст. 11, 12 закону України «Про електронну комерцію», ст. 9 закону України «Про споживче кредитування», пунктами договору № 31.10.2024-100001135 від 31.10.2024 щодо порядку та способу його укладання та підписання, а отже вказаний договір суперечить ч. 3 ст. 203, ст. ст. 207, 208 ЦК України та є не підписаний відповідачем, що вбачає відсутності між сторонами спору правовідносин, а отже відсутні у відповідача зобов`язання перед позивачем. Доказів направлення листа на адресу електронної пошти відповідача та/або смс повідомлення направлене відповідачу, здійснення входу відповідачем на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету до позовної заяви не надано. Адреса реєстрації та проживання відповідача: [ADDRESS] з дати реєстрації: з 21.04.2023 (тобто, до дати договору 31.10.2024). В заявці кредитного договору № 31.10.2024-100001135 (кредитної лінії) зазначена адреса відповідача: « [ADDRESS] ; 1», що не відповідає дійсності. Вказує, що сам факт підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту не свідчить про погодження між сторонами умов кредитного договору - «заяви про приєднання до умов та правил надання послуг» від 31.10.2024, які визначають плату за користування кредитними коштами у виді відсотків, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту ( постанова Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20). Таким чином, «пропозиція про укладання кредитного договору (оферти) від 31.10.2024, заявка, підтвердження, додаток до анкети позичальника, таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживання» (додаток № 2 до договору) в розумінні ст. ст. 206, 207 ЦК України, висновків ВС у постанові від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20, ст. ст. 77, 78 ЦПК України не є доказами підписання договору кредитування відповідача. Відомостей про те, яку платіжну картку із якими встановленими тарифами та якими умовами кредитування було отримано відповідачем, матеріали справи не містять. Чи належить кредитна картка, номер якої зазначений в позові та в довідці № 105- 0805 від 08.05.2025, відповідачу, докази позивачем суду не надані. У матеріалах справи відсутні будь-які належні, допустимі і достатні докази перерахування кредитних коштів позичальнику відповідно до вимог ст.ст. 526, 1054, 1088 ЦК України в строк, у розмірі та на умовах встановлених договором. 04.08.2025 від представника відповідача [PERSON] - Джас І.В. надійшли заперечення, де представник вказує, що розмір плати за обслуговування кредиту, визначений у п. 9 заявки кредитного договору № 31.10.2024-100001135 (кредитної лінії) у графіку щомісячних платежів, фактично стосується лише послуг з надання інформації про кредит на вимогу споживача не частіше ніж один раз на місяць, оскільки ним не передбачено надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості. Встановлено у п. 9 заявки щомісячні плати за послуги фінансової установи, які за законом повинні надаватися безоплатно, а надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено. Нарахування комісійних оплат визначена у п. 9 заявки кредитного договору № 31.10.2024-100001135 (кредитної лінії) у якості обслуговування кредитної заборгованості. Згідно позовної вимоги у справі № 451821/25 позивач просить стягнути з відповідача розмір комісійних витрат у сумі 2730,00грн. Отже, за висновками ВП ВС у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 умова кредитного договору № 31.10.2024-100001135 (кредитної лінії) щодо нарахування та виплати комісійної винагороди є нікчемною умовою. Також звертає увагу, що проценти за користування кредитними коштами встановлено в розмірі 1% за кожен день користування. Відповідно до вимог ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. В таблиці, наведеній у п. 14 заявки кредитного договору № 31.10.2024-100001135 (кредитної лінії) вказано, що за період « 31.10.2024 - 20.11.2024», тобто, за 20 календарних днів, позивачем нараховано 2730 грн. відсотків, що не відповідає математичним нарахування процентної ставки за користування кредитом: 13000 грн. х 1% х 20 = 2600,00 грн., тоді як позивач зазначає 2 730,00грн. Те саме стосується періоду «21.11.2024-11.12.2024», «12.12.2024-01.01.2025». Отже, позивачем невірно нараховані відсотки за користування кредитними коштами. Звертає увагу, що позивачем в кредитному договорі № 31.10.2024-100001135 не зазначений період/момент настання сплати за цим договором (наприклад, протягом 5 днів з …дати, або до …числа місяця, з моменту пред`явлення вимоги, тощо). Таким чином, у відповідача за договором № 31.10.2024-100001135 станом на 12.02.2025 не настав строк на сплату по договору № 31.10.2024-100001135. Просить суд застосувати наслідки виконання недійсного правочину № 31.10.2024-100001135 (кредитної лінії) у зв`язку з недійсністю (нікчемністю) умови договору щодо нарахування та стягнення комісійних виплат в розмірі 2730,00 грн. за ч. 2 ст. 215, ст. 216 ЦК України, які не створюють для сторін будь-яких юридичних наслідків. Врахувати невірність нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами. Визнати, що час погашення кредиту за договором № 31.10.2024-100001135 станом на даний час - не настав. 05.08.2025 від представника позивача ТОВ «Споживчий центр» Ларіонова К.О. надійшла відповідь на відзив, де представник позивача зазначає, що між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено Кредитний договір шляхом: 1) отримання/ознайомлення відповідача з Пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії) від 31.10.2024; 2) подання відповідачем Заявки кредитного договору № 31.10.2024-100001135 (кредитної лінії) від 31.10.2024; 3) надсилання відповідачем Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №31.10.2024- 100001135 (кредитної лінії) від 31.10.2024. Таким чином, було укладено Кредитний договір №31.10.2024-100001135 від 31.10.2024 у електронній формі, що відповідно до норм чинного законодавства прирівнюється до письмової. підписання договору та ідентифікації вказує, що стороною позивача (Кредитодавця) документи, що складають Кредитний договір підписувались електронним підписом. Стороною відповідача документи, що складають Кредитний договір, підписувались за допомогою одноразового ідентифікатора, який було надіслано у смс-повідомленні на номер, вказаний останнім, як фінансовий - [NUMBER]. Саме його було використано відповідачем для підписання Кредитного договору - 31.10.2024. Відповідач не заперечує, що вказаний засіб зв`язку, а саме: номер телефону [NUMBER] належить йому, або що на час укладення спірних договорів він втратив вказаний засіб зв`язку, що може бути підтверджено відповідними засобами доказування. Позивач надає суду Log File з чіткою хронологією дій учасників електронної комерції при укладенні електронного договору в інформаційно-комунікаційній системі позивача - веб-сайті позивача sgroshi.com.ua поряд з цим, без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постановах від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 12 серпня 2022 року у справі №234/7297/20, від 09 лютого 2023 року у справі №640/7029/19. Відтак, між відповідачем та позивачем було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину (кредитного договору), та підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, що підтверджується належними доказами. Вказані обставини відповідач не спростував належними та допустимими доказами. Також, підписуючи Оферту відповідач підтвердила той факт, що розуміє умови на яких укладається договір : «Я розумію, що підписую та укладаю кредитний договір на вищевказаних умовах, підписуючи даний акцепт одноразовим ідентифікатором (код з смс-повідомлення): Для підписання та укладання договору введіть код з смс - повідомлення, яке було відправлене на фінансовий номер [NUMBER] «[NUMBER]». У відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), відповідачем вкотре було підтверджено розуміння та чіткість умов укладання даного договору : «Я розумію, що підписую та укладаю кредитний договір на вищевказаних умовах, підписуючи даний акцепт одноразовим ідентифікатором (код з смс повідомлення): Для підписання та укладання договору введіть код з смс - повідомлення, яке було відправлене на Ваш фінансовий номер [NUMBER] [NUMBER]». Тобто, відповідач підтвердила факт ознайомлення зі змістом кредитного договору та погодилася на відповідні умови кредитування. Також, відповідачем не було надано відомостей щодо оскарження умов кредитного договору у судовому порядку. Щодо ідентифікації відповідача під час укладання договору відповідачем, відповідно до п. 16 Заявки договору було проведено ідентифікацію через систему BankID. Відтак, позивач є абонентом-надавачем послуг. При проходженні автентифікації (введенні пароля до інтернет-банкінгу, обраного відповідачем та підтвердження надання даних через систему BankID від абонента-ідентифікатора позивачу), було встановлено особу відповідача шляхом отримання відповідних даних. Щодо видачі коштів відповідачу зазначає, що видача кредитних коштів відповідачу підтверджується квитанцією №553286814 від 31.10.2024, яка є первинним платіжним документом у розумінні Закону України «Про платіжні послуги», а відтак - належним та допустимим доказом видачі коштів відповідачу. Отже, позивачем було перераховано кошти на картковий рахунок відповідача, номер якого зазначено ним у кредитному договорі (заявці), за допомогою інтернет еквайрингу - Liqpay, що підтверджується квитанцією про перерахування коштів, чим позивач виконав свої зобов`язання за договором своєчасно та в повному обсязі. Пунктом 10 Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий фінансовий кредит)» від 03.11.2021 № 113 передбачено, що договори, умови яких передбачають безготівкове перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту на банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача (далі - кредитна операція), з урахуванням вимог пункту 9 розділу II цього Положення, повинні містити номер особистого електронного платіжного засобу споживача - сторони договору, з використанням реквізитів якого кредитодавець здійснює кредитну операцію, у форматі [NUMBER] (перші шість знаків і останні чотири знаки номера електронного платіжного засобу). Пунктом 22 Постанови Правління Національного банку України «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» від 05.11.2014 №705 (яка була чинна на момент укладення зазначеного кредитного договору) передбачено, що торговець зобов`язаний не копіювати електронного платіжного засобу чи його реквізитів та не вносити повного номера електронного платіжного засобу до облікових книг та/або до електронних баз даних комп`ютерних програм торговця тощо. Ті ж самі положення передбачені пунктом 64 Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів» від 29.07.2022 № 164 передбачено, що суб`єкт господарювання зобов`язаний не копіювати платіжний інструмент чи його реквізити. Таким чином, відповідачем при оформленні заявки було зазначено повний номер картки (електронного платіжного засобу відповідача), але відповідно до вищенаведених Постанов Правління Національного банку України позивач не може зазначати та зберігати у договорах, інших документах повний номер особистого електронного платіжного засобу відповідача. До суду було надано електронні докази в паперовій формі (роздруківка тексту заявки кредитного договору №31.10.2024-100001135, відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцент) кредитного договору №31.10.2024-100001135), підписані одноразовим ідентифікатором «[NUMBER]», які містить номер особистого електронного платіжного засобу Відповідача, а саме: [NUMBER]. Таким чином, електронний платіжний засіб відповідач зазначав самостійно в системі, інша інформація щодо рахунку відповідача у позивача відсутня, оскільки зазначена інформація є банківською таємницею якою володіє виключно Банк-емітент картки. Квитанція від 31.10.2024 про перерахування коштів, яка міститься в матеріалах справи, є належним доказом, оскільки містить інформацію щодо предмета доказування, як доказ перерахування грошових коштів за кредитним договором. Сторона позивача наголошує, що зазначаючи у відзиві про відсутність доказів перерахування кредитних коштів, представник відповідача не надав до суду виписки по рахунках відповідача в банківських установах, у тому числі по рахунку [NUMBER], який відповідач зазначив в договорі, як номер особистого платіжного засобу, на спростування доказів, наданих стороною позивача, хоча такий обов`язок передбачений статтею 81 ЦПК України. Таким чином, TOB «Споживчий центр» виконало свої зобов`язання за кредитним договором № 31.10.2024-100001135 від 31.10.2024 в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. Сторона позивача вважає безпідставними доводи відзиву про ненадання позивачем виписки по рахунку, як первинного бухгалтерського документу. Оскільки ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий суду позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі. Крім того, будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку по наданню коштів протягом дії договору відповідач не заявляв. Просять позов задовольнити. 19.08.2025 від представника відповідача [PERSON] - Джас І.В. надійшли заперечення, де представник вказує, що відомостей про те, яку платіжну картку із якими встановленими тарифами та якими умовами кредитування було отримано відповідачем, матеріали справи не містять. Чи належить кредитна картка, номер якої зазначений в позові та в довідці № 105- 0805 від 08.05.2025 відповідачу, докази позивачем суду не надані. Відсутні докази перерахування грошових коштів в розмірі 13 000,00 грн. на будь-який рахунок (картковий рахунок) відповідача. Довідка № 105-0805 від 08.05.2025 ТОВ «Універсальні платіжні рішення» не є доказом виконання позивачем умов договору № 31.10.2024-100001135. До відповіді на відзив позивач надає довідку ТОВ «СМ Універсал» № 0408/25-12 від 04.08.2025, що «… за даними нашої системи на номер абонента [NUMBER] 31.10.2024 о 14:25:49 було доставлено SMS-повідомлення з текстом «Код підтвердження; [NUMBER] для паспорту [NUMBER] для договору». Однак, позивач не надав належних та допустимих доказів наявності правовідносин між позивачем та ТОВ «СМ Універсал» та виконання останнім умов договору щодо доставлення ідентифікатора доступу від позивача до відповідача. Звертає увагу також, що на довідці № 0408/25-12 від 04.08.2025 підпис керівника та печатка ТОВ «СМ Універсал» є накладеним малюнком (ами) на папір, але не є оригінальними підписом та відтиском печатки товариства та його керівника. Сам факт підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту не свідчить про погодження між сторонами умов кредитного договору - «заяви про приєднання до умов та правил надання послуг» від 31.10.2024, які визначають плату за користування кредитними коштами у виді відсотків, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту (постанова Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20). Таким чином, «пропозиція про укладання кредитного договору (оферти) від 31.10.2024, заявка, підтвердження, додаток до анкети позичальника, таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживання» (додаток № 2 до договору) в розумінні ст. ст. 206, 207 ЦК України, висновків ВС у постанові від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20, ст. ст. 77, 78 ЦПК України не є доказами підписання договору кредитування відповідача. В п. 10.1 договору № 31.10.2024-100001135, долученого позивачем до позову, зазначено, що він діє протягом року. Якщо вірити позивачу, то він укладений 31.10.2024, а отже діє до 31.10.2025. Таким чином, пред`явлення позову до суду є одностороннім розірванням договору та вимогою щодо дострокового погашення кредиту. До матеріалів справи не надано доказів направлення до відповідача повідомлення про дострокове погашення кредиту. Отже, у позивача відсутнє право на стягнення з відповідача 13 000,00 грн. основного боргу, 10 920,00 грн. процентів. Отже, в п. 10.1 договору № 31.10.2024-100001135, долученого позивачем до позову, зазначено, що він діє протягом року. В паспорті споживчого кредиту зазначено, що строк кредитування - 105 днів. Розмір плати за обслуговування кредиту, визначений у п. 9 заявки кредитного договору № 31.10.2024-100001135 (кредитної лінії) у графіку щомісячних платежів, фактично стосується лише послуг з надання інформації про кредит на вимогу споживача не частіше ніж один раз на місяць, оскільки ним не передбачено надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості. Встановлено у п. 9 заявки щомісячні плати за послуги фінансової установи, які за законом повинні надаватися безоплатно, а надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено. Нарахування комісійних оплат визначена у п. 9 заявки кредитного договору № 31.10.2024-100001135 (кредитної лінії) у якості обслуговування кредитної заборгованості. Згідно позовної вимоги у справі № 451821/25 позивач просить стягнути з відповідача розмір комісійних витрат у сумі 2 730,00 грн. Отже, за висновками ВП ВС у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 умова кредитного договору № 31.10.2024-100001135 (кредитної лінії) щодо нарахування та виплати комісійної винагороди в розмірі 2730,00 грн. є нікчемною умовою. Також зверну увагу, що проценти за користування кредитними коштами встановлено в розмірі 1% за кожен день користування. Відповідно до вимог ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. В таблиці, наведеній у п. 14 заявки кредитного договору № 31.10.2024-100001135 (кредитної лінії) вказано, що за період « 31.10.2024 - 20.11.2024», тобто, за 20 календарних днів, позивачем нараховано 2 730 грн. відсотків, що не відповідає математичним нарахування процентної ставки за користування кредитом: 13000 грн. х 1% х 20 = 2600,00 грн., тоді як позивач зазначає 2 730,00 грн. Те саме стосується періоду «21.11.2024-11.12.2024», « 12.12.2024-01.01.2025». Отже, позивачем невірно нараховані відсотки за користування кредитними коштами. Вказує, що до позовної заяви не надано позивачем доказів того, що він є фінансовою установою з правом видачі третім особам коштів в позику з правом нарахування відсотків станом як на дату 31.10.2024, так і на дату пред`явлення позову. 26.08.2025 через систему «Електронний суд» від представника ТОВ «Споживчий центр» Ларіонова К.О. надійшли додаткові пояснення у справі, де представник щодо формули денної процентної ставки вказує, що відповідно до частини 4 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t ? 100%, де ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК - загальний розмір кредиту; t - строк кредитування у днях. Відповідно до частини 3 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки має базуватися на припущенні, що договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом погодженого строку та що кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі. Відповідно до паспорту кредитного договору процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1 % за 1(один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит (надалі - "процентна ставка"). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається Кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Розрахунок денної процентної ставки: 1% (денна процентна ставка) = (13650 / 13000)/ 105 ? 