Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-17 00:00:00

У червні\~2025\~року товариство\~з обмеженою\~відповідальністю «Фінпром\~Маркет» (далі\~за текстом\~ ТОВ\~«Фінпром Маркет»,\~товариство)\~звернулося до\~суду з\~позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики №1687812 на загальну суму 46483,50 грн, яка складається\~з суми\~позики 15000 грн та нарахованих процентів 31483,50 грн. В обґрунтовування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем у березні 2021 року було укладено зазначений вище договір в електронній формі з товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі за текстом Безпечне Агентство), відповідно до умов якого [PERSON] отримав грошову позику в сумі 15000 грн, яку зобов`язався повернути разом із процентами, однак своїх зобов`язань не виконав. На підставі договорів факторингу позивач набув статусу нового кредитора, отримавши право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками Безпечного Агентства, включно і до відповідача. Ухвалою від 26.06.2025 /а.с.83/ відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін, заперечення проти чого від них не надійшло. Відповідач 18.07.2025 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав, мотивуючи тим, що розрахунок заборгованості не є тим документом, який підтверджує укладання договору, умови якого, на його думку, не узгоджуються із положеннями Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема є несправедливими в частині завищеного розміру відсотків. Також зазначав, що строк користування кредитом не змінювався, звертав увагу на приписи ст.ст.625, 1048 ЦК та обов`язок суду врахувати обґрунтованість понесених позивачем витрат на правову допомогу. 28.07.2025 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача зазначив про обґрунтованість позовних вимог та доведення їх долученими до справи доказами. Дослідивши матеріали справи та надані докази, судом встановлено наступне. Однією із засад цивільного судочинства є свобода договору (ст.3 ЦК), яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК). Згідно із ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Статтями 1046, 1049 ЦК передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У цій справі встановлено, що 26.03.2021 між Безпечним Агентством та [PERSON] укладено договір позики (на умовах повернення позики в кінці її строку) №1687812 (далі по тексту договір), за умовами якого відповідачу було надано у позику грошові кошти в сумі 15000 грн, строком на 25 днів, до 20.04.2021, з встановленою процентною ставкою (базова) 1,99% в день; знижена процентна ставка/день становить 0,79%, процентна ставка в день у разі користування кредитом поза межами строку дії договору 2,70%. Договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом обміну електронними повідомленнями. Пунктом 5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Нормою ст.639 ЦК передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно умов договору позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики (п.1 договору). Пунктом 4 договору визначено, що проценти нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики. Пунктами 4.1-4.2 договору передбачено, що позичальник ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги; до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін на наслідки укладення цього договору, йому зрозумілі. Договір позики підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 8r77DMttiS, де [PERSON] вказав свої паспортні дані, ідентифікаційний номер, мобільний номер телефону та електронну пошту. Перед укладенням договору відповідач був вільним в погодженні всіх умов позики. Згідно зі ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Порядок надання Безпечним Агентством коштів у позику, встановлюються відповідними правилами, які перебувають в загальному доступі, розміщенні на офіційному сайті фінансової установи та в розумінні ст.ст.641, 644 ЦК є публічною пропозицією (офертою) на укладення договору позики із визначенням порядку і умов кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Отже, між [PERSON] та Безпечним Агентством правовідносини виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами позичальник ознайомився, погодився та не сприймав їх, як невигідні для себе. Ураховуючи викладені обставини, суд вважає, що спірний договір укладено в електронному вигляді з використанням електронного підпису, що відповідає вимогам ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цього договору сторони договору досягли згоди щодо всіх його істотних умов та у сторін, відповідно до приписів ст.11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із договору. При цьому, без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету договір між Безпечним Агентством та відповідачем не був би укладений. Відповідач, підписавши договір, не лише погодив його умови, зокрема розмір позики, грошову одиницю, відсотки, строк та умови, але й скористався грошовими коштами. На підставі договору 26.03.2021 на рахунок платіжної картки відповідача [NUMBER] , вказаної під час оформлення договору, шляхом безготівкового переказу було перераховано 15000 грн, що підтверджується довідкою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінекспрес» та випискою з рахунку [PERSON] за період 26.03.2021-29.03.2021, наданою АТ КБ ПриватБанк за ухвалою суду. 26.10.2021 між Безпечним Агентством та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» було укладено договір факторингу №2610, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором позики №1687812 від 26.03.2021. 03.04.