Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

05 серпня 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,\~мотивуючи вимоги\~наступним.\~Позивач зареєстрований\~в квартирі\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~яка не\~приватизована та\~надавалась йому\~для проживання.\~Зі своєю\~дружиною позивач\~тривалий час\~не проживає,\~звернувся до\~суду із\~позовом про\~розірвання шлюбу.\~Відповідачка є\~його падчеркою,\~яка в квартирі зареєстрована, але з червня 2010 року не проживає, її особисті речі в квартирі відсутні. На даний час наявність реєстрації відповідачки призводить до зайвих витрат на оплату комунальних послуг, що стало підставою для звернення до суду. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, зазначених у позові, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка, повідомлена належним чином про день, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позов не надала. Представник третьої особи надав письмові заперечення на позовну заяву, в яких заперечував проти задоволення позову. Зазначив, що до позовної заяви не долучені документи, які підтверджують/спростовують право користування позивачем/відповідачем вказаною квартирою (ордер). У члена сім`ї наймача, включеного до ордера на заселення житлового приміщення, право користування виникає у зв`язку із включенням до ордера, а не в зв`язку із вселенням. Крім того, позивачем не заявлено клопотання про виклик свідків, які б підтвердили факт проживання позивача в цій квартирі та відсутність в ній відповідача (а.с. 18-19). Вислухавши пояснення позивача, свідка, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с. 3). У відповідності з архівним витягом від 16 лютого № 07-07/8 із рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради народних депутатів Полтавської області № 19 від 22 січня 1986 року «Про переоформлення договорів найму, обмін квартир та зняття з балансу ЖЕК житлових будинків» між [PERSON] , який проживав за адресою: [ADDRESS] , склад сім`ї 1 чоловік, та [PERSON] , яка проживала за адресою: [ADDRESS] , склад сім`ї 1 чоловік, відбувся обмін їх квартирами (а.с. 6). 01 грудня 2021 року на замовлення [PERSON] ДКП «Миргородтехінвентаризація» виготовило технічний паспорт на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8, 21). Відповідно до довідки від 16 грудня 2021 року № 182, виданої ДКП «Миргородтехінвентаризація», інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , в реєстрі не зареєстровано (а.с. 7, 20). [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (відповідь з єдиного державного демографічного реєстру від 05 серпня 2025 року № 1640074, а.с. 11). Відповідно до довідки від 24 січня 2022 року № 53-Д, виданої ДКП «Миргородтехінвентаризація», право власності на нерухоме майно по м. Миргороду за [PERSON] не зареєстровано (а.с. 5). В квартирі зареєстрована [PERSON] , але фактично не проживає з червня 2010 року, що підтверджується актом фактичного місця проживання особи (осіб) № 564/03-24, складеним 04 серпня 2025 року (а.с. 9). Допитана судом свідок [PERSON] пояснила, що вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але фактично проживає із [PERSON] в його квартирі з 2013 року. Зі слів позивача їй відомо, що [PERSON] є дочкою його колишньої дружини. Речей відповідачки в квартирі не бачила, жодного разу її не зустрічала. [PERSON] несе додаткові витрати за комунальні послуги через реєстрацію в квартирі відповідачки, не може отримати субсидію. Ст. 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Тлумачення ст.ст. 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання. Вичерпного переліку таких поважних причин законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені ст. 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Відповідач, у свою чергу, має довести поважність причин непроживання у жилому приміщенні, існування відповідних перешкод для цього. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц (провадження № 61-37646 св 18), від 22 листопада 2018 року у справі № 760/13113/14-ц (провадження № 61-30912 св 18), від 26 лютого 2020 року у справі № 333/6160/17 (провадження №61-7317 св 19), від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13-ц (провадження № 61-23089 св 19), від 22 грудня 2021 року у справі № 758/12823/17 (провадження № 61-6652св21), від 26 липня 2023 року у справі № 754/5333/18 (провадження № 61-4094 св 23). У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження відсутності відповідачки у спірній квартирі понад встановлені законом строки, вказані обставини підтверджуються, у тому числі актом фактичного місця проживання особи, поясненнями свідка, відповідно до яких [PERSON] не проживає у спірній квартирі з 2010 року. Відповідачка не довела поважності причин відсутності у спірній квартирі понад строки, встановлені законом. З огляду на вищенаведене, беручи до уваги, що відповідачка за місцем реєстрації не проживає, житловим приміщенням не користується, не несе витрат, пов`язаних з утриманням квартири в належному технічному стані, не сплачує за житлово-комунальні послуги, особистих речей в квартирі не має, її реєстрація змушує\~позивача оплачувати\~за неї\~комунальні платежі,\~вонапідлягає визнанню такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 1\~211,20 грн підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

Outcome: approved