100%. Відповідно до паспорту споживчого кредиту проценти (економічна сутність - плата за користування Кредитом) розраховуються шляхом множення всієї Суми Кредиту (включаючи всі Транші) (залишку від всієї Суми Кредиту) (база розрахунку) на кількість днів користування Кредитом/залишком Кредиту та на процентну ставку. Отже, обрахування загальних витрат за споживчим кредитом базуються на припущені, що позичальник буде виконувати свої зобов`язання належним чином, а саме згідно графіку платежів. У випадку належного виконання кожного окремого зобов`язання згідно графіку платежів кошти погашали б вимоги позивача у відповідності до частині 1 статті 534 ЦК України, таким чином було б погашено першочергово комісію та проценти, а решта коштів погасила б базу розрахунку. У випадку належного виконання зобов`язання проценти наступного чергового періоду були б обраховані враховуючи зменшену базу розрахунку. Тобто, положення паспорту споживчого кредиту стосовно формули обрахування денної процентної ставки, застосовуючи загальні витрати за споживчим кредитом, були додані у відповідності вимог Закону України «Про споживче кредитування» мають інформаційно-орієнтовний характер, та обраховуються на припущенні належного виконання зобов`язання позичальником. Щодо аргументу відповідача про не здійснення спроб досудового врегулювання спору вказує, що нормами чинного законодавства не передбачено обов`язок позивача проводити заходи врегулювання спору в досудовому порядку, а лише, відповідно статті 175 ЦПК України, зазначити чи проводились такі заходи перед зверненням з позовною заявою до суду. Окрім того, положеннями кредитного договору не передбачено заходи досудового врегулювання спору щодо заборгованості по договору, яка виникла у відповідача. 22.09.2025 від представника відповідача [PERSON] - Джас І.В. надійшли заперечення, де представник щодо твердження представника позивача, що «Нормами чинного законодавства не передбачено обов`язок позивача проводити заходи врегулювання спору в досудовому порядку» вказує, що відповідно до умов п. 4.1 пропозиції, на яку посилається позивач в своєму позові і яку долучає позивач до свого позову, кредит надається шляхом перерахування коштів на рахунок споживача. В п. 10.1 договору № 31.10.2024-100001135, долученого позивачем до позову, зазначено, що він діє протягом року. Якщо вірити позивачу, то він укладений 31.10.2024, а отже діє до 31.10.2025. Таким чином, пред`явлення позову до суду є одностороннім розірванням договору та вимогою щодо дострокового погашення кредиту. Отже, пряма норма закону передбачає направлення вимоги про дострокове повернення кредитних коштів, якщо кредит був наданий. В п. 2 додаткових пояснень позивач погоджується, що вимога про дострокове повернення кредитних коштів позивачем відповідачу не направлялася. В п. 2 додаткових пояснень позивач погоджується, що договором не передбачено направлення споживачу послуг вимоги про дострокове повернення кредитних коштів. Заяви (клопотання) учасників справи В позовній заяві представник позивача просить суд розгляд справи проводити без участі представника позивача, позов задовольнити, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечують (а.с.1-11). 25.06.2025 від представника відповідача [PERSON] - Джас І.В. надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи (а.с.70-71). 25.06.2025 від представника відповідача [PERSON] - Джас І.В. надійшло клопотання про отримання процесуальних документів (а.с.72-73). 25.06.2025 від представника відповідача [PERSON] - Джас І.В. надійшла заява про відкладення судового засідання та продовження строку для подання відзиву на позовну заяву (а.с.74-86). 29.07.2025 від представника відповідача [PERSON] - Джас І.В. надійшла заява про відкладення судового засідання (а.с.115-117). 01.08.2025 від представника відповідача [PERSON] - Джас І.В. надійшла заява про проведення судового засідання в режимі відеоконференції (а.с.119-123). 12.08.2025 від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів щодо направлення відповіді на відзив відповідачу (а.с.198-202). Процесуальні дії у справі Згідно відповіді № 1397535 від 21.05.2025 з ЄДДР по запиту суду від 21.05.2025 сформованого засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» щодо зареєстрованого місця проживання відповідача. Суддя своєю ухвалою від 21.05.2025 залишив матеріали позовної заяви без руху, 26.05.2025 такі представником позивача усунені. Суддя своєю ухвалою від 27.05.2025 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Суд своєю ухвалою від 12.06.2025 відклав судове засідання у зв`язку із неявкою відповідача. Попередив відповідача про наслідки неявки в наступне судове засідання. Судом здійснено виклик відповідача до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України (а.с.67). Суд своєю ухвалою від 25.06.2025 відклав судове засідання у зв`язку із заявою представника відповідача Джас І.В. Суд своєю ухвалою від 29.07.2025 відмовив у задоволенні заяви представника відповідача Джас І.В. про продовження строку на подання відзиву на позовну заяву; судове засідання відкладено на 04.08.2025 на 09.10 год. Суд своєю ухвалою від 04.08.2025 частково задовольнив клопотання представника відповідача Джас І.В. Поновив відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву та долучив до матеріалів справи даний відзив на позовну заяву. В судовому засіданні оголосив перерву до 19.08.2025 до 13.30 год., для надання можливості представнику позивача ознайомитись із відзивом на позовну заяву та роз`яснив право подати відповідь на відзив у строк зазначений в ухвалі суду від 27.05.2025. Суд своєю ухвалою від 19.08.2025 задовольнив клопотання представника позивача Ларіонова К.О. та поновив позивачу строк для подання доказів. В судовому засіданні протокольно оголошено перерву до 22.09.2025 до 11:00 год. Відповідач в судове засідання не з`явилася, її інтереси згідно ордеру про надання правничої (правової) допомоги представляла адвокат Джас І.В. Представник відповідача Джас І.В. будучи присутня в залі судових засідань в режимі відеоконференції заперечила позовні вимоги із підстав викладених у відзиві на позовну заяву та запереченнях, просила в позові відмовити. Мотивувальна частина рішення: Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Судом встановлено, що 31.04.2024 між ТОВ «Споживчий Центр» та [PERSON] укладено електронний кредитний договір №31.10.2024-100001135, шляхом подання відповідачем Заявки та Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) від 31.10.2024, відповіді позичальника про прийняття Пропозиції, які підписані позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний позичальником при його ідентифікації на сайті. Згідно заявки, строк дії договору становить 105 календарних днів з дати отримання, дата повернення (виплата) кредиту - 12.02.2025 (а.с.17-29). У паспорті споживчого кредиту містяться основні умови кредитування з врахуванням побажання споживача: тип кредиту - фінансовий кредит; сума кредиту - 13 000,00 грн.; строк кредитування - 105 дні; мета кредиту - придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; спосіб надання кредиту - безготівково; форма забезпечення кредиту неустойка (а.с.30-34). Позичальник також у додатку до анкети позичальника вказав свої паспортні дані, місце проживання, ідентифікаційний номер, номер особистого електронного платіжного засобу (а.с.16). Відповідно до наданої позивачем «Log File» візуальної форми послідовності дій учасників електронної комерції (кредитора та позичальника), щодо укладання електронного договору в інформаційно-телекомунікаційній системі даною формую підтверджується укладення електронного кредитного договору № 31.10.2024-100001135 від 31.10.2024 з чіткою хронологією дій учасників електронної комерції при його укладенні, а саме: ідентифікація клієнта в ІТС 31.10.2024 14:25:21; направлення клієнтом запиту (заяви) фінансовій установі щодо можливості отримання кредиту з інформацією про бажані параметри кредиту 31.10.2024 14:25:48; направлення фінансовою установою клієнту одноразового ідентифікатора 31.10.2024 14:25:49; направлення позичальнику паспорту споживчого кредиту 31.10.2024 14:25:50; направлення позичальнику Заявки, Оферти та Акцепту, які містять істотні умови кредитного договору 31.10.2024 14:26:16; підписання позичальником Акцепту одноразовим ідентифікатором та направлення його фінансовій установі 31.10.2024 14:26:39; направлення фінансовою установою клієнту підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа 31.10.2024 14:26:58 (а.с.174). Згідно довідки ТОВ «СМ Універсал» за вих. № 0408/25-12 від 04.08.2025, підтверджено, що за даними системи, на номер абонента [NUMBER] 31.10.2024 о 14:25:49 було доставлено SMS-повідомлення з текстом: «Код підтвердження: [NUMBER] для паспорту [NUMBER] для договору» (а.с.175). На виконання умов договору 31.10.2024 відповідачу - [PERSON] було надано кредитні кошти в розмірі 13 000 гривень шляхом перерахунку на її банківський рахунок за допомогою системи LIQPAY, що підтверджується довідкою Вих.№105-0805 від 08.05.2025 генерального директора ТОВ «Універсальні платіжні рішення» Є.Веліканова (а.с.15). ТОВ «Універсальні платіжні рішення» надає позивачу послуги з переказу коштів без відкриття рахунків за договором про надання послуг з переказу коштів №ФК-П-2024/01-2 від 04.01.2024 (а.с.178-195). Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №31.10.2024-100001135 від 31.10.2024 за відповідачем - [PERSON] наявна заборгованість в сумі 33 150,00 гривень, в тому числі 13 000,00 гривень - основний борг, 10 920,00 гривень - проценти, 2 730,00 гривень - комісії, 6 500,00 гривень - неустойка (а.с.38). Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Висновки за результатами розгляду справи Вивчивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд приходить переконання про розгляд справи за наявними доказами та про часткове задоволення позову з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 652 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. ч. 3 - 6, 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченомуст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до ч. 12 ст. 11 вказаного Закону, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно із ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Вказані правові висновки щодо укладення договору в електронній формі викладені у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19. Таким чином, суд відхиляє твердження представника відповідача Джас І.В. про неукладення договору та приходить до висновку, що 31.10.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір № 31.10.2024-100001135 у формі електронного документу, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» . Крім того, твердження сторони відповідача про відсутність в матеріалах справи доказів надання позивачем відповідачу кредитних коштів в розмірі 13 000,00 гривень, суд до уваги не бере оскільки, як вбачається із довідки сервісу онлайн платежів iPay.ua Вих.№105-0805 від 08.05.2025 підписаної генеральним директором ТОВ «Універсальні платіжні рішення» Є.Велікановим - 31.10.2024 відповідачу [PERSON] було перераховано грошові кошти в розмірі 13 000 гривень на зазначену у заявці картку № [NUMBER] (а.с.15). Належних письмових доказів на підтвердження відсутності у [PERSON] банківської картки з номером № [NUMBER] або неперерахування на цю картку суми за кредитом відповідачем не надано. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не була позбавлена можливості надати суду відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження цих доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до них. На доводи представника відповідача Джас І.В. про те, що позивачем не надано доказів вручення/передачі договору № 31.10.2024-100001135 від 31.10.2024 Гранатович Н.Р., то такі до уваги суд, не бере та вказує, що підписуючи Оферту відповідач підтвердила той факт, що розуміє умови на яких укладається договір: «Я розумію, що підписую та укладаю кредитний договір на вищевказаних умовах, підписуючи даний акцепт одноразовим ідентифікатором (код з смс-повідомлення): [NUMBER]». У відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), відповідачем вкотре було підтверджено розуміння та чіткість умов укладання даного договору: «Я розумію, що підписую та укладаю кредитний договір на вищевказаних умовах, підписуючи даний акцепт одноразовим ідентифікатором (код з смс повідомлення): [NUMBER]». Тобто, відповідач підтвердила факт ознайомлення зі змістом кредитного договору та погодилася на відповідні умови кредитування. Доводи про те, що паспортні дані [PERSON] були отримані ТОВ «Споживчий центр» не від відповідача є безпідставними, оскільки будь-яких відомостей щодо протиправності дій ТОВ «Споживчий центр» стосовно [PERSON] , як і незаконності заволодінням її персональними даними з метою подальшого укладення договору матеріали справи не містять. На твердження представника Джас І.В. про те, що в позовній заяві невірно вказані дані прописки відповідача, суд зазначає, що саме відповідачем [PERSON] було заповнено вказані відомості під час проходження ідентифікації. Твердження Джас І.В. про відсутність доказів виконання останнім умов договору щодо доставлення ідентифікатора доступу від позивача до відповідача, спростовуються довідкою ТОВ «СМ Універсал» за вих. № 0408/25-12 від 04.08.2025, якою підтверджено, що за даними системи, на номер абонента [NUMBER] 31.10.2024 о 14:25:49 було доставлено SMS-повідомлення з текстом: «Код підтвердження: [NUMBER] для паспорту [NUMBER] для договору». Питання про те, чи мало право ТОВ «СМ Універсал» доставляти код підтвердження не входить до предмета доказування, оскільки предметом даного спору є вимога про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості, яка виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором №31.10.2024-100001135. Не заслуговують на увагу суду також аргументи представника відповідача щодо того, що підпис керівника та печатка ТОВ «СМ Універсал» є накладеним малюнком (ами) на папір, оскільки доказів на підтвердження вказаних доводів до матеріалів справи не долучено; будь-яких клопотань про призначення експертизи стороною відповідача заявлено не було. Заперечуючи проти дійсності договору Джас І.В. , посилаючись на положення ст. 100 ЦПК України, вказувала, що ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу. Відповідно до ч. 5 ст. 100 ЦПК України якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Оскільки позивач у позовній заяві вказав про наявність у нього оригіналів долучених до позову доказів, а сторона відповідача не заявляла клопотання про витребування оригіналу електронного доказу, зважаючи на інші докази у їх сукупності, у суду відсутні підстави не брати до уваги долучену до позову копію кредитного договору. Твердження представника відповідача Джас І.В. про те, що позивачем не надано доказів того, що він є фінансовою установою з правом видачі третім особам коштів в позику, з правом нарахування відсотків станом як на дату 31.10.2024, так і на дату пред`явлення позову є безпідставним, так ТОВ «Споживчий центр» має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, що підтверджується інформацією, яка міститься в загальному доступі. Щодо твердження представника відповідача Джас І.В. про те, що відсотки за договором № 31.10.2024-100001135 від 31.10.2024 є неправомірними та час погашення яких не настав, суд зазначає наступне. На підставі довідки-розрахунку про стан заборгованості [PERSON] , наданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», заборгованість складає основний борг в сумі 13 000 грн, проценти за період з 31 жовтня 2024 року по 12 лютого 2025 року в сумі 10 920 грн. Відповідно до умов кредитного договору № 31.10.2024-100001135 від 31 жовтня 2024 року позичальнику надається Кредит на наступних умовах : Дата надання/видачі кредиту - 31/10/2024; Сума Кредиту: 13 000 грн. 00 коп. Строк, на який надається Кредит - 105 днів з дати його надання. Дата повернення (виплати) кредиту - 12.02.2025; Процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1 % за 1(один) день користування Кредитом яка застосовується протягом перших 3 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів; Процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0,5% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт». Так, за розрахунком позивача, заборгованість за процентами за період з 31.10.2024 12.02.2025 становить 10 920 грн, а саме: - за ставкою «Стандарт» 8 190 грн (13 000 грн (сума кредиту) x 1 % (ставка «Стандарт») x 63 (кількість днів користування кредитом за ставкою «Стандарт»); - за ставкою «Економ» 2 730 грн (13 000 грн (сума кредиту) x 0,5% (ставка «Економ») x 42 (кількість днів користування кредитом за ставкою «Економ»). Таким чином, перевіривши наданий позивачем розрахунок та проаналізувавши умови договору № 31.10.2024-100001135 від 31 жовтня 2024 року щодо порядку нарахування відсотків за кредитом, суд погоджується з тим, що заборгованість по процентах за період з 31 жовтня 2024 року по 12 лютого 2025 року становить 10 920 грн. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). За ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина друга статті 551 ЦК України). Відповідно до п. 17 Заявки кредитного договору № 31.10.2024-100001135 від 31.10.2024 (кредитної лінії) сторони погодили неустойку: 162,50 грн. за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Звертаючись до суду із позовом, ТОВ «Споживчий центр» просив стягнути із відповідача за кредитним договором, зокрема і неустойку, в розмірі 6 500,00 грн. Разом з тим, відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У постанові Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі № 910/8349/22 суд виснував щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України. Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1)в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2)в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 3)у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 31.01.2024 у справі №183/7850/22. Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на даний час. На підставі вищезазначеного, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимоги про стягнення з [PERSON] неустойки в розмірі 6 500,00 грн. Крім того, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по комісії також не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим згідно ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення ч.ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з ч. 5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19. Встановивши, що позивачем були заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача комісії - плати за надання кредиту, суд дійшов до висновку про те, що стягнення з відповідача заборгованості по комісії є безпідставним. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, до часткового задоволення позову, зокрема, що з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 31.10.2024-100001135 від 31 жовтня 2024 року за тілом кредиту в розмірі 13 000 грн та проценти в розмірі 10 920 грн, а разом 23 920 грн. Розподіл судових витрат між сторонами Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 747,76 грн. Вирішуючи питання судових витрат на професійну правову допомогу, суд зазначає, що представником позивача у позовній заяві вказано про стягнення з відповідача [PERSON] витрат на професійну правову допомогу та представником відповідача у відзиві на позовну заяву вказано про стягнення з позивача витрат на професійну правову допомогу, проте проведення остаточних розрахунків відбудеться за результатами розгляду справи протягом 5 (п`яти) днів після ухвалення рішення суду. Резолютивна частина рішення:

Outcome: partial