Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-18 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Агентство Нерухомості «Рестріелт» (далі - ТОВ «АН «Рестріелт») звернувся через підсистему «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з позовом до [PERSON] та просить стягнути заборгованість в сумі 37 807,26 грн, судовий збір в розмір 2 422,40 грн, та витрати на правничу допомогу у розмірі 8 780,07 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується відповідним витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , та відноситься до приватного житлового фонду та перебуває на балансі ТОВ «АН «Рестріелт». При цьому, ТОВ «АН «Рестріелт» до 2024 року здійснювало витрати необхідні для забезпечення утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, на підставі «Договору про компенсацію витрат балансоутримувача з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» від 01.08.2011, що опублікований в регіональній газеті від 18.08.2011, а 16.04.2024 року здійснює такі витрати на підставі «Договору про компенсацію витрат балансоутримувача з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01.04.2024 року», що опублікований в газеті «Інфо Сіті» від 16.04.2024 року №46-47 (805-806). Власники квартир житлового будинку сплачують на користь ТОВ «АН «Рестріелт» компенсацію витрат балансоутримувача з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. В свою чергу, ТОВ «АН «Рестріелт» з метою належного виконання умов публічних Договору-2011, а в подальшому Договору-2024 було укладено договори з відповідними комунальними підприємствами міста Харкова, що надають послуги з централізованого постачання холодної води та послуг водовідведення, електропостачання, тощо, які спрямовані на забезпечення житлово-комунальними послугами мешканців житлового будинку. Отже, позивач здійснює витрати необхідні для забезпечення утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а власники мають компенсувати такі витрати за тарифами відповідних комунальних підприємств. Відносини між ТОВ «АН «Рестріелт» та відповідачем, є договірними та ґрунтуються на підставі «Договору про компенсацію витрат балансоутримувача з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01.04.2024року», з переліком житлово-комунальних послуг та розміром щомісячного відшкодування, передбачених його додатками. Позивач власні зобов`язання за вищевказаним договором виконує у повному обсязі, жодних скарг чи претензій від відповідача не надходило. Однак, відповідачем не виконуються власні зобов`язання за договором, а саме не сплачуються належні щомісячні платежі на користь позивача. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10.07.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судових засідань повідомлений завчасно та належним чином; у прохальній частині позовної заяви зазначено, розглянути її без участі представника позивача. Відповідач у судове засідання, повторно не з`явився, про дату, час і місце судових засідань, був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, правом надання відзиву на позовну заяву не скористався, заяв про відкладення розгляду справи не подав. В матеріалах справи наявні докази повідомлення відповідача за адресою, яка вказана у позовній заяві, зокрема. Відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Беручи до уваги ч. 1 ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, та те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Відповідно до ухвали суду від 19.09.2025, враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч. 4 ст.\~223\~ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 434272879 від 06.07.2025 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 27787211) [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, р. №2290, 19.06.2009, Кривошеїна І.М. приватний нотаріус ХМНО, належить квартира за адресою: [ADDRESS] . Житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] відноситься до приватного житлового фонду та перебуває на балансі ТОВ «АН «Рестріелт». Відповідно до умов публічного «Договору про компенсацію витрат балансоутримувача з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» від 01 квітня 2024р., що опублікований в газеті від 16.04.2024 року ТОВ «АН «Рестріелт» здійснює витрати необхідні для забезпечення утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а власники квартир, на виконання умов вказаного Договору, сплачують на користь ТОВ «АН «Рестріелт» компенсацію витрат балансоутримувача з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. За змістом пункту 1 Договору про компенсацію витрат балансоутримувача з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01.04.2024року», що опублікований в газеті «Інфо Сіті» від 16.04.2024 року №46-47 (805-806) (Договір - 2024), споживач доручає, а Управитель (Балансоутримувач) приймає на себе зобов`язання по здійсненню витрат необхідних для забезпечення утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкових територій, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів (при їх установці та користуванні), освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів, гарячого (за наявності) та холодного водопостачання, водовідведення, опалення, електропостачання, тощо) (далі - послуги) у житлових будинках, перелік яких додається до даного договору (Додаток №1), а споживач зобов`язаний своєчасно відшкодовувати Балансоутримувачу забезпечення утримання такі наведених витрати, вище що необхідні для будинків і споруд та прибудинкових територій, а також витрати пов`язанні з виконання такого доручення, у строк та на умовах, що передбачені цим договором. Розділом 1 Додатком №2 до Договору-2024, встановлений перелік будинків, балансоутримувачем яких є ТОВ «АН «Рестріелт», серед яких значиться і будинок за адресою: [ADDRESS] . Розділом №1, Додатку №2 до Договору-2024 передбачений розрахунок щомісячного відшкодування, що підлягає сплаті споживачами житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Розділом №2 Додатку №2 до Договору-2024 передбачений розрахунок (загальний для всіх будинків за переліком згідно Додатку№1) відшкодування комунальних послуг (опалення, водопостачання холодної води, водовідведення, тощо), що підлягає сплаті споживачами на користь управителя (балансоутримувача). Таким чином, на момент звернення до суду позивач ТОВ «АН «Рестріелт» є балансоутримувачем житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 322 ЦПК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Стаття 179 ЖК України передбачає, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються ЗУ «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до п. 5 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач, серед іншого, зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч. 1статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до приписів ч. 1ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Частиною 1 ст. 641 ЦК України встановлено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Таким чином,\~суд приходить\~до висновку,\~що позивачем,\~шляхом публікації\~в регіональній\~газеті від 18.08.2011 року Договору про компенсацію витрат балансоутримувача з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01 серпня 2011р., шляхом публікації в газеті «Інфо Сіті» від 16.04.2024 року «Договору про компенсацію витрат балансоутримувача з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01.04.2024року», було зроблено пропозицію укласти договір, вказана пропозиція була повністю та безумовно прийнята відповідачем, що підтверджується фактом здійснення платежів на користь позивача. Отже, відсутність письмово оформленого договору з постачальником послуг не позбавляє споживача обов`язку оплачувати надані послуги. Верховний Суд України у правовій позиції, яка висловлена в постанові від 20.04.2016 року по справі №6-2951цс15 роз`яснив, що, хоч у ч. 1ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Отже, відсутність договору у разі фактичного користування послугою не дає підстав не оплачувати її або оплачувати лише частково. Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до п.1 Договору про компенсацію витрат балансоутримувача з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01 серпня 2011р. споживач доручає, а балансоутримувач приймає на себе зобов`язання по здійсненню витрат необхідних для забезпечення утримання будинків і споруд та прибудинкової територій, а споживач зобов`язаний своєчасно відшкодовувати балансоутримувачу такі витрати, а також витрати пов`язані з виконанням такого доручення у строк і на умовах, що передбачені цим договором. Згідно з п. 4 вказаного публічного договору від 01.08.2011 року розрахунковим періодом є календарний місяць. Відшкодування споживачем витрат балансоутримувача здійснюється (платежі вносяться) не пізніше 15 числа місяця, що настає за розрахунковим. Згідно з п. 5 Договору про компенсацію витрат балансоутримувача з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01.04.2024 року розрахунковим періодом є календарний місяць. Відшкодування Споживачем витрат Управителя (Балансоутримувача) здійснюється (платежі вносяться) не пізніше 05 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку» невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач, як власник нерухомого майна, зобов`язаний сплачувати компенсацію витрат балансоутримувача з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем належним чином виконуються зобов`язання щодо надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, відповідно до умов публічного договору від 01.08.2011 року, 01.04.2024 року. Відповідач не надав даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за комунальні послуги у добровільному порядку. Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання відповідно до\~ст. 617 ЦК України. Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. За правилами статей\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4\~ст. 12 ЦПК України). За змістом\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України). Згідно зі\~статтею 77 ЦПК України\~предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. З урахуванням встановленого та положень вказаних норм, суд приходить до висновку, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за договором та має непогашену заборгованість. Відповідно до ч. 1, 2, 5\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи диспозитивність цивільного судочинства та принцип змагальності, наданий позивачем розрахунок, та те, що відповідач в добровільному порядку не виконує взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого існує у відповідача заборгованість у розмірі 37 807,26 грн, яка не погашена (не сплачена), суд дійшов висновку щодо обґрунтованості заявлених вимог. Суд, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до ст. 89 ЦПК України, дійшов висновку про доведеність позивачем заявлених вимог, а тому з відповідача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 37 807,26 грн., тобто позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «АН «Рестріелт» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають задоволенню у повному обсязі. Судові витрати Відповідно до вимог ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України суд стягує відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2422,40 грн. При визначенні розміру витрат за надану позивачу професійну правничу допомогу адвокатом суд виходить з такого. Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За змістом\~ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. За змістом\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги підлягає доказуванню в суді. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18. Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивач надав суду договір № 11/06-25 про надання правничої допомоги адвокатом від 11.06.2025, укладений між адвокатом Овсяником С.А. та ТОВ «АН « Рестріелт», ордер на надання правничої допомоги серії АХ № 1268836 від 19.06.2025, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльність серії ХВ № 002257, завдання № 2 до договору № 11/06-25 про надання правничої допомоги адвокатом від 11.06.2025, акт приймання-передачі виконаних робіт (послуг) № 11 до договору № 11/06-25 про надання правничої допомоги адвокатом від 11.06.2025. Відповідно до акту приймання-передачі виконаних робіт (послуг) № 11 до договору № 11/06-25 про надання правничої допомоги адвокатом від 11.06.2025, адвокат Овсяник С.А. надав ТОВ «АН «Рестріелт» юридичні послуги, а саме: ознайомлення з наданими документами, що підтверджують наявність заборгованості [PERSON] (власника квартири [ADDRESS] ), складання позовної заяви про стягнення з [PERSON] суми заборгованості у розмірі 37\~807,26 грн на користь ТОВ «АН «Рестріелт» та подання її до суду, вартість наданих послуг складає 5 000 грн, а також додаткова винагорода (гонорар успіху) виконавця відповідно до умов п. 3.4 договору, складає 10 (десять) % від суми стягнених з кожного з боржників на користь замовника грошових коштів або матеріальних цінностей в процесі виконання робіт за цим договором. Така додаткова винагорода оплачується замовником на користь виконавця протягом 7-ми днів з моменту отримання замовником від боржника кожної частини грошової суми або матеріальних цінностей заборгованості у розмірі 3\~780,07 грн. Загальна вартість наданих адвокатом послуг\~8 780,07 грн. Суд враховує, що складання позовної заяви не потребувало аналізу великої кількості документів, а у справах даної категорії наявна усталена судова практика, адвокат не вивчав додаткові джерела права, законодавства, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежна сторона у справі обґрунтовує свої заперечення, справа розглядається у спрощеному провадженні, сторони у судове засідання не з`явилися, тобто надання правничої допомоги адвокатом Овсяником С.А. у цій справі зводилося до складання позовної заяви. Враховуючи предмет позову, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе зменшити розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь ТОВ «АН «Рестріелт» до 1\~000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved