Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про зменшення розміру аліментів, в обґрунтування якого зазначив, що за судовим наказом Покровського районного суду Дніпропетровської області від 31.03.2023 року з нього утримуються аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 доходу, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину. За судовим наказом Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.10.2023 року з нього утримуються аліменти на користь [PERSON] на утримання дружини під час вагітності в розмірі 1/4 всіх видів заробітку. Крім того, за рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.02.2024 року з нього утримуються аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку. Утримувані з позивача аліменти загалом становлять 75% його заробітку, що перевищує встановлену законом частку. Враховуючи зазначене, посилаючись на ст.192 СК України просив зменшити розмір аліментів, утримуваних з нього на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , за судовим наказом Покровського районного суду Дніпропетровської області від 31.03.2023 року, до 16,5% заробітної плати щомісячно, та зменшити розмір аліментів, утримуваних з нього на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , за рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.02.2024 року до 16,5% заробітної плати щомісячно. Ухвалою суду від 30.05.2025 року вказану позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 04.06.2025 року позивачем подана до суду заява про усунення недоліків. Ухвалою суду від 09.06.2025 року відкрито провадження у даній справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 21.07.2025 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Притули С.В. надійшов відзив на позовну заяву, в котрому представник заперечує проти задоволення позову посилаючись на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що з моменту постановлення судових рішень про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей суттєво погіршився його матеріальний стан, стан здоров`я, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Позивач є особою працездатного віку, проходить військову службу, отримує грошове забезпечення та інші види виплат, має задовільний стан здоров`я, будь-яких інших належних доказів про погіршення його матеріального стану з моменту стягнення аліментів не надав. До того ж, як зазначив позивач, з нього також стягуються аліменти на утримання дружини [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 04.08.2023 року і до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до [INFO] . Згідно з положеннями ч.2, 4 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Тобто в даному випадку позивачу необхідно було ставити питання щодо зменшення або звільнення від сплати аліментів на утримання дружини (відповідача-2). З урахуванням наведеного просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Ухвалою суду від 03.09.2025 року задоволено заяву представника відповідача [PERSON] адвоката Притули С.В. про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Ухвалою суду від 03.09.2025 року постановлено перейти від розгляду справи за правилами спрощеного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження та продовжити розгляд даної справи у порядку підготовчого засідання. Ухвалою суду від 03.09.2025 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Притула С.В. в судовому засідання в режимі відеоконференції заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позов. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила задовольнити. Суд, вислухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , на якого згідно з судовим наказом, виданого Покровським районним судом Дніпропетровської області 31.03.2023 року стягуються аліменти з позивача у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) до досягнення ним повноліття (а.с.13). З часу ухвалення рішення суду про стягнення з позивача аліментів на сина позивач створив сім`ю з відповідачем [PERSON] . Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.10.2023 року з [PERSON] стягнено аліменти на користь відповідача [PERSON] на її утримання, як дружини під час вагітності, в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 04.08.2023 року і до досягнення народженою дитиною трирічного віку (а.с.15-17). Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , на яку відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.02.2024 року стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку [PERSON] (а.с.19-22). Від спільного подружнього життя у позивача та відповідача [PERSON] народилась друга дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28.07.2025 року, виданого Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської місткої ради. Як вбачається з виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №21826 від 17.06.2025 року, виданої КМП «МКЛ №4» ДОР, [PERSON] перебував лікування в стаціонарі з 03.06.2025 року по 17.06.2025 року, потребує нагляду хірурга і сімейного лікаря за місцем проживання. Рекомендовано обмеження фізичного навантаження 1 міс., продовжити лікування в амбулаторних умовах. Позивач перебуває на військовій службі у в/ч [NUMBER] , що підтверджується копією військового квитка серії [NUMBER] (а.с.8-11). Згідно з довідкою командира військової частини [NUMBER] №1303 від 14.05.2025 року про нараховане грошове забезпечення старшого солдата [PERSON] за період з 01.04.2024 року по 01.04.2025 року сума грошового забезпечення позивача становить 575414,33 грн (а.с.33). Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці. За приписами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22 (провадження № 61-7814св22), від 10 жовтня 2023 року у справі № № 682/2454/22 (провадження № 61-10748св23). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. При цьому, з аналізу статті 192 СК України й наданих Пленумом Верховного Суду України роз`яснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову. Пунктом 17 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України визначено, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України. З аналізу зазначених правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати, чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти, платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. Однак, як зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 715/2073/20, зменшення розміру раніше стягнутих аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні інших дітей, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Варто також наголосити, що судова практика містить висновки і щодо того, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (відповідний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі №755/14148/18, від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20). Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилається на зміну сімейного стану, а також на те, що загальний сукупний розмір аліментів, які з нього стягуються на утримання двох дітей і дружини, перевищує встановлену законом частку. Проте позивач не надав належних та допустимих доказів того, що із моменту постановлення судових рішень суттєво погіршився його матеріальний стан, через що немає змоги виплачувати аліменти у раніше визначеному судом розмірі. Також, суд враховує, що позивач є працездатною особою, має можливість заробляти на життя своєю працею, продовжує перебувати на військовій службі, а зменшення розміру стягнутих аліментів негативно вплине на належне забезпечення дітей та суперечитиме їх інтересам. Факт народження дітей в іншому шлюбі, стягнення аліментів на дитину та дружину до досягнення донькою трьох років, без належних і допустимих доказів погіршання матеріального стану, не є безумовною підставою для зменшення розмірі аліментів. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року по справа №715/2073/20, постанові від 03 червня 2020 року справа №760/9783/18ц, та постанові від 16 вересня 2020 року у справа №565/2071/19. Посилання позивача на те, що загальний розмір аліментів на утримання двох дітей та дружини перевищує розмір аліментів, встановлений законом, судом відхиляється, оскільки згідно з ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року №1404-VIII, загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Отже, посилання позивача на те, що з нього за рішеннями судів стягуються аліменти, загальний розмір яких перевищує 50 відсотків доходів, не є підставою для зменшення їх розміру, оскільки, розмір відрахувань із заробітної плати зі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей не перевищує 70 відсотків. Крім того, на час розгляду справи позивачу не встановлено стійкого діагнозу та рекомендовано лише додаткові обстеження, інвалідність не встановлено. Позивач продовжує служити в Збройних Силах України, та таким, що за станом здоров`я не може продовжувати службу, не визнаний. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд доходить висновку про те, що належних та допустимих доказів того, що змінились обставини, які існували на момент постановлення рішення про стягнення аліментів, визначені ст.192 СК України, що дають підстави для зменшення розміру аліментів на дітей, позивачем суду не надано. Також, позивачем не надано і доказів зміни його матеріального стану, стану здоров`я, внаслідок чого виникла б необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі. Таким чином, оскільки позивач не надав належних та достатніх доказів, що вказують на динаміку зміни його матеріального стану у бік погіршення, не обґрунтував саме зменшення розміру аліментів, які утримуються на дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , не порушуючи питання щодо зменшення розміру аліментів на утримання дружини - відповідача [PERSON] , суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову у зв`язку з його необґрунтованістю та безпідставністю. Вирішуючи питання в частині розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, суд вважає необхідним судові витрати віднести за рахунок позивача.

Outcome: dismissed