Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-17 00:00:00

05 травня 2025 року до суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит-Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №105300972 від 31 березня 2013 року у розмірі 159195 грн. 32 коп. та судові витрати по справі, що складаються з судового збору в сумі 2422,40 грн. та витрат на професійну правову допомогу у сумі 5000 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, 31 березня 2013 року між ПАТ «Банк Русский Стандарт» (надалі АТ «БАНК ФОРВАРД») та відповідачем було укладено кредитний договір №105300972, відповідно до умов якого відповідачу було випущено на його ім`я платіжну картку, відкрито поточний рахунок та встановлено Ліміт, у межах якого Позичальник має право здійснювати операції з використанням Картки за рахунок наданого Банком кредиту, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього Договору. Відповідно до п.1.1 та 1.2 кредитного договору Позичальник просить Банк випустити на його ім`я платіжну картку та відкрити поточний рахунок, що буде використовуватись виключно в рамках Кредитного договору, в тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням Картки. Згідно з п.1.3 кредитного договору для здійснення операцій за Рахунком Картки сума яких перевищує залишок грошових коштів на Рахунку картки, Позичальник просить встановити йому ліміт кредитної лінії під операції з Карткою та здійснювати кредитування Рахунку Картки. АТ «БАНК ФОРВАРД» за вказаним договором свої зобов`язання виконав. 25 липня 2024 року АТ «БАНК ФОРВАРД» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» уклали Договір відступлення прав вимоги №GL1N426202/1, відповідно до якого ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» набуло статусу нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до боржника [PERSON] за кредитним договором №105300972\~від \~31\~березня 2013 року. Однак відповідачем в добровільному порядку не сплачена заборгованість по кредитному договору, у зв`язку з чим позивач просить стягнути її в судовому порядку. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Направив до суду клопотання з проханням розглядати справу за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, відповідно до частини 7 статті 128 ЦПК України вважається такою, що повідомлена судом належним чином про час і місце розгляду справи. Відзив відповідачем не подано. Оскільки доказів у матеріалах справи достатньо для ухвалення рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. На підставі ухвали суду справа розглядається в\~порядку заочного\~провадженняза правилами спрощеного позовного провадження. З огляду на те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, то відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою відео та звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив наступне. 31 березня 2013 року між ПАТ «Банк Русский Стандарт» (надалі АТ «БАНК ФОРВАРД») та відповідачем було укладено кредитний договір №105300972, відповідно до умов якого відповідачу було випущено на його ім`я платіжну картку, відкрито поточний рахунок та встановлено Ліміт, у межах якого Позичальник має право здійснювати операції з використанням Картки за рахунок наданого Банком кредиту, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього Договору. Відповідно до п.1.1 та 1.2 кредитного договору Позичальник просить Банк випустити на його ім`я платіжну картку та відкрити поточний рахунок, що буде використовуватись виключно в рамках Кредитного договору, в тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням Картки. Згідно з п.1.3 кредитного договору для здійснення операцій за Рахунком Картки сума яких перевищує залишок грошових коштів на Рахунку картки, Позичальник просить встановити йому ліміт кредитної лінії під операції з Карткою та здійснювати кредитування Рахунку Картки. Кредитний ліміт встановлено у розмірі 4000,00 грн. зі ставкою по кредитному ліміту 55% річних. 25 липня 2024 року АТ «БАНК ФОРВАРД» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» уклали Договір відступлення прав вимоги №107-МЛ/Т відповідно до якого ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ\~«КРЕДИТ-КАПІТАЛ»\~ набуло статусу нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до боржника [PERSON] за кредитним договором №101312273 від 25 грудня 2023 року. Відповідно до витягу з реєстру боржників як додатку до Договору відступлення прав вимоги №107-МЛ/Т від 25 липня 2024 року борг за кредитним договором №105300972 від 31 березня 2013 року щодо боржника [PERSON] передано у розмірі 88176,41 грн. за основним тілом кредиту, 36017,52 грн. заборгованості за відсотками та 35001,39 грн. за комісією. Загальна заборгованість складала 159195,32 грн. Відповідно до статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин,\~для якого\~законом не\~встановлена обов`язкова\~письмова форма,\~вважається вчиненим,\~якщо поведінка\~сторін засвідчує\~їхню волю\~до настання\~відповідних правових\~наслідків. Згідно з частиною 1 статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу; інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частинами 1 та 2 статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частини 1 статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (частина перша статті 642 ЦК України). Згідно з частини 1 статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу; інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частинами 1 та 2 статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Позивачем засобами поштового зв`язку була направлена вимога боржнику [PERSON] про необхідність погашення боргу за Кредитним договором за №105300972 від 31 березня 2013 року. В свою чергу, у визначені строки відповідач вимогу не виконала, заборгованість не сплатила. Справа розглядається за поданими позивачем доказами. Докази, що спростовують позовні вимоги, відповідачем не подавались. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до частини 1 статті 1049, частини 1 статті 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. У разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. Згідно зі змістом статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Таким чином, оскільки суд вважає встановленим факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо погашення кредиту та визнає достатнім порушення істотних умов договору, позов підлягає задоволенню повністю. Підлягає стягненню заборгованість відповідача за кредитним договором №105300972 від 31 березня 2013 року у розмірі 159195,32 грн., з яких: 88176,41 грн. заборгованість за основним тілом кредиту, 36017,52 грн. заборгованості за відсотками та 35001,39 грн. за комісією. Стосовно судових витрат, то згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належить надання правничої допомоги адвоката. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони та підлягають розподілу разом із іншими судовими витратами. На підтвердження витрат щодо надання правничої допомоги, позивачем надано договір, №0103 від 01 березня 2024 року, укладений між Адвокатським об`єднанням «Апологет» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», опису наданих послуг від 05 березня 2025 року, відповідно до яких сума витрат на правничу допомогу адвоката складає 5000 грн. Позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у зазначеному розмірі. Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 року № 13-рп/2000, від 30.09.2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 року №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved