Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

У квітні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за борговою розпискою та річних. Позовна заява мотивована тим, що 04.09.2024 [PERSON] отримала від [PERSON] у відсоткову позику грошові кошти у розмірі 2400 доларів США терміном на шість місяців, з виплатою відсотків у розмірі 300% річних, а саме 600 доларів США, щомісяця, до 04 числа і до кінця строку включно, кошти зобов`язувалася повернути до 03.03.2025. Окрім цього сторони домовилися, що у випадку прострочення виконання зобов`язання, а саме несвоєчасної виплати відсотків або несвоєчасного повернення тіла позики у розмірі 2400 доларів США, позичальник зобов`язується сплатити штраф у розмірі 400 00 грн, шляхом безготівкового перерахування на банківську картку позикодавця. Повернення позиченої суми коштів повинне було проходити у готівковій формі у місті Києві, під розписку позикодавця, що він отримав кошти, а відсотки по ній шляхом безготівкового перерахування на банківську картку позикодавця № [NUMBER] у доларах США або у гривнях по середньому курсу продажу долара США на момент повернення грошових коштів кожного місяця. Сторони домовилися, що окрема розписка позичальника про передання йому визначеної суми грошових коштів за даним договором є фактом передачі коштів. Проте з часу надання розписок, відповідачем не були зроблені відповідні проплати, у наслідок чого утворилася заборгованість на загальну суму 6000 доларів США, з яких: 2400 доларів США тіло позики від 04.09.2024, 3600 доларів США сума відсотків позики від 04.09.2024, станом на 03.03.2025 та 400 000 грн. штрафу за прострочення платежу за розпискою 04.09.2024. Відповідач не дотрималася взятих на себе зобов`язань за договором позики щодо повернення боргу у визначені строки не вжила та позику не повернула, про причини невиконання умов договору позики позивача не повідомила. Таким чином, відповідач умисно ухиляється від виконання покладених на неї договором позики зобов`язань та повернення боргу. Враховуючи вищевикладене позивач просить стягнути з відповідача 2400 доларів США основного боргу, 4200 доларів США відсотків за користування позикою, 400 000 грн. штраф за прострочення виплати позики, 19 573,65 грн пені за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором позики та судовий збір у розмірі 6643,73 грн. Ухвалою суду від 27 травня 2025 року провадження у справі було відкрито та справу призначенно до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання позивач не з`явився, до суду надав заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Крім того, інформація щодо розгляду даної справи наявна на офіційній сторінці Пирятинського районного суду Полтавської області в мережі Інтеренет на веб-сайті судової влади. Про причини неявки суд не повідомила, своїм правом на подання відзиву не скористалася, оригіналів заяв чи клопотань щодо розгляду даної справи до суду не надходило. Відповідно інформації наданої Олександрівським старостинським округом виконавчого комітету Пирятинської міської ради Полтавської області № 3867/02-33 від 26.05.2025 [PERSON] зареєстрована у [ADDRESS] . Відповідно до ст.ст. 223,\~280\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 15 вересня 2025 року згідно зі ст.\~281\~ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.\~263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст.\~264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81\~ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76\~ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними, згідно ст. 77 ЦПК України, є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Частиною другою ст.\~78\~ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 89\~ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 04 вересня 2024 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів, відповідно якого позикодавець передав, а позичальник прийняв у позику грошові кошти у сумі 2400 доларів США, які зобов`язувався повернути не пізніше 03.03.2025. Сторони домовилися, що за кожен рік користування грошима позичальник сплачує позикодавцю 300% від позиченої суми грошових коштів, а саме 600 доларів США кожен місяць 04 числа. У разі прострочення позичальником виконання зобов`язання, а саме невчасно до 04 числа щомісяця не виплатить відсотків або до 03.03.2025 не поверне тіло позики, він має негайно сплатити штраф у розмірі 400 000 грн., шляхом безготівкового перерахування на банківську картку [PERSON] . -4731219643894441. Договір вважається укладеним з моменту передання коштів (а.с. 17). Вищевикладене також підтверджується власноруч написаними [PERSON] розписками (а.с. 18-19). З часу надання розписок та на час розгляду справи у суді [PERSON] не були проведені відповідні проплати, тому утворилася заборгованість у суму 6000 доларів США, з яких: 2400 доларів США тіло позики від 04.09.2024, 3600 доларів США сума відсотків позики від 04.09.2024, станом на 03.03.2025 та 400 000 грн. штрафу за прострочення платежу за розпискою 04.09.2024. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Наявність оригінала боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Зазначений висновок узгоджується із висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 31 жовтня 2018 року № 707/2606/16-ц. Договір позики як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки норми ЦК України не містять жодного винятку як суб`єктного складу. Щодо стягнення на користь позивача відсотків, то п. 2 договору позики грошових коштів від 04.09.2024 передбачено, що сторони домовилися, що за кожен рік користування грошима позичальник сплачує позикодавцю 300% від позиченої суми грошових коштів, а саме 600 доларів США за кожен місяць 04 числа. Аналізуючи зміст боргової розписки та договору, суд приходить до висновку, що відповідач, [PERSON] , взяла на себе обов`язок повернути грошові кошти у розмірі 2400 доларів США, отримані від позикодавця, [PERSON] , через 6 місяців з моменту їх отримання, тобто до 03.03.2025. Також зобов`язувалася сплатити 300% від позиченої суми грошових коштів, а саме 600 доларів США за кожен місяць 04 числа за користування грошовими коштами. Зміст наданих суду розписки та договору чітко встановлюють відповідний термін для повернення коштів, а також нарахування процентів за кожен місяць користування позикою. Проте, станом на дату подачі позовної заяви, позивач не отримував від відповідача жодних грошових коштів, незважаючи на зобов`язання щодо регулярних платежів. Враховуючи, що сторони погодили графік повернення коштів, а також відповідні відсотки за користування позикою, вимога позивача про стягнення з відповідача процентів за користування грошовими коштами у розмірі 300% від позиченої суми грошових коштів, а саме 600 доларів США за кожен місяць 04 числа від 04.09.2024 станом на 03.03.2025, оскільки розмір процентів визначений договором, суд має підстави для стягнення процентів за цей період. Таким чином, з відповідача по справі на користь позивача слід стягнути основний борг у розмірі 2400 доларів США та проценти за користування грошовими коштами станом на 03.03.2025 у розмірі 3600 доларів США. Щодо стягнення з відповідача грошових коштів в іноземній валюті. Відповідно до правових позицій Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що викладені в Постанові Пленуму Суду № 5 від 30.03.2012, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. При цьому суд керується висновками Великої палата Верховного Суду, постанова від 4 липня 2018 року (справа № 761/12665/14-ц). Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 1 березня 2019 року у справі №752/18552/17. Щодо накладання штрафу за борговою розпискою. Частиною 1\~ст.\~1050\~ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.\~2\~ст.\~625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 611\~ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо ін не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.\~1\~ст.\~27\~ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Пунктом 3 договору позики грошових коштів від 04.09.2024 у разі прострочення позичальником виконання зобов`язання, а саме невчасно до 04 числа щомісяця не виплатить відсотків або до 03.03.2025 не поверне тіло позики, він має негайно сплатити штраф у розмірі 400 000 грн., шляхом безготівкового перерахування на банківську картку [PERSON] [NUMBER] . Отже, стягненню з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню 400 000 грн. штрафу за прострочення виплати позики від 04.09.2024. Ігнорування відповідачем\~зобов`язання\~перед позивачем\~щодо виплати\~заборгованості у\~сумі 6000 доларів США та 400\~000,00 грн.,\~є визнанням\~обсягу цього\~боргу і\~наявних у\~відповідача зобов`язань\~щодо його\~повернення.\~Розписка від 04.09.2024 року у собі підтвердження факту отримання відповідачем від позивача зазначених грошових коштів, а також містить зобов`язання відповідача про вчасне повернення тіла позики та виплату відсотків за користування даними коштами позивачу у вказаний ним строк. Відповідно до\~ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~530\~ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Згідно вимог ст.\~547\~ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється в письмовій формі. Відповідно до статті\~549\~Цивільного кодексу\~України неустойкою (пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За порушення строків виконання грошового зобов`язання, кредитор має право застосовувати фінансові санкції, зокрема нараховувати пеню у розмірі, встановленому у договорі. Відповідно розрахунку\~наданого позивачем\~по Договору\~позики від\~04.09.2024\~року пеня\~за несвоєчасне\~виконання зобов`язання\~становить 1334\~грн.\~59\~коп.\~(період\~розрахунку:\~з 03.03.2025\~року по\~07.04.2025\~року;\~6000\~доларів США\~(244\~800\~грн.\~+\~400\~000\~грн.\~00\~коп.)\~(сума\~боргу)\~х 2УСД\~(подвійна\~облікова ставка\~НБУ в\~день прострочення)\~/\~100%\~х 36\~(кількість\~днів)\~/\~366\~(днів\~у році)\~= 19 573,65 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Згідно ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані в меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). На підставі\~викладеного,\~враховуючи,\~що відповідач\~ [PERSON] \~не виконала\~взяті на\~себе зобов`язання\~та не\~повернула суму\~позики у\~строк,\~визначений розпискою\~та договором\~позики грошових\~коштів,\~суд вважає,\~що позовні\~вимоги [PERSON] \~щодо стягнення\~з [PERSON] \~грошових коштів\~у сумі\~6000\~доларів США\~та 419\~573\~грн.\~65\~коп. є законними, обгрунтованими та підлягають задоволенню. З урахуванням приписів п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача стягнути понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору за подання позову пропорційно розміру задоволених вимог, а саме 6643,73грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved