Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

[PERSON] у січні 2022 року звернулася до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 17 січня 2022 року позов передано за підсудністю до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 03 лютого 2022 року справу розподілено судді Озерянській Ж.М. Ухвалою суду від 20 квітня 2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. У червні 2022 року [PERSON] подано зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визнання майна особистою власністю одного із подружжя, яка прийнята ухвалою суду від 15 вересня 2022 року. У квітні 2023 року [PERSON] подано уточнену зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визнання майна особистою власністю одного із подружжя та грошової компенсації у розмірі 1/2 вартості відчуженого майна, яка прийнята ухвалою суду від 05 квітня 2023 року. 12 серпня 2022 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та після одруження взяла прізвище чоловіка [PERSON] . [PERSON] та її представник адвокат Лісневський Дмитро Олександрович у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Припинити право одноособової власності [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . В порядку поділу сумісної власності подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 201 кв.м., житловою площею 85,8 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Припинити право одноособової власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1153 га кадастровий номер 1221455400:02:007:0314, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В порядку поділу сумісної власності подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1153 га кадастровий номер 1221455400:02:007:0314, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У задоволенні зустрічного позову просили суд відмовити у зв`язку з необґрунтованістю. Не заперечували факту продажу придбаного у період шлюбу транспортного засобу Peugeot 308, однак зауважили що такий засіб було продано зі згоди [PERSON] , що підтверджується відповідною довіреністю. Крім того, транспортний засіб було продано за 125\~242 грн., що підтверджується Договором купівлі-продажу транспортного засобу від 21 січня 2023 року. Представник [PERSON] адвокат Юрко Олена Сергіївна в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила суд у задоволенні позову [PERSON] відмовити, посилаючись на те, що гроші на купівлю земельної ділянки та будівництво житлового будинку за адресою: [ADDRESS] надавав батько [PERSON] [PERSON] , що підтверджується Договором дарування грошових коштів від 29 травня 2013 року, таким чином і земельна ділянка і житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами є особистою приватною власністю [PERSON] і вони не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Стосовно автомобіля Peugeot 308 зауважила, що вказаний автомобіль придбано в період шлюбу і він був проданий [PERSON] вже після розірвання шлюбу, надали суду висновок експерта №9503 від 27 лютого 2023 року, згідно з яким середня ринкова вартість автомобіля Peugeot 308 2008 року випуску становить 214\~721 грн. 20 коп. Просила суд задовольнити зустрічну позовну заяву, визнавши особистою приватною власністю [PERSON] земельну ділянку площею 0,1153 га кадастровий номер 1221455400:02:007:0314, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 201 кв.м., житловою площею 85,8 кв.м., які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію замість належної останньому частки у праві спільної сумісної власності подружжя у розмірі 1/2 вартості відчуженого майна (транспортного засобу Peugeot 308) у сумі 107 360 грн. 60 коп. та судові витрати у сумі 17 47 грн. 60 коп., що складаються з витрат пов`язаних зі сплатою судового збору в сумі 12\~973 грн. 60 коп. та витрат на проведення експертного дослідження автомобіля в сумі 4\~500 грн. Вислухавши в судовому засіданні сторони, дослідивши письмові докази, допитавши свідка сторони відповідача- [PERSON] , повно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 06 березня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб (том №1 а.с. 16). Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 29 листопада 2021 року, що набрало законної сили 30 грудня 2021 року, шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано. (том №1 а.с. 19). Наразі між сторонами виник спір з приводу поділу майна, що було придбане в період шлюбу. В період шлюбу [PERSON] та [PERSON] , згідно з Договором купівлі-продажу від 17 червня 2013 року посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Фартушною Т.М., реєстрований номер 1699, [PERSON] придбав земельну ділянку площею 0,1153 га кадастровий номер 1221455400:02:007:0314, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] , зазначене підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (том №1 а.с. 67-68, 21-22). Зазначений Договір купівлі-продажу, відповідно до п. 3.5 Договору, укладено за згодою дружини покупця [PERSON] - [PERSON] (том №1 а.с. 68) В період шлюбу [PERSON] та [PERSON] , 14 лютого 2018 року державним реєстратором було зареєстровано право власності [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 201 кв.м., житловою площею 85,8 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Підставою для реєстрації права власності стала Декларація про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорту серія та номер [NUMBER] виданого 06 лютого 2018 року Відділом державного архітектурно-будівельного контролю Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, зазначене підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (том №1 а.с. 70-72, 21-22). В період шлюбу [PERSON] та [PERSON] , 17 березня 2020 року в ТСЦ МВС №1244 на підставі Договору купівлі-продажу укладено в ТСЦ №1244/2020/1990448 від 17 березня 2020 року за [PERSON] зареєстровано транспортний засіб Peugeot 308 (том №1 а.с. 130). Дана обставина сторонами не заперечується. Вже після ухвалення судом рішення про розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] , 24 грудня 2021 року [PERSON] надав [PERSON] довіреність на право розпорядження, продажу (за ціну та на умовах на свій розсуд), обміняти, здавати в оренду, позичку та експлуатацію транспортного засобу Peugeot 308 (том №1 а.с. 179-180). 21 січня 2023 року [PERSON] скористалася своїм правом, визначеним Довіреністю від 24 грудня 2021 року, та за ціну та на умовах на свій розсуд здійснила продаж транспортного засобу Peugeot 308 за ціною 125\~242 грн. [PERSON] (том №1 а.с. 174) Відповідно до\~статті 60\~СК України,\~майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~належить дружині\~та чоловікові\~на праві\~спільної сумісної\~власності незалежно\~від того,\~що один\~з них\~не мав\~з поважної\~причини (навчання,\~ведення домашнього\~господарства,\~догляд за\~дітьми,\~хвороба тощо)\~самостійного заробітку\~(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статті 70 СК України У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно,\~що є\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя,\~ділиться між\~ними в\~натурі. Якщо\~дружина та\~чоловік не\~домовилися про\~порядок поділу\~майна,\~спір може\~бути вирішений\~судом.\~При цьому\~суд бере\~до уваги\~інтереси дружини,\~чоловіка,\~дітей та\~інші обставини,\~що мають\~істотне значення (ст.\~71\~СК України).\~ Майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~є їхньою\~спільною сумісною\~власністю,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (ст. 368 СК України). Отже, наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Судам, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Вищевказане положення закону також кореспондується зі статтею 60 СК України, за якою майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.\~69\~ч.\~1\~СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст. 263 ЦПК України). Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело та час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 Цивільного кодексу України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Тобто, критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Згідно ч.3\~ст.368\~ЦК України\~майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~є їхньою\~спільною сумісною\~власністю,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Такий правовий висновок викладений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Суд звертає увагу на наступне. Відповідач [PERSON] як на підставу визнання особистою приватною власністю одного з подружжя земельної ділянки та житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , посилається на Договір дарування грошових коштів від 29 травня 2013 року (том №1 а.с. 50, 69) та квитанції про закупівлю будівельних матеріалів (том №2 а.с. 33-52). Однак, Договір дарування грошових коштів від 29 травня 2013 року не є належним доказом у даній справі виходячи з наступного. Частиною 5 ст.719 ЦК України (в редакції від 19.01.2013 станом на час укладення договору) передбачено, що договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п`ятдесяти кратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (50 грн.) укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Пунктом 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України в редакції станом на 01.04.2013 року (час укладення договору) визначено: якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року. Валютними цінностями, з урахуванням положень ЗУ « Про валюту та валютні цінності» є - національна валюта (гривня), іноземна валюта та банківські метали. За приписами ст. 220 ЦК України (в редакції станом на дату його укладання) договір дарування, укладений без додержання вимог закону про його нотаріальне посвідчення є нікчемним, тобто недійсність якого не вимагається встановлювати в судовому порядку, оскільки він є недійсним в силу вимог закону. [PERSON] не надано суду нотаріально посвідченого договору дарування. Таким чином, за відсутності нотаріально посвідченого договору, посилання [PERSON] на отримання від батька коштів у розмірі 250 000 грн. для придбання земельної ділянки та будівництва будинку є недоведеним. Також аналізуючи надані суду квитанції про закупівлю будівельних матеріалів (том №2 а.с. 33-52) суд звертає увагу на те, що в більшості зазначених документів відсутня інформація про покупця, в інших випадках покупцям вказані [PERSON] (том №2 а.с. 43,43,56), ФОП [PERSON] (том №2 а.с.51,52), водій [PERSON] (том №2 а.с. 37) та водій [PERSON] (том №2 а.с. 38,39), які не є сторонами у справі. Крім того враховуючи, що допитаний в судовому засіданні в якості свідка батько [PERSON] [PERSON] є директором будівельної фірми, суд критично ставиться до наданих доказів. Відповідно до практики Верховного Суду, що викладена зокрема у Постанові №362/221/21 від 15 вересня 2022 року, \~на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення. Таким чином судом встановлено що об`єкти нерухомості земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] придбана сторонами під час зареєстрованого шлюбу, та будинок з господарськими будівлями та спорудами за вказаною адресою побудований в період шлюбу та в період шлюбу зареєстровано право власності на будинок, то вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, а тому частки у праві власності є рівними та становлять по 1/2 частині за кожним з подружжя, що є підставою для задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та часткового задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою власністю одного із подружжя та грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності у розмірі 1/2 вартості відчуженого майна. У задоволенні зустрічного позову у частині визнання земельної ділянки та житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , особистою приватною власністю одного з подружжя - слід відмовити з підстав викладених вище. Стосовно позовних вимог [PERSON] про грошову компенсацію замість належної останньому частки у праві спільної сумісної власності подружжя у розмірі 1/2 вартості відчуженого майна (транспортного засобу Peugeot 308) суд приходить до наступного. Як зазначено вище, в період шлюбу [PERSON] та [PERSON] , 17 березня 2020 року в ТСЦ МВС №1244 на підставі Договору купівлі-продажу укладено в ТСЦ №1244/2020/1990448 від 17 березня 2020 року за [PERSON] зареєстровано транспортний засіб Peugeot 308 (том №1 а.с. 130). Вже після ухвалення судом рішення про розірвання шлюбу 24 грудня 2021 року [PERSON] надав [PERSON] довіреність на право розпорядження, продажу (за ціну та на умовах на свій розсуд), обміняти, здавати в оренду, позичку та експлуатацію транспортного засобу Peugeot 308 (том №1 а.с. 179-180). 21 січня 2023 року [PERSON] скористалася своїм правом, визначеним довіреністю від 24 грудня 2021 року, та за ціну та на умовах на свій розсуд здійснила продаж транспортного засобу Peugeot 308 за ціною 125\~242 грн. [PERSON] (том №1 а.с. 174). Суд не бере як доказ вартості транспортного засобу Peugeot 308 наданий [PERSON] Висновок експерта №9503 від 27 лютого 2023 року (том №1 а.с. 141-145), оскільки є Договір купівлі-продаж транспортного засобу Peugeot 308 за ціною 125\~242 грн. [PERSON] , зазначений Договір є чинним та ніким не оспорений. Жодна зі сторін у справі не скористалася своїм правом на заявлення клопотання про призначення експертизи з метою підтвердження чи спростування вартості транспортного засобу Peugeot 308, тому суд частково задовольняє позовні вимоги [PERSON] у цій частині та стягує з [PERSON] грошову компенсацію замість належної [PERSON] частки у праві спільної сумісної власності подружжя у розмірі 1/2 вартості відчуженого майна (транспортного засобу Peugeot 308) у сумі 62\~621 грн. (125\~242 грн. повна вартість автомобіля Peugeot 308 згідно Договору купівлі-продажу поділена навпіл). Верховний Суд неодноразово висловлював висновки щодо застосування частини першої статті 57 СК України\~у подібних правовідносинах, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, постановах\~Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц та від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16ц В даному випадку встановлені всі фактичні обставини справи, враховано доводи сторін, надано належну оцінку доказам у справі та суд застосовує норми права, які регулюють зазначені правовідносини. Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року ) (Постанови КЦС ВС від 07.10.2020 року у справі № 465/3586/17, від 08.10.2020 у справі № 712/22134/12, від 05.10.2020 у справі № 347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)» (Постанова КЦС ВС від 20.10.2020 у справі №756/536/19, від 15.10.2020 у справі № 759/14004/15-ц, від 15.10.2020 у справі №157/398/15-ц, від 13.10.2020 № 161/4641/17, 20.10.2020 у справі № 213/112/19, від 12.10.2020 у справі № 585/2958/17, від 12.101.2020 у справі №521/7401/15, від 09.10.2020 у справі №161/7515/15-ц). Враховуючи висновок суду про задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] сплачений останньою при подачі позову судовий збір в сумі 11\~350 грн. Разом з тим, враховуючи висновок суду про визнання за [PERSON] в порядку поділу сумісної власності подружжя права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 201 кв.м., житловою площею 85,8 кв.м. та земельної ділянки, які знаходиться за адресою: [ADDRESS] та часткове задоволення позову у частині грошової компенсації замість належної останньому частки у праві спільної сумісної власності подружжя у розмірі 1/2 вартості відчуженого майна (транспортного засобу Peugeot 308), суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 7\~161 грн. 20 коп. (сплачений судовий збір за вимоги про визнання майна особистою приватною власністю одного з подружжя в сумі 11 900 грн. поділений навпіл 5\~950 грн. + 1\~211 грн. за часткове задоволення позовної вимоги про грошову компенсацію замість належної частки у праві спільної сумісної власності подружжя у розмірі 1/2 вартості відчуженого майна (транспортного засобу Peugeot 308). На підставі викладеного,

Outcome: partial