Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-16 00:00:00

25 липня 2025 року до суду надійшла позовна заява, у якій представник позивача, посилаючись на ст.ст. 21, 23 51 Конституції України, ст. 7, 18, 56, 104, 105, 110, 112, 115 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 4, 175, 177 ЦПК України, просить розірвати шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 16.05.2014 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 39 (Свідоцтво про шлюб Серія [NUMBER] ). Після розірвання шлюбу залишити Позивачці прізвище - [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що за час перебування у шлюбі між ними втрачено почуття поваги та взаєморозуміння. У сторін різні погляди на сімейне життя, права та обов`язки подружжя. Шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство не ведеться, спільний бюджет відсутній. Питань щодо утримання дитини та поділу спільного майна відсутні. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Ухвалою судді від 26 серпня 2025 року після виконання вимог, передбачених ч.6 ст.187 ЦПК України, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В призначене судове засідання 17 вересня 2025 року сторони не з`явились. Позивач [PERSON] \~та її\~представник адвокат\~Маслій Д.О.\~ у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином, в позовній заяві зазначили клопотання, в якому просили розглянути справу за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся за адресою реєстрації належним чином, до суду через канцелярію подав заяву про визнання позову, в якій просив розглянути справу за його відсутності, щодо позовних вимог не заперечував, на розірвання шлюбу погодився. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] , виданого 16 травня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області, копія якого долучена до справи, [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , 16 травня 2014 року зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис за № 39. Після державної реєстрації шлюбу прізвища: чоловіка - [PERSON] , дружини [PERSON] . Від шлюбу у сторін народився [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження Серії [NUMBER] ). Як вбачається з довідки Управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області № 15-08/1194, відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 09.09.1994 року по теперішній час. Як вбачається із змісту позовної заяви, спільне життя у сторін не склалося, шлюбні відносини фактично припинені через різні погляди на життя і сімейні стосунки. Спільне господарство не ведеться, спільний бюджет відсутній. На час розгляду справи спірні питання про поділ майна та утримання дітей сторони не мають. Вказані обставини відповідач не заперечує. Суд,\~дослідивши матеріали\~справи, оцінивши та давши належну оцінку зібраним по справі доказам, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Із статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно ч.2 ст.18, п.3 ст.51, ч.3 ст.56, ч.1 ст.110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача і відповідача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст.110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається із змісту позовної заяви, спірних питань місця проживання дитини та розподілу спільного майна на час розгляду даної справи у суду відсутні. У відповідності до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач просила залишити набуте прізвище, то суд вважає, що після розірвання шлюбу необхідно залишити прізвище - « [PERSON] ». Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. За змістом ч. 1 ст.\~142\~ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з наведеного та враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то на користь позивача з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору в сумі 484,48 гривень, який вона сплатила при поданні позову згідно з квитанцією 0.0.4474862624.1 АТ КБ«ПРИВАТБАНК» від 25.07.2025 року, інша частина судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved