Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-18 00:00:00

Представник ТОВ «Інфокс» звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість у сумі 14 319,72 грн., а також витрати по сплаті судового збору у сумі - 2 422,40 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є споживачем послуг, які надаються філією «Інфоксводоканал» Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс», що підтверджується оформленим особовим рахунком за № [NUMBER] та Договором про надання послуг № 11969 від 11.10.2017 року. Позивач надав послуги водопостачання та водовідведення відповідачці за адресою - [ADDRESS] , за які відповідачка у відповідності з п. п. 20, 30 Правил повинена була своєчасно розрахуватись шляхом внесення коштів на розрахунковий рахунок водоканалу. Нарахування відповідачці за надані послуги здійснювались відповідно до норм водопостачання, затверджених рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 30 від 25.02.2010 року та затверджених тарифів, а відповідачка в свою чергу користувалась такими послугами. [PERSON] плату за надані послуги сплачувала не у повному обсязі, внаслідок чого, утворилась заборгованість у розмірі - 14 319,72 гривень за період з 01.01.2023 року по 31.11.2024 року, що підтверджується розрахунком суми боргу, а тому вони вимушені звернутися до суду з даним позовом. Відповідно до ч.2 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами позовного провадження у порядку загального або спрощеного провадження. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 20.01.2025 року провадження по справі було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін, що передбачено ст.ст. 274-279 ЦПК України, оскільки дана справа підпадає під ознаки малозначної справи. Вищевказана ухвала була направлена сторонам по справі та, відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства, відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву, заперечень та подання зустрічного позову. 21 лютого 2025 року від відповідачки надійшов відзив, відповідно до якого вона позовні вимоги не визнає у повному обсязі та просить відмовити у задоволенні позову, обґрунтовуючи тим, що 27.06.2024 року постановою Одеського апеляційного суду по справі №521/21106/23 за позовом ТОВ «Інфокс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання послуг вже було надано оцінку безпідставним нарахуванням з боку позивача за період з 2020 по 2022 рік. Однак, позивач не взявши до уваги висновки апеляційної інстанції, звернувся до суду з позовом щодо стягнення заборгованості за період 2023-2024 рік із зазначенням тих самих нарахувань. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідачка та її представник заперечували проти задоволення позову у повному обсязі, зазначивши, що вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими. Відповідач наголошувала на тому, що з 2023 року вона послугами водопостачання не користується, а тому не повинна оплачувати нараховані позивачем послуги. Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку сторін, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - послуга по централізованому водопостачанню надається своєчасно, безперервно, належної якості та підлягає оплаті. Статтею 22 цього Закону передбачено, що споживач зобов`язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів та послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Пунктом 4.3 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 № 190 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) забороняється будь-яке самовільне приєднання об`єктів водоспоживання до діючих систем централізованого водопостачання та водовідведення (включаючи приєднання до будинкових вводів, внутрішньо будинкових мереж або до мереж споживачів). Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачем. У судовому засіданні встановлено та не заперечувалось сторонами, що [PERSON] є власником 7/10 будинку під номером [ADDRESS] , (договір купівлі-продажу від 13.08.2007 року). [PERSON] є споживачем філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС», що підтверджується оформленим особовим рахунком за № [NUMBER] та Договором про надання послуг №11969 від 11.10.2007 року. Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово- комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово- комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений статтею 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У відповідності до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором, крім того, споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання таких послуг, регулюються як нормами Цивільного кодексу України, так і Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та актів, що регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг. Статтею 1 вказаного Закону, визначено, що виконавцем є суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Відповідно до ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно , виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається із договору про надання послуг з водопостачання та водовідведення, послуги надавались за адресою [ADDRESS] . Відповідно до умов договору, розрахунок об`ємів споживання води здійснюється по приладам обліку води. У випадку відсутності прибору обліку води, розрахунок послуг водопостачання тимчасово здійснюється по нормативам, затвердженими державними органами виконавчої влади. Оплата послуг водопостачання та водовідведення здійснюється по тарифам, затвердженими діючим законодавчим порядком. Щодо нарахування відповідачу за надані послуги з водопостачання та водовідведення, то останні здійснювалися відповідно до норм водопостачання, затверджених рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради №30 від 25.02.2010р., та тарифів, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 04.02.2020 р. №283, від 16.12.2020 р. №2499, від 22.12.2021 р. №2841, а відповідачка в свою чергу користувалась такими послугами, доказів ненадання вказаних послу не надано. Судом встановлено, що [PERSON] плату за надані позивачем послуги сплачувала не в повному обсязі, внаслідок чого, утворилась заборгованість у розмірі 14319,72 грн. за період з 01.01.2023 по 31.11.2024 рік, відповідно до розрахунку заборгованості наданого позивачем. Однак суд не в повній мірі погоджується з наданим розрахунком заборгованості з огляду на наступне. Із наданого позивачем розрахунку суми заборгованості за період з січня 2023 року по листопад 2024 року вбачається невідповідність нарахованих сум за надані послуги із водопостачання, оплачених [PERSON] сум за отримані послуги з водопостачання та кінцевою сумою наявної у відповідача заборгованості з вищевказаний період, а саме: загальна сума заборгованості за період з 01.01.2023 по 31.11.2024 рік за водопостачання, яке складається з: «вода питна», «абонплата», «госпотр» складає 10817,76 грн. загальна сума погашення заборгованості [PERSON] за період з 01.01.2023 по 31.11.2024 рік за водопостачання складає 1846,93 грн. Тобто сума заборгованості, з урахуванням погашеного [PERSON] боргу за послуги водопостачання за період з 01.01.2023 по 31.11.2024 рік складає 8970,83 грн. (10817,76 1846,93). Крім цього, суд звертає увагу, що Постановою Одеського апеляційного суду від 27.06.2024 року, яка набрала чинності, вже надавалась оцінка нарахованій позивачем заборгованості за полив земельної ділянки площею 201 кв.м., з огляду на наступне. Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 №2189-VIII передбачено право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 ст.7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. У відповідності до ст. ст. 67, 68, 162 Житлового кодексу України, ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 р. №2189-VIII, п. п. 20, 30 Правил, на споживача комунальних послуг покладено обов`язок щомісячної їх оплати. Однак, в порушення наведених норм права, відповідач не сплачує у добровільному порядку заборгованість за надані послуги. Отже, судом було встановлено, що позивач свої зобов`язання виконує у повному обсязі, а споживач, в порушення ст. ст. 525, 526 ЦК України, несвоєчасно сплачує надані послуги, чим завдає підприємству значну матеріальну шкоду, суд вважає данні обставини достатніми для задоволення позову. Статтею 162 ЖК України передбачено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 № 630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до ст. ст. 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги. Відповідно до п. 2. 4 вказаного договору, міститься відмітка, що на момент укладення договору площа земельної ділянки згідно технічного паспорту складає «нет». Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №675482, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0300 га, вказана земельна ділянка розташована [ADDRESS] . Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві власності, частка якої складає 7/10 будинку, загальна площа становить 1053 кв.м., забудовано (під спорудами) 212 кв.м., двір 251 кв.м., під огородом 703 кв.м. Відповідно до наданого розрахунку заборгованості, ТОВ «Інфокс» було нараховано плату за полив площею 201 кв.м. Однак, умовами договору про надання послуг сторони не узгодили питання щодо надання вказаних послуг та нарахування за них плати, крім того, у вказаному договорі не встановлено точної площі поливу, з урахуванням частки права власності [PERSON] . Отже, з вказаного слідує, що позивачем не доведено, що між ним та [PERSON] наявна домовленість про надання та нарахування плати за послуги з поливу, загальною площею 201 кв.м., тому у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за вказаними нарахуваннями слід відмовити. Отже, заборгованість за надання житлово-комунальних послуг за період з 01.01.2023 по 31.11.2024 рік становить 8970,83 грн. (10817,76 1846,93). Крім того, відповідно до розрахунку за період з 01.01.2023 по 31.11.2024 рік, позивачем було нараховано плату за господарські потреби, яка складає 7908,00 грн. Однак, як було зазначено вище, в договорі укладеного між сторонами не міститься посилань про стягнення плати за господарські потреби та не визначено площу земельної ділянки, однак плата за неї була нарахована. Тому, вимоги про стягнення заборгованості за надання господарських потреб, які не були обумовлені сторонами договору не підлягають стягненню. Таким, чином з [PERSON] на користь ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» підлягає стягненню заборгованість за надання житлово-комунальних послуг у розмірі 1062,83 грн. (8970,83 грн. 7908,00 грн.). Відповідно до ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. З розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справ в суді, зазначеним позивачем у позовній заяві вбачається, що позивач за подачу позовної заяви сплатив 2422,40 грн., що підтверджується меморіальним ордером який міститься в матеріалах справи. Під час розгляду справи суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме у розмірі 1062,83 грн., що складає 7,42% від заявлених позовних вимог, а тому, виходячи із підлягаючих до стягнення із відповідача сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 179,74 грн., що відповідає 7,42%. Враховуючи наведене та

Outcome: partial