Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

І. Рух провадження та процесуальні рішення Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 17 вересня 2024 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] (далі- Позивач) до [PERSON] (далі- Відповідач) про стягнення збитків та розгляд справи призначено на 08 жовтня 2025 року. 08 жовтня 2024 року розгляд справи відкладено на 06 листопада 2024 року в зв`язку із клопотанням Відповідача про надання йому можливості скористатись правовою допомогою. 06 листопада 2024 року розгляд справи відкладено на 04 грудня 2024 року в зв`язку із клопотанням представника Відповідача в зв`язку із його зайнятістю в іншому процесі. 04 грудня 2024 року Позивачем надано заяву про збільшення позовних вимог, а розгляд справи відкладено на 10 січня 2025 року. 10 січня 2025 року розгляд справи відкладено на 06 лютого 2025 року в зв`язку із клопотанням представника Відповідача через погіршення стану здоров`я. 06 лютого 2025 року розгляд справи відкладено на 03 березня 2025 року в зв`язку із перебування головуючого судді в нарадчій кімнаті в іншому кримінальному провадженні. 03 березня 2025 року розгляд справи відкладено на 02 квітня 2025 року в зв`язку із клопотанням представника Позивача в зв`язку із її тимчасовою непрацездатністю. 02 квітня 2025 року розгляд справи відкладено на 01 травня 2025 року в зв`язку із клопотанням представника Позивача в зв`язку із її тимчасовою непрацездатністю. 01 травня 2025 року розгляд справи відкладено на 20 травня 2025 року в зв`язку із призупиненням діяльності суду через надходження повідомлення про замінування будівлі. 20 травня 2025 року розгляд справи відкладено на 17 червня 20245року в зв`язку із клопотанням представника Відповідача в зв`язку із його зайнятістю в іншому процесі та клопотанням представника Позивача в зв`язку із її тимчасовою непрацездатністю. 17 червня 2025 року розгляд справи відкладено на 24 червня 2025 року в зв`язку із клопотанням представника Відповідача в зв`язку із його тимчасовою непрацездатністю. 24 червня 2025 року розгляд справи відкладено на 01 липня 2025 року для виклику свідка [PERSON] 01 липня 2025 року розгляд справи відкладено на 24 липня 2025 року в зв`язку із неявкою свідка. 24 липня 2025 року розгляд справи відкладено на 30 липня 2025 року на стадії дослідження доказів в зв`язку із призупиненням діяльності суду через надходження повідомлення про замінування будівлі. 30 липня 2025 року розгляд справи відкладено на 17 вересня 2025 року для надання можливості сторонам надати пояснення у справі з урахуванням дослідженим в судовому засіданні доказів. 17 вересня 2025 року у відповідності до вимогстатті 244 Цивільного процесуального кодексу України Суд відклав ухвалення та проголошення судового рішення на строк до 22 вересня 2025 року. ІІ. Стислий виклад позиції сторін Позивач зазначає, що він є власником домоволодіння [ADDRESS] ( далі - Будинок). 06 лютого 2020 року Відповідач обстріляв Будинок із рушниці, чим спричинив пошкодження Будинку. Цей факт підтверджується постановою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2020 року у справі № 352/502/20. Внаслідок пошкодження фасаду Будинку Позивачеві спричинені збитки, розмір яких, з урахуванням висновку експерта від 02 грудня 2024 року становить 95601,6 гривень. Окрім того, Позивач зазнав моральну шкоду, яка полягає у постійних переживаннях, порушенні звичного режиму життя, психологічного стресу, в тому числі через зневажливе ставлення Відповідача який не відшкодовує заподіяну шкоду та не вибачився. В зв`язку із викладеним, на підставі статей 22,23,1166,1167 Цивільного кодексу України, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить стягнути з Відповідача на його користь: -майнову шкоду в розмірі 95601,60 гривень; -моральну шкоду в сумі 50000 гривень; -судові витрати покласти на Відповідача Відповідач надав відзив, згідно із яким просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що: -Первинний висновок експерта є недопустимими доказом, оскільки він складений не за заявою позивача або ухвалою суду, а на підставі заяви [PERSON] , яка не є учасником справи; 06 лютого 2025 року представник Відповідача додатково надав заперечення щодо висновку експерта від 02 грудня 2024 року. Зазначає, що цей висновок є похідним від висновку від 29 вересня 2020 року. Оскільки перший висновок, на його думку, є недопустимим доказом, то висновок від 02 грудня 2024 року також має визнаватись недопустимим через доктрину «плодів отруйного дерева». Окрім того, висновок зроблено, в тому числі, на підставі обстеження фасаду Будинку, однак Відповідачеві про такий огляд не повідомлялось 24 червня 2025 року представник Відповідача подав заяву про застосування строку позовної давності. Зазначає, що позовна заява подана 16 вересня 2024 року, той час як подія, якою обгрунтовуються позовні вимоги, відбулась 06 лютого 2020 року. Строк позовної давності визначено статтею 257 ЦК України, відповідно до якої він становить 3 роки. В зв`язку із викладеним, представник Відповідача просить застосувати строк позовної давності, сплив якого є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. 24 червня 2025 року представник Позивача подав заперечення на клопотання представника Відповідача Зазначає, що [PERSON] , за заявою якої зроблено первинний висновок експерта, є дружиною Позивача. Будинок придбано під час перебування Позивача та [PERSON] у шлюбі, в зв`язку із чим є їх спільною сумісною власністю, а тому висновки експерта є належними доказами 24 липня 2025 року представник Позивача подав заперечення на заяву представника Відповідача про застосування строку позовної давності. Зазначає, що строк позовної давності законодавчо продовжувався на час дії карантину, який введений з 12 березня 2020 року, а також не період дії воєнного стану, який введений 24 лютого 2022 року. В зв`язку із викладеним, вважає, що строк позовної давності не сплинув. 17 вересня 2025 року представник Відповідача усно в судовому засіданні також навів підстави для відмови в задоволенні позову, зокрема: -спір між сторонами вже був вирішений, а тому позов підлягає залишенню без розгляду ; -висновок експерта від 02 грудня 2024 року здійснено через тривалий час після події, а тому невідомо, коли саме спричинено пошкодження, зазначені у ньому, -Відповідач на момент події був неповнолітнім, а наразі є студентом, у якого відсутні власні джерела доходу, а тому відповідачами мають бути його батьки; ІІІ. Докази, досліджені судом Докази, надані Позивачем 1.Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 29 грудня 2012 року. Згідно зі свідоцтвом Будинок в [ADDRESS] , належить на праві приватної власності Позивачеві. 2.Свідоцтво від 29 грудня 2012 року про державну реєстрацію права власності на Будинок за Позивачем 3.Довідка від 24 лютого 2020 року про результати розгляду звернення [PERSON] , згідно із якою стосовно Відповідача складено протокол за статтею 173 КУпАП 4.Постанова Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2020 року у справі № 352/502/20 Згідно із текстом постанови, Відповідач притягнутий до відповідальності за статтею 173 КУпАП за вчинення 06 лютого 2020 року хуліганських дій, а саме здійснення 10 пострілів із пневматичної рушниці в сторону Будинку. Відповідач в суді свою вину визнав. 5.Висновок експерта за результатами будівельно-технічного дослідження № 1606/1607/20-28 від 29 вересня 2020 року. Згідно із висновком, сума збитку, що складається із витрат, необхідних для відновлювальних робіт фасаду Будинку, складає 74102 гривні. 6.Висновок експерта № 02/12 від 02 грудня 2024 року. Згідно із висновком, за результатом візуально-інструментального обстеження та дослідження наданих матеріалів підтверджено пошкодження оздоблення фасаду Будинку, що відображені у висновку від 29 вересня 2020 року, вартість відновлювальних робіт по усуненню цих пошкоджень на момент проведення дослідження, відповідно до кошторисної документації становить 95601,60 гривень 7.Показання свідка [PERSON] . Свідок пояснила є тещею Позивача, що вона проживає в Будинку. 06 лютого 2020 року вона вийшла на вулицю погодувати тварин, коли почула якісь звуки. Коли поверталась назад, то побачила сонячних зайчиків, почала оглядатись і побачила сусіда [PERSON] , який відкривав і закривав вікно, а потім висунувся із вікна із рушницею в руках і стріляв, спочатку в її напрямку, а потім в іншому напрямку. Він стріляв по вікнах Будинку. [PERSON] був в своєму будинку, який знаходиться навпроти її Будинку. Внаслідок пострілів фасад Будинку був пошкоджений кульками. Після цього вона подзвонила своїй доньці і повідомила про те, що [PERSON] стріляв в їх Будинок. Поліцію викликала її онука. Їй невідомо, чи відшкодована заподіяна шкода, а також чи вживались заходи щодо відшкодування. Позивач на момент подій не проживав в Будинку, оскільки був за кордоном. Наразі шлюб дочки і Позивача розірваний. В Будинку наразі проживає тільки вона. У Позивача та батьків [PERSON] конфліктів не було, сусідські відносини. З тих подій до цього часу інших пошкоджень Будинку не спричинялось. Ремонт не проводився, тому що Позивач не повертався з-за кордону. На думку свідка, шкоду мають відшкодувати батьки, оскільки [PERSON] був неповнолітнім Докази, надані Відповідачем 8.Постанова Івано-Франківського апеляційного суду від 07 березня 2024 року у справі № 352/2638/20, якою залишено без змін рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 01 листопада 2023 року про відмову у позові [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення збитків. Згідно із мотивувальною частиною постанови, в задоволенні позову відмовлено в зв`язку із недоведеністю належності домоволодіння [PERSON] та, як наслідок спричинення [PERSON] збитків IV. Фактичні обставини, встановлені судом В ході судового розгляду встановлено, що домоволодіння в [ADDRESS] належить на праві приватної власності Позивачеві, що підтверджується свідоцтвами ( пункти ІІІ.1, ІІІ.2 Рішення). 06 лютого 2020 року Відповідач здійснив 10 пострілів із пневматичної рушниці в сторону Будинку, що підтверджується постановою та показаннями свідка [PERSON] (пункти ІІІ.4, ІІІ.7 Рішення). На момент вчинення пострілів Відповідач був неповнолітнім. Внаслідок здійснених Відповідачем пострілів Будинку спричинені пошкодження у вигляді дір у фасаді, чим спричинено збитки, що складаються з витрат, необхідних для відновлювальних робіт та становлять 74102 гривні станом на 29 вересня 2020 року та 95601,60 гривень станом на 02 грудня 2024 року, що підтверджується показаннями свідка [PERSON] та висновками експертів ( пункти ІІІ.5 -ІІІ.7 Рішення). 01 листопада 2023 року рішенням суду, яке набрало законної сили, відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Відповідача, [PERSON] , [PERSON] про стягнення збитків в сумі 74102 гривні, що підтверджується постановою ( пункт ІІІ.8 Рішення). Підставою для відмови в позові стало недоведення [PERSON] належності їй Будинку та, як наслідок відсутністю підстав для відшкодування їй шкоди, заподіяної пошкодженням Будинку. V. Висновки суду V.1 щодо матеріальної шкоди щодо особи, якій спричинена шкода Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результатів порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, серед іншого, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодження речі, а також витрати, які особа зробила чи мусить зробити для відновлення свого порушеного права. В ході розгляду справи встановлено, що 06 лютого 2020 року внаслідок здійснення 10 пострілів із пневматичної гвинтівки спричинені пошкодження власникові домоволодіння в [ADDRESS] . Відповідно, власник цього домоволодіння має право на відшкодування спричинених йому збитків. Згідно зі свідоцтвом про право власності власником цього домоволодіння є Позивач ( пункт ІІІ.1, ІІІ.2 Рішення), який, відповідно, має право на відшкодування спричинених йому збитків. щодо розміру заподіяної шкоди Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України збитками, серед іншого, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодження речі, а також витрати, які особа зробила чи мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Позивач просить стягнути збитки в розмірі 95601,6 гривень, розмір яких обгрунтовується висновком експерта від 02 грудня 2024 року. Як встановлено в ході розгляду справи, пошкодження фасаду Будинку спричинені 06 лютого 2020 року. 29 вересня 2020 року експертом зроблено висновок про суму збитку, спричиненого цими пошкодженнями, в розмірі 74102 гривень, який складається із витрат, необхідних для відновлювальних робіт, далі -Висновок-1 (пункт ІІІ.5 Рішення) 02 грудня 2024 року експертом зроблено висновок про суму збитку, спричиненого цими пошкодженнями, в розмірі 95601,60 гривень, який становить вартість відновлювальних робіт на момент проведення дослідження, далі- Висновок-2, (пункті ІІІ.6). Згідно із мотивувальною частиною Висновку-2, під час його складення досліджувався Висновок-1, а також експертом проведено візуально-інструментальне обстеження житлового будинку, за результатами якого зафіксовано пошкодження, які за структурою та місцем розташування співставні з пошкодженнями, зафіксованими у Висновку-1. Суд бере до уваги, що Висновок-2 відповідає вимогам статті 102 ЦПК України, його підготовлено для подання до суду, а експерт обізнаний про кримінальну відповідальність, про що зазначено у висновку. В зв`язку із викладеним, Суд вважає цей висновок належним та допустимим доказом. Суд відхиляє заперечення представника Відповідача щодо цього висновку з підстав його недопустимості через незалучення Відповідача до огляду Будинку, а також застосування доктрини «плодів отруйного дерева». Так, відповідно до частини п`ятої статті 102 ЦПК України суд має право за заявою учасників справи або з власної ініціативи викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку. Відповідач не заявляв клопотань про виклик експерта в судове засідання, а також не заявляв заперечень по суті проведеного експертного дослідження. При цьому чинним законодавством України не передбачено залучення для проведення огляду об`єкту дослідження протилежної сторони у випадку складення висновку за заявою учасника справи. В зв`язку із викладеним, на думку Суду незалучення Відповідача до огляду не є підставою для визнання висновку експерта недопустимим. Стосовно доктрини «плодів отруєного дерева» Суд звертає увагу, що ця доктрина визнає недопустимими докази, в основу яких покладені недопустимі докази і які б неможливо було отримати в інший спосіб, окрім на підставі цих недопустимих доказів. Однак в цій справі під час експертного дослідження та складення Висновку-2, експерт самостійно проводив обстеження об`єкту дослідження, а також використовував інші дані, а не поклав в основу свого дослідження виключно Висновок-1. За таких обставин, Суд вважає, що Висновок-2 є достатнім та самостійним доказом у справі, визнання якого допустимим не залежить від допустимості або недопустимості Висновку-1. Одночасно Висновок-1 виготовлено не за заявою учасника справи, в ньому відсутні відомості, що його підготовлено для подання до суду, а також не зазначено, що експерти обізнані про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Таким чином, вказаний висновок не відповідає вимогам статей 102, 106 ЦПК України, тобто одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Відповідно до частини першої статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. В зв`язку із викладеним, Суд не бере до уваги Висновок-1 під час ухвалення рішення у справі. Таким чином, на підставі досліджених доказів, зокрема Висновку-2, Суд вважає, що Позивачем доведений розмір спричинених йому збитків внаслідок пошкодження фасаду Будинку в розмірі 95601 гривень 60 копійок. щодо особи, яка має відшкодувати шкоду Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Постановою суду у справі 352/502/20 (пункт ІІІ.4 Рішення), Відповідача визнано визнано у вчиненні 10 пострілів у напрямку Будинку. Згідно із показаннями свідка [PERSON] та висновком експерта ( пункти ІІІ.6,7 ІІІ.7 Рішення) пошкодження фасаду Будинку відбулись саме від пострілів, які здійснив Відповідач. Відповідачем не надано доказів, що вказані пошкодження могли бути спричинені від дій інших осіб, а не його, в тому числі протягом часу з 06 лютого 2020 року по 02 грудня 2024 року ( дату складення Висновку-2). Таким чином, Суд вважає, що пошкодження фасаду Будинку спричинені внаслідок дій Відповідача, в зв`язку із чим спричинені збитки мають бути відшкодовані саме Відповідачем. У відповідності до статті 12 Цивільного процесуального кодексу цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчинення чи невчиненням нею процесуальних дій. Позивачем надано суду докази на підтвердження обставин, на які Позивач посилається. Відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог, доказів на обгрунтування своїх заперечень, окрім постанови Івано-Франківського апеляційного суду, не надав. Відповідно, справа розглянута на підставі наявних доказів, за результатами дослідження яких Суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з Відповідача на користь Позивача майнової шкоди в розмірі 95601 гривня 60 копійок. V.2 щодо моральної шкоди Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, серед іншого полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як встановлено вище, Відповідачем вчинено адміністративне правопорушення, яке призвели до пошкодження майна Позивача. Таким чином, Судом встановлено факт протиправних дій Відповідача, які призвели до порушення охоронюваних прав Позивача. Суд вважає, що сам по собі факт вчинення протиправних дій, а тим більше адміністративного правопорушення, тягне за собою душевні страждання потерпілого. В той же час характер цих душевних страждань підлягає доказуванню та впливає на розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню. При вирішенні питання щодо розміру моральної шкоди, Суд бере до уваги висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 та відповідно до яких гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Суд констатує, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Відповідно до статті 12 Цивільного процесуального кодексу цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчинення чи невчиненням нею процесуальних дій. Позивачем не надано доказів, які б вказували на глибину його страждань, а також не заявлялось клопотання про призначення експертизи для встановлення розміру моральної шкоди ( на ймовірність подання якого зазначається в позовній заяві). В зв`язку із викладеним, при визначенні розміру моральної шкоди Суд виключно виходить із факту вчинення Відповідачем адміністративного правопорушення, яким пошкоджено майно Позивача та вважає, що розмір моральної шкоди підлягає стягненню в розмірі, наближено до мінімального, оскільки Позивачем не надано доказів моральних страждань, які б свідчили про більший розмір моральної шкоди. Таким чином, Суд вважає, що розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню в цій справі, становить 2000 гривень. V.3 щодо інших доводів представника Відповідача щодо щодо закриття провадження у справі на підставі статті 255 ЦПК України. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Згідно із постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 07 березня 2024 року у справі № 352/2638/20 ( пункт ІІІ.8 Рішення), предметом розгляду в цій справі було стягнення збитків та відшкодування моральної шкоди, спричинених [PERSON] , яка і була позивачем в тій справі. [PERSON] не пред`являв позовні вимоги у справі № 352/2638/20 та питання щодо відшкодування шкоди, спричиненої йому, не було предметом розгляду справи № 352/2638/20. Таким чином, предмет спору у справі № 352/2638/20 ( стягнення шкоди, заподіяної [PERSON] ) відрізняється від предмету спору у справі № 352/2432/24 ( стягнення шкоди, заподіяної [PERSON] ), а [PERSON] не був позивачем у справі № 352/2638/20. В зв`язку із викладеним, підстави для закриття провадження в цій справі на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України відсутні. щодо застосування строку позовної давності. Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини першої статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Суд вважає, що Позивач міг довідатись про порушення його права безпосередньо після події, а саме 06 лютого 2020 року, оскільки в Будинку проживали його близькі особи. Таким чином, за загальним правилом строк позовної давності сплинув 06 лютого 2023 року. Однак відповідно до пункту 5 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Таким чином, строк позовної давності продовжено на строк дії карантину. Карантин на території України установлено з 12 березня 2020 року постановою КМУ № 211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» В подальшому карантин неодноразово продовжувався постановами КМУ до 30 червня 2023 року. Крім того, відповідно до пункту 19 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України «період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії". Таким чином, строк позовної давності продовжено на строк дії воєнного стану . Воєнний стан введено в Україні з 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року. Пункт 19 Пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України виключено Законом України «Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», який набрав чинності з 04 вересня 2025 року. Таким чином, в період часу з 12 березня 2020 року (дати установлення карантину) до 04 вересня 2025 року (дати скасування пункту 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України» строк позовної давності продовжувався. Відповідно, на час звернення 15 вересня 2024 року Позивача до суду із позовною заявою в цій справі строк позовної давності не сплинув, в зв`язку із чим відсутні підстави для відмови в позові на підставі закінчення строку позовної давності. щодо неналежного Відповідача На час спричинення шкоди Відповідач був неповнолітньою особою. На час звернення Позивача до суду Відповідач набув повноліття. Відповідно до статті 1180 Цивільного кодексу України шкода, завдана неповнолітньою особою після набуття нею повної цивільної дієздатності, відшкодовується цією особою самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи, яка набула повної цивільної дієздатності, майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони дали згоду на набуття нею повної цивільної дієздатності і не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Обов`язок цих осіб відшкодувати шкоду припиняється з досягненням особою, яка завдала шкоди, повноліття. Таким чином, після досягнення Відповідачем повноліття, заподіяна ним шкода має відшкодовуватись саме ним, а не його батьками, в зв`язку із чим Вирішення питання щодо відсутності у Відповідача майна, достатнього для відшкодування завданого ним шкоди, не є предметом розгляду в цій справі. Окрім того, Відповідачем не надано будь-яких доказів щодо відсутності у нього майна для відшкодування завданої ним шкоди. В зв`язку із викладеним, Суд вважає, що саме [PERSON] є належним Відповідачем у цій справі, а доводи представника Відповідача є необгрунтованими. VI. Щодо судового збору Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 1241,02 гривні. Позов задоволено в сумі 97601,6 гривень, що становить 67,03 % від суми заявлених вимог. 67,03 % від суми сплаченого судового збору становить 831 гривню 90 копійок. Таким чином, з Відповідача на користь Позивача мають бути стягнуті судові витрати, які складаються із судового збору, в сумі 831 гривня 90 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved