Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-16 00:00:00

У червні 2025 року повивач ТОВ «Факторинг Партнерс» звернулось до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свій позов\~мотивує тим,\~що 14.01.2022\~року між\~ТОВ «Мілоан»\~та [PERSON] \~було укладено\~Договір №\~4902102,\~відповідно до\~умов якого\~він отримав\~ кредит\~в розмірі\~15\~000,00\~грн.,\~строком на\~30\~днів,\~зі стандартною\~процентною ставкою\~ 5\~%\~від суми\~кредиту за\~кожний день,\~на умовах\~строковості,\~зворотності,\~платності. Підписанням договору відповідач підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до чинного законодавства України. 26.07.2024\~року між\~ТОВ «Мілоан»\~та ТОВ\~«Факторинг Партнерс» було укладено\~договір факторингу\~№ 26-07/2024,\~ відповідно\~до якого\~ТОВ «Мілоан»\~відступило на\~користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4902102. Таким чином, ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло правом вимоги до відповідача за договором № 4902102 від 14.01.2022 року. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за договором про споживчий кредит № 4902102 від 14.01.2022 року, заборгованість [PERSON] станом на день звернення до суду становить 15\~000 грн., з яких: 15\~000,00 грн.- заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту). У зв`язку\~з викладеним,\~просять стягнути\~з [PERSON] \~на користь\~ТОВ «Факторинг\~Партнерс» заборгованість\~за договором про споживчий кредит № 4902102 від 14.01.2022 року, у розмірі 15\~000,00 грн. та судові витрати, котрі складаються із судового збору в розмірі 2 422,40 та витрат на правничу допомогу в сумі 9 000,00 грн. Ухвалою суду від 24.06.2025 року відкрито провадження у справі розгляд її постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання, визначено строки для подання заяв по суті справи, призначено судове засідання. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав суду письмову заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити. У разі неявки відповідача не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Заяви про розгляд справи за його відсутності та відзив не подав, будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи до суду на направляв. Ухвалою суду від 17.09.2025 року ухвалено провести заочний розгляд справи вказаної справи, оскільки відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав, в той же час представник позивача не заперечував проти заочного вирішення справи. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2\~ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. За змістом позиції Верховного Суду, сформованої у справі від 01.10.2020 №361/8331/18, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно з\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч.1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 14.01.2022 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем було укладено договір про споживчий кредит № 4902102, за яким відповідач отримав кредит у сумі 15 000,00 грн., строком на 30 днів, до 13.02.2022 (п.п. 1.2,1.3,1.4). Сторонами договору погоджено відсоткову ставку за користування кредитом у розмірі 5% в день (п. 1.6 договору). Договір та паспорт споживчого кредиту підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором. З дослідженого судом Договору про споживчий кредит № 4902102 від 14.01.2022 року видно, що відповідач [PERSON] ознайомлений та згідний з умовами договору, що підтверджується його електронним підписом (одноразовим ідентифікатором). Зокрема, відповідач зобов`язався здійснювати повернення кредиту, нарахованих процентів згідно графіку платежів та ознайомлений з загальною вартістю кредиту, реальною річною ставкою, тарифами банку. Згідно з ч. 1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до\~ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні і в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, інше не встановлено договором або законом. 26.07.2024\~року між\~первісним кредитором\~ТОВ «Мілоан»\~та ТОВ\~«Факторинг Партнерс» було укладено\~договір факторингу\~№ 26-07/2024,\~ відповідно\~до умов\~ якого\~ТОВ «Мілоан»\~відступило на\~користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4902102. Оскільки на підставі даного договору відбулась заміна первісного кредитора на ТОВ «Факторинг Партнерс», тому останній вправі заявляти вимоги до відповідача про повернення кредитної заборгованості. Відповідно до\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З дослідженого судом розрахунку заборгованості по кредиту встановлено, що відповідачка не вчасно та не в повному обсязі проводила платежі по погашенню кредиту, таким чином, неналежним чином не виконує умови договору. Із даного розрахунку вбачається, що у відповідача [PERSON] існує заборгованість за договором про споживчий кредит № 4902102 від 14.01.2022 року, у сумі 15 000 грн., з яких: 15 000,00 грн.- заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту). З огляду вищенаведеного, суд приходить до висновку, що відповідач не належним чином виконує умови зобов`язання. Відповідно до ч.1\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте, відповідач не надав суду доказів, які б спростували твердження позивача щодо невиконання ним умов договору, наявність заборгованості за цим договором, а також її розмір. Таким чином, в ході розгляду справи встановлено, що відповідач порушивши зобов`язання по умовах договору має заборгованість перед ТОВ «Факторинг Партнерс» за кредитним договором на загальну суму 15\~000,00 грн., яка жодними належними та допустимими доказами не спростована відповідачем, а тому підлягає стягненню в користь позивача. Що стосується позовних вимог позивача про стягнення з відповідача судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до положень ч. 1 ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом ст.137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У своїй постанові від 13.12.2018 року у справі № 816/2096/17 Верховний Суд прийшов до висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії. Судом встановлено, що 02.07.2025 року між ТОВ «Факторинг Партнерс» та АО «Лігал Ассістанс», було укладено Договір про надання правничої допомоги № 02-07/2024, за умовами якого бюро взяло на себе зобов`язання з приводу надання правничої допомоги у спорі, який є предметом здійснення даного судового провадження. Як вбачається із витягу з акту № 11 про надання юридичної допомоги від 30.05.2025 року до вищевказаного правочину вартість правничої допомоги склала 9 000 грн. та складається з наступного: надання усної консультації з вивчення документів 3 000 грн. (2 год.); складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 6\~000,00 грн. (2 год.). З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій при розгляді справи, суд вважає, що зазначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу є обґрунтованими. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд виходить з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006 року (пункт 80), у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року (пункти 34-36), у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року, у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Крім цього, суд зазначає, що внаслідок запровадження з 15.12.2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду при вирішенні питання розподілу судових витрат, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, які наводяться сторонами, та не може діяти на користь будь-якої із сторін. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року в справі № 755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої сторони. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід, надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення. Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог ч. 5 ст.137ЦПК України\~за наявності клопотання іншої сторони. До такого висновку прийшов Верховний Суд у своїй постанові від 28.09.2021 року при розгляді справи № 160/12268/19. Разом з тим, відповідачем не було подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, попри ту обставину, що про наявність судового провадження останнього було повідомлено своєчасно, а тому він мав можливість в належний спосіб розпорядитися своїми процесуальними правами. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Із наведеного слідує, що понесені позивачем та документально підтвердженні витрати по сплаті судового збору за звернення до суду з даним позовом в розмірі 2 422,40 грн., а також понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9 000 грн., у зв`язку із задоволенням позову, підлягають компенсації за рахунок відповідача.

Outcome: approved