Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-15 00:00:00

АТ «Універсал Банк» звернулось в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 17.02.2024 року в розмірі 17\~898,07 грн та судових витрат. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 17.02.2024 року між позивачем та відповідачем укладено договір про надання банківських послуг, за умовами якого відповідачу відкрито поточний рахунок та надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач порушила умови кредитування та не виконує належним чином зобов`язання, в результаті чого станом на 03 березня 2025 року виникла заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 17\~898,07 грн, яка складається з: 15\~527,14 грн заборгованість за тілом кредиту; 2\~370,93 грн заборгованість за пенею. Позивач, належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив. Представником позивача разом з позовною заявою подано заяву, в якій він просив позовні вимоги задовольнити та розглядати справу у його відсутність. Відповідач, належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. Подала заяву, в якій зазначила, що дійсно отримувала кредит і вчасно його не повернула, у зв`язку з чим визнає позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 15\~527,14 грн. В той же час, не визнає позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за пенею в розмірі 2\~370,93 грн, оскільки нарахування штрафних санкцій в період дії воєнного стану заборонено. Крім того, просила розглядати справу у її відсутність. Підстав для відкладення розгляду справи, визначених ст. ст. 223 та 240 ЦПК України, судом не встановлено. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що 17.02.2024 року між сторонами укладено кредитний договір шляхом подання та підписання відповідачем Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг, згідно з яким позивач відкрив на ім`я відповідача поточний рахунок, встановив кредитний ліміт та надав можливість ним користуватися. Крім цього, положеннями Анкети-заяви визначено відсоткову ставку, а також те, що Анкета-заява разом із Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши Анкету-заяву відповідач підтвердила, що ознайомилася та отримала примірники вищезазначених документів. На підставі вказаного кредитного договору відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Таке приєднання відповідачем вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях ст. 634 ЦК України. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконала, у зв`язку з чим станом на 03 березня 2025 року виникла заборгованість в загальному розмірі 17\~898,07 грн, яка складається з: 15\~527,14 грн заборгованість за тілом кредиту; 2\~370,93 грн заборгованість за пенею. Статтями 12, 13, 81 та 83 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони та інші учасники справи подають докази безпосередньо до суду. За приписами ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612, ст. 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи те, що відповідач не виконала передбачені кредитним договором і законом зобов`язання, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором, визнала позов в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та визнання позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб то суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 15\~527,14 грн підлягають задоволенню. Щодо стягнення нарахованої позивачем пені в сумі 2\~370,93 грн, суд зазначає наступне. Пунктом 18 ПРИКІНЦЕВИХ ТА ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦК України встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З огляду на дату укладення договору позики (17.02.2024 року) та строк його дії в період дії в Україні воєнного стану, нарахування пені суперечить вищезазначеній нормі ЦК України, а відтак суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 2\~370,93 грн не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір, пропорційно до задоволених вимог. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У цьому випадку, стягненню на користь позивача підлягав судовий збір, пропорційно до задоволених вимог (86,75%), в розмірі 2\~626,79 грн. Так як, відповідачем визнано позов в частині обґрунтованих позовних вимог до початку розгляду справи по суті, то суд вважає, що позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 1\~313,40 грн, іншу частину судового збору у розмірі 1\~313,40 грн, сплаченого позивачем, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial