Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування вимог якого зазначив, що на підставі звернення відповідача йому було надано статус безробітного; в подальшому було перевірено соціальний статус відповідача і встановлено, що останній перебував у трудових відносинах із товариством. Надалі, відповідачу припинено реєстрацію як безробітного та припинено виплату допомоги по безробіттю. У зв`язку із цим, посилаючись на відповідні положення спеціального законодавства, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь розмір нарахованого і безпідставно виплаченого відповідачу матеріального забезпечення на випадок безробіття в сумі 2 707 гривень 92 копійки (а.с. 1 4). Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження. Відповідачем подано відзив на позов у якому остання просила відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку із поверненням позивачу вказаних грошових коштів (а.с. 46 48). Натомість, відповідач не подав відзив на позов у встановлений цивільним процесуальним законом строк!!! У зв`язку із цим, суд не приймає до уваги зміст відзиву на позов, оскільки всупереч вимог статей 83\~і 191 ЦПК України, відзив подано із порушенням зазначеному в ухвалі від 20 лютого 2025 року про відкриття провадження по справі строку для подання відповідачем відзиву на позов (а.с. 62). В резолютивній частині ухвали від 20 лютого 2025 року про відкриття провадження по справі визначено: строк для подання відповідачем відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (а.с. 62). Натомість, поштовий конверт у якому суд надіслав відповідачу судове повідомлення про розгляд справи разом із копією ухвали про відкриття провадження по справі та примірником позовної заяви із додатками, повернуто до суду без вручення з відміткою листоноші: «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 61, 64, 74). Отже, відповідач не отримав у встановленому цивільним процесуальним законом порядку копію ухвали від 20 лютого 2025 року про відкриття провадження у даній справі. Оскільки відповідач не отримав у встановленому цивільним процесуальним законом порядку копію ухвали від 20 лютого 2025 року про відкриття провадження у даній справі, суд приходить до логічного, послідовного і обґрунтованого висновку про те, що відповідно до норм статті 191 ЦПК України, у відповідача не виникло процесуального права подати відзив на позов, оскільки сторона відповідача надіслала суду відзив не у строк встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, а до початку такого строку. Як наслідок, у суду відсутні процесуальні підстави для врахування відзиву на позов при постановленні судового рішення по суті даної справи. 25 лютого 2025 року судом отримано відповідь на відзив, у якому позивач погодився із запереченнями відповідачки стосовно добровільного перерахування грошових коштів за позивом та просив стягнути з відповідачки суму судового збору (а.с. 66, 67 68). У зв`язку із заявленим клопотанням, суд роз`яснює позивачу про те, що у даному випадку внаслідок добровільної сплати відповідачем суми позовних вимог, позивачу слід було відмовитись від позову та подати заяву про закриття провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 4 частини першої статті 255 ЦПК України. У такому\~випадку,\~коли позивач\~не підтримує\~своїх вимог\~унаслідок задоволення\~їх відповідачем\~після пред`явлення\~позову,\~відповідно до\~частини третьої статті 142 ЦПК України, суд присуджує стягнення понесених позивачем у справі витрат з відповідача. Однак, позивач не скористався наведеною нормою цивільного процесуального закону, а тому, суд вирішує справу по суті за заявленими позивачем вимогами із подальшим відповідним розподілом судових витрат між сторонами. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. 16.03.2021 року до Білоцерківської філії Київського обласного центру зайнятості звернулася громадянка [PERSON] із заявами про надання статусу безробітного та про призначення (поновлення) виплати допомоги по безробіттю (а.с. 5, 6). Відповідач для отримання статусу безробітного у вказаній заяві, зазначив інформацію про те, що через відсутність роботи не має заробітку, не є підприємцем, в тому числі не забезпечує себе роботою самостійно, трудовою діяльністю не займається, пенсію на пільгових умовах не отримує та не є членом особистого селянського господарства, фермером або членом фермерського господарства. Також, відповідач повідомив, що ознайомлений з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного та несе відповідальність за достовірність поданих даних та відомостей. У зв`язку із наданням відповідачу статусу безробітного, йому було складено індивідуальний план працевлаштування безробітного (а.с. 7 10). Надалі, позивачем складено Акт № 119 від 26.07.2022 року про розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, за висновками якого встановлено, що [PERSON] за договором № ІТ-03971 від 03.03.2022 року надавала послуги ТОВ «Глобал Лоджик Україна» з 03 по 31 березня 2022 року (а.с. 13). Отже, з 03 по 31 березня 2022 року відповідач, під час перебування на обліку у якості безробітного, належав до категорії зайнятого населення та не повідомив позивача про укладення ним іншого цивільно-правового договору. У зв`язку із цим, суд приходить до висновку, що відповідач, як застрахована особа умисно не виконав своїх обов`язків та зловживав ними. Як наслідок, наказом Білоцерківської філії Київського обласного центру зайнятості № 86/01-08 від 08.08.2022 року відповідачу наказано повернути виплачену йому допомогу по безробіттю в сумі 2\~707 гривень 92 копійки за період часу з 03 по 10 березня 2022 року (а.с. 20). Згідно із нормою частини другої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідно до норми частини третьої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Із наданої позивачем на підтвердження своїх вимог довідки від 12.11.2024 року вбачається, що розмір нарахованого і виплаченого відповідачу матеріального забезпечення на випадок безробіття з 03 по 10 березня 2022 року становить 2 707 гривень 92 копійки (а.с. 24). При цьому, відповідачу було надіслано письмову претензію від 08.08.2022 року із вимогою повернути зазначені грошові кошти, яку було отримано за повідомленою відповідачем адресою, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням про вручення (а.с. 21, 22 на звороті). Отже, відповідачка безпідставно отримала грошову допомогу по безробіттю за період часу з 03 по 10 березня 2022 року в сумі 2 707 гривень 92 копійки. Однак, із наданої відповідачем на підтвердження своїх заперечень копії платіжної інструкції від 15 січня 2025 року вбачається, що відповідачка сплатила на користь позивача грошові кошти в сумі 2 707 гривень 92 копійки (а.с. 53). Таким чином, у зв`язку із добровільною виплатою відповідачем на користь позивача суми грошових коштів яку за позовом просив стягнути позивач, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для повторного стягнення із відповідачки на користь позивача зазначеної суми грошових коштів. За таких обставин, позов є безпідставним і необґрунтованим та не підлягає задоволенню. Одночасно, на підставі пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою в позові, судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору слід покласти на позивача (а.с. 26). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed