Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-15 00:00:00

\~ \~ \~22\~серпня 2025\~року до Центрально-Міського райсуду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області подано позовну заяву [PERSON] до Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про зняття арешту з майна боржника. Позивач просить суд винести рішення, яким зобов`язати Центрально - Міський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з рухомого та нерухомого майна громадянки [PERSON] [INFO] , який було накладено постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АЕ 956574 від 02.11.2009 р. в межах виконавчого провадження із примусового виконання судового наказу по справі № 2н- 1589 від 18.06.2008 р., виданого Центрально - Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Ухвалою суду від 27.08.2025 року справу прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. На підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.\~ Представник позивача Шемет І.О. додатково надав суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує, просить суд позов задовольнити. Представник відповідача Центрально-міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про розгляд справи судом повідомлявся належним чином, в судове засідання не з`явився, не надав суду жодної заяви або клопотання по справі. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Громадянка [PERSON] є власником 1 / 4 частини квартири [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта. У травні 2025 року Позивачка звернулася до нотаріальної контори з метою укладання договору купівлі - продажу своєї частини квартири, однак під час перевірки документів нотаріусом було встановлено, що в провадженні Центрально - Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувало провадження із примусового виконання судового наказу № 2н-1589 від 18.06.2008 р., виданого Центрально - Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення з Позивача на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» заборгованості у розмірі 7 546,62 грн. Так, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АЕ 956574 від 02.11.2009 р. було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника, що підтверджується відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Оскільки вказаний борг був сплачений Позивачкою в повному обсязі ще у 2022 р., остання звернулася до Відповідача з заявою про зняття арешту та отримала відповідь від 29.05.2025 р. № 46429, зі змісту якої вбачається, що із примусового виконання судового наказу № 2н-1589 від 18.06.2008 р., виданого Центрально - Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Відповідачем було відкрито виконавчі провадження № 15570690, № 19115118 та № 20940476, які передані на зберігання до архіву та знищенні відповідно до п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби затвердженого наказом № 2274/5 від 25.12.2008 р та Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом № 1829/5 від 07.06.2017 Р- Отже, оскільки вказані виконавчі провадження були знищенні, відомостей про сплату заборгованості до відділу ДВС не надходили, Відповідач по справі відмовив у знятті арешту за заявою Позивача. Позивачка по справі заборгованість перед стягувачем погасила в повному обсязі, у зв`язку із чим звернулася до КПТМ «Криворіжтепломережа» та отримала довідку № 2277 від 31.07.2025 р., зі змісту якої вбачається, що станом на 31.07.2025 р. по виконавчому документу № 2н-1589 від 18.06.2008 р сплачена, а залишок заборгованості складає 0,00 грн. Витрати по сплаті судового збору відсутні. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно п.2 ч. 1 ст.321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Статтею 391 ЦК України встановлено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові № 5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до ч.2 ст.50 Закону України від 21.04.1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Аналогічні приписи містяться у статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, відповідно до яких у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 59 Закону № 1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню. Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувана, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19),від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15 (провадження № 61 -18160св19). На даний час відсутні підстави для арешту нерухомого майна [PERSON] , а оскільки арешт з майна може бути знятий лише за відповідним судовим рішенням, позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, оскільки наявним арештом майна фактично позбавлено позивача розпорядитись своїм правом щодо особистого, приватного майна, що є наслідком порушення Конституційних прав. Викладені вище обставини узгоджуються із вимогою статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Задовольняючи позовні вимоги, суд вважає, що усі понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору, необхідно покласти на позивача.

Outcome: approved