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» та Фінпром Маркет було укладено договір факторингу №030423-ФК, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі і до [PERSON] за договором позики №1687812 від 26.03.2021. Відповідно до витягу з реєстру прав вимог за договором факторингу №030423-ФК, позивач набув право вимоги до відповідача у загальному розмірі 49327,50 грн, з якої: 15000 грн заборгованість за тілом, 34327,50 грн заборгованість за відсотками. Цивільне законодавство передбачає заміну кредитора в будь-якому зобов`язанні. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (ст.512 ЦК України). Відступлення права вимоги відбувається на підставі правочину, зокрема, внаслідок укладення договору купівлі-продажу чи міни; дарування; факторингу. У ст.629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Оскільки позикодавець (Безпечне Агентство) та позичальник ( [PERSON] ) досягли домовленості згідно з положеннями чинного на момент укладання договору ЦК України та уклали його, у якому передбачені певні умови, то вони підлягають виконанню. Щодо нарахованих відсотків, які відповідач вважає несправедливими, посилаючись на норми Закону, то суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. Зміст поняття «користування кредитом» був визначений Великою Палатою Верховного Суду у постанові №910/4518/16 від 05.04.2023, згідно якої це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами договору. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до ст.1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до ст.1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до ст.1048 ЦК України\~поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Отже, припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України. Зважаючи на обов`язок суду належним чином дослідити поданий позивачем розрахунок заборгованості, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок (постанова Верховного Суду в справі №775/7704/15 від 23.01.2018), суд здійснює перевірку нарахованої до стягнення заборгованості. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Так, позивач просив стягнути заборгованість по відсотках в сумі 31483,50 грн, втім згідно наданого розрахунку сума нарахованих відсотків протягом строку, на який було надано позику, становить 4618,50 грн. Тому саме така сума відсотків підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). Укладення кредитних договорів онлайн знаходиться в рамках правового поля України. Сторони електронних правочинів відповідають за невиконання своїх зобов`язань у порядку визначеному законодавством України або укладеним договором. Повернення кредиту/позики за електронним договором є обов`язковим. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст.129 Конституції України). За правилами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.78 ЦПК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК). За правилами ст.ст.525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов`язання має виконуватись відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідачем не було надано доказів на спростування презумпції правомірності укладеного договору, не спростована правильність проведеного позивачем розрахунку, будь-яких клопотань на його спростування не заявлено, як і не було надано власного розрахунку. Також суду не було надано доказів, які б підтверджували належне виконання [PERSON] своїх зобов`язань та які б спростовували суму заборгованості, оскільки договір позики є дійсним та ніким не оспорений. З врахуванням наведеного, суд приходить висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог та вважає доведеною суму заборгованості відповідача перед позивачем в розмірі 19618,50 грн, яка складається з: 15000 грн заборгованості по тілу позики та 4618,50 грн заборгованості за відсотками. В задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити з наведених вище мотивів. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають відшкодуванню понесені судові витрати, які складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ст.133 ЦПК України). До останніх належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Позивачем заявлено до відшкодування витрати на правничу допомогу в сумі 3500 грн. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Як передбачено ч.ч.4,5 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як убачається з матеріалів справи, представництво інтересів Фінпром Маркет здійснювала адвокат Ткаченко Ю. О. на підставі ордеру на надання правової допомоги серії ХЕ №1149961, виданим адвокатом на підставі договору про надання правничої допомоги №01-11/24 від 01.11.2024. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу суду також було надано: витяг з акту №13-П приймання передачі наданої правничої допомоги за Договором про надання правничої допомоги №01-11/24 з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом від 16.05.2025 та копію платіжної інструкції кредитового переказу коштів від 19.05.2025 з призначенням платежу: оплата згідно акту №13-П. Суд звертає увагу, що витрати на професійну правничу допомогу повинні відповідати критерію необхідності чи було їх вчинення обов`язковим, і чи доцільним було їх виконання чи вплинули вони на перебіг розгляду справи. Предметом спору в дані справі є стягнення заборгованості за кредитним договором. Розподіляючи витрати, понесені заявником на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи та надані суду документи є підставою для повного відшкодування судом витрат на правничу допомогу з іншої сторони, адже цей розмір є доведений, необхідним та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат. Крім того, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн, що також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial