Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки та піклування Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги\~обґрунтовує тим,\~що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. За час перебування у шлюбі в них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя із відповідачкою не склалося, тому 13.08.2021 року рішенням суду шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу дочка залишилася проживати з матір`ю. У 2023 році відповідачка виїхала на проживання за межі України і дочку залишила зі своїми батьками, тому він\~звернувся в\~суд з\~позовом про\~визначення місця\~проживання дитини\~з ним.\~Рішенням суду\~від 31.05.2023\~року його\~позов задоволено\~та визначено\~місце проживання\~їх неповнолітньої\~дочки [PERSON] \~з ним.\~З того часу дитина не тільки проживає з ним, а й перебуває на повному його утриманні. Протягом тривалого часу відповідачка з дитиною не спілкується та не піклується про неї. Зважаючи на те, що відповідачка не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не займається підготовкою до самостійного життя, не цікавиться її станом здоров`я, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, то вважає, що є всі законні підстави для позбавлення її батьківських прав щодо малолітньої дочки [PERSON] . У судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали з викладених підстав, просили позов задовольнити та позбавити відповідачку батьківських прав щодо малолітньої дочки [PERSON] . Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася в установленому законом порядку. У нотаріально засвідченій заяві [PERSON] проти позбавлення її батьківських прав щодо малолітньої дочки [PERSON] не заперечила, розгляд справи просила проводити у її відсутності. Представник Служби у справах дітей Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області в судовому засіданні підтримав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON] . Вказав, що відповідачка тривалий час не виконує свої обов`язки щодо дочки, зовсім не цікавиться її життям та потребами, більшість часу проводить за межами України. Вважає, що позбавлення батьківських прав відповідачки буде відповідати інтересам дитини. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника органу опіки та піклування, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У судовому засіданні встановлено, що сторони є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с.13). Рішенням Богородчанського районного суду від 13.08.2021 року у справі № 338/828/21 шлюб між сторонами розірвано (а.с.14-15). Рішенням Богородчанського районного суду від 31.05.2023 року у справі № 338/353/23 місце проживання дитини [PERSON] визначено з її батьком [PERSON] (а.с.16-17). Відповідно до нотаріально засвідченої заяви [PERSON] проти позбавлення її батьківських прав щодо малолітньої дочки [PERSON] не заперечила, розгляд справи просила проводити у її відсутності (а.с.18). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 18.07.2025 року [PERSON] зареєстрований у [ADDRESS] разом із дочкою [PERSON] (а.с.21). Згідно з висновком щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Богородчанської селищної ради від 31.07.2025 року № 1502-88/2025, відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків, тому доцільно позбавити її батьківських прав щодо малолітньої дочки [PERSON] (а.с.9-12). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є кумом позивача. Зазначив, що дитина проживає з батьком, а мати дитиною не цікавиться, оскільки виїхала за межі України. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є батьком відповідачки. Підтвердив, що дочка із дитиною не спілкується, дитиною не цікавиться, матеріально не підтримує. Зазначив, що батько самостійно займається вихованням дочки. Статтею 150 Сімейного кодексу України визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема, крім іншого, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати і батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що відповідачка не виконує своїх батьківських обов`язків, дитиною не цікавиться, матеріально не допомагає, то наявні підстави для позбавлення її батьківських прав. Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України). Згідно зі ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частина друга ст. 182 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів, які слід стягувати з [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки, суд, з дотриманням вимог ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, враховує, що відповідачка є особою працездатного віку і може надавати матеріальну допомогу дитині. З урахуванням викладеного, враховуючи досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що на користь позивача з відповідачки слід стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дочки у розмірі 1/4 всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дати подання позову. Беручи до уваги сукупність досліджених та перевірених у справі доказів, суд вважає позов обґрунтованим, а тому його слід задовольнити повністю. На підставі наведеного, ст.150, 164, 165 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved