Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з цим позовом до відповідачів. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] . Після смерті останньої відкрилася спадщина, до складу якої увійшло нерухоме майно, а саме: 7/100 частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , та частка в спільній сумісній власності на земельну ділянку площею 0,10 га, кадастровий номер 0510100000:03:024:0047, що розташована за цією ж адресою. Позивач вказує, що йому як спадкоємцю видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 7/100 частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] після смерті матері [PERSON] . Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки площею 0,10 га, кадастровий номер 0510100000:03:024:0047, розташованої за адресою: [ADDRESS] , було відмовлено, у зв`язку з неможливістю визначення складу спадкового майна. У зв`язку з цим у позивача відсутня можливість належним чином оформити право на спадщину на вищевказану земельну ділянку у позасудовому порядку. При цьому вказує, що співвласниками цієї земельної ділянки є також відповідачі по справі: [PERSON] та [PERSON] , які є і співвласниками житлового будинку. Позивач з посилання на положення спадкового та земельного законодавства та з урахування часток у житловому будинку просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] його матері [PERSON] на 7/100 часток земельної ділянки для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0510100000:03:024:0047, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28 квітня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите загальне позовне провадження у справі, з роз`яснення учасникам їх процесуальних прав. Відповідач [PERSON] подав зустрічний позов та, не заперечуючи щодо задоволення первісного позову, вказує, що учасники справи є співвласниками житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] належить 7/100 часток житлового будинку після смерті його матері [PERSON] , [PERSON] - 21/100, а [PERSON] - 72/100. Земельна ділянка площею 0,10 га з цією ж адресою належить на праві спільної сумісної власності: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] без визначення часток. З урахуванням викладеного просив визначити, що його частка в праві власності на вказану земельну ділянку відповідає його частці в житловому будинку та становить 21/100. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 травня 2025 року зустрічна позовна заява прийнята до розгляду та об`єднано з первісним позовом. [PERSON] правом на відзиви не скористалася, однак подала заяви як визнання первісного, так і зустрічного позову. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 червня 2025 року витребувано копію спадкової справи та інвентаризаційну справу. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29 липня 2025 року витребувано копію спадкової справи, закрите підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом адвокат Шидловська Т. А. позовні вимоги підтримала, з підстав викладених в позовній заяві, просила позов задовольнити та визнала зустрічний позов. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомленні належним чином. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] адвокат Антонюк Ю. М. просили розгляд справи провести у їх відсутність. Вислухавши представника позивача за первісним позовом, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Судом установлено, що [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02 грудня 1986 року. Рішенням Староміського суду м.Вінниці від 01 жовтня 2004 року в справі №2-996/04 визнано право власності на житловий будинок з відповідними господарськими будівлями, що знаходиться у [ADDRESS] за: [PERSON] -21/00, [PERSON] - 7/100, [PERSON] -72/100 . Право власності кожного із них на частку в праві власності на даний будинок зареєстроване КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» . Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,10 га, кадастровий номер 0510100000:03:024:0047, яка на підставі рішення Вінницької міської ради від 20 лютого 2006 року №1791, передана: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у спільну сумісну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №715978 від 01 лютого 2007 року. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 13 лютого 2020 року. Після смерті [PERSON] позивач [PERSON] звернувся у встановлений законом строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. 05 вересня 2024 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Кметюк С. А. заведено спадкову справу №11/2020 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] . Спадкоємець [PERSON] , яка є донькою померлої, в установлений строк відмовилася від прийняття спадщини після смерті матері на користь [PERSON] , про що подала відповідну заяву. Інші особи із заявами про прийняття спадщини або відмову від неї до нотаріальної контори не зверталися. 11 грудня 2020 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Кметюк С. А. [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 7/100 частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами номер [ADDRESS] , що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав від 11 грудня 2020 року №236576805. Постановою приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Кметюк С. А. від 19 березня 2025 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки площею 0,10 га, кадастровий номер 0510100000:03:024:0047, після померлої [INFO] матері [PERSON] , оскільки неможливо визначити частку померлого у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку. Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Відповідно ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Звертаючись до суду із даним позовом з метою захисту свого спадкового права, позивач [PERSON] вказує на неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його матері у позасудовому порядку, оскільки відсутнє визначення часток у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до\~статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 1225 ПК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 1226 ПК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Частиною першою ст. 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті\~1220,\~1222,\~1270 ЦК України). Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року. Відповідно до пунктів 4 та 6 глави 1 розділу II нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після визначення (виділення) частки померлого у спільному майні. Тому при спадкуванні таких часток істотне значення має встановлення їх розміру, що може бути зроблено як за життя спадкодавців, так і після відкриття спадщини. Згідно частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України). З урахуванням зазначеного, Верховний Суд резюмує, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень\~статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Аналогічний правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18); від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19); від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61-28423св18); від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19); від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18 (провадження № 61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18); від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. Верховний Суд в постанові від 14 серпня 2024 року в справі № 522/3974/20 зазначив, що визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності є неналежним способом захисту з огляду на те, що вирішення судом питання про права померлої особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, суперечить законодавству, і тому обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Натомість належним способом захисту порушеного права позивача в такому випадку є позов про визнання права власності (права на частку у праві спільної власності на спірне майно) в порядку спадкування. Позивач [PERSON] , заявляючи вимогу про визнання права власності в порядку спадкування на частку у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, та позивач [PERSON] - про визначення його частки в праві власності посилаються на розмір часток сторін у праві власності на житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Вказане визнається\~іншими учасниками\~справи. Суд приймає визнання відповідачами як первісного, так і зустрічного позову, оскільки це не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. При цьому\~суд звертає\~увагу,\~що відповідно до ч.1\~ст.118 ЗК України\~(в редакції на час отримання в спільну сумісну власність земельної ділянки 20 лютого 2006 року) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Статтею 121 ЗК України (в редакції на час набуття права власності на земельну ділянку співвласниками будинковолодіння) визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва й обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах не більше 0,25 га, в селищах не більше 0,15 га, в містах не більше 0,10 га (ч.1). За системним аналізом зазначених норм матеріального права (ст.377 ЦК України, ст.120, 121 та ч.1 ст.118 ЗК України) громадянин мав право на приватизацію земельної ділянки, яка знаходиться у його користуванні, а у випадку переходу права власності на житловий будинок (частину житлового будинку) та переходу при цьому права користування земельною ділянкою\~на приватизацію тієї земельної ділянки, на якій розміщено житловий будинок (частина житлового будинку), господарські будівлі та споруди, та частини земельної ділянки, необхідної для їх обслуговування. Співвласникам вказаного будинковолодіння передано у спільну сумісну власність земельну ділянку для обслуговування та будівництва жилого будинку, господарських будівель та споруд у розмірі, визначеному чиним законодавстом. Отже, кожен із власників будинковолодіння отримав у власність земельну ділянку не меншу ніж та, на якій розташована його частина будинковолодіння та необхідна для їх обслуговування. Оскільки за положеннями частини третьої статті 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, за системним аналізом усіх зазначених норм матеріального права, які були чинними на час зазначених правовідносин, можна зробити висновок, що в разі набуття права спільної сумісної власності на земельну ділянку співвласниками будинковолодіння з виділеними частками, право власності на земельну ділянку переходить відповідно до їх розміру часток у будинковолодінні. Виходячи із наведеного вище, суд прийшов до переконання, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності на вищевказану земельну ділянку відповідають їхнім часкам в будинку. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що як первісний позов, так і зустрічний підлягають задоволенню. Крім того, щодо первісного позову, то суд також звертає увагу, що позивач [PERSON] як спадкоємець вчинив усі дії, які були необхідними для прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, однак з незалежних від нього причин у видачі свідоцтва йому було відмовлено. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України). При цьому суд відмічає, що позивач у будь-який інший спосіб реалізувати свої спадкові права не може, тому його право підлягає захисту саме шляхом визнання права власності на спадкове майно та саме такий спосіб захисту є ефективним. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зважає, що позивачі просили судові витрати залишити за ними, а тому розподіл судових витрат судом не здійснюється. На підставі викладеного,

Outcome: approved