Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-10 00:00:00

ТОВ "ФК "ЕЙС" звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 16 лютого 2024 року між ТОВ "Макс Кредит" та відповідачем [PERSON] укладено Договір кредитної лінії №00-9630751 в електронній формі з використанням електронного підпису, на умовах строковості, зворотності та платності. В подальшому, 21 жовтня 2024 року між ТОВ "Макс Кредит" та ТОВ "ФК "ЕЙС" було укладено договір факторингу №21102024-МК/Ейс, відповідно до умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача (відповідно до Реєстру боржників) за кредитним договором №00-9630751 від 16 лютого 2024 року в розмірі 40 834 грн. 80 коп. [PERSON] допустив виникнення заборгованості, загальний розмір якої станом на час звернення до суду становить 40 834 грн. 80 коп., яка складається: 6 600 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 34 234 грн. 80 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. За наведених обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у розмірі 40 834 грн. 80 коп., сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 7 000 грн. Ухвалою суду від 12 червня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 07 серпня 2025 року задоволено клопотання представника позивача Тараненка А. та витребувано від АТ " Універсал Банк" докази. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в поданому до суду клопотанні просив розгляд справи здійснювати у його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився. До суду подав відзив, згідно якого вказав, що позов не визнає та просить у задоволенні відмовити повністю. Крім того, посилався на те, що договір факторингу між ТОВ "Макс Кредит" та ТОВ "ФК "ЕЙС" було укладено до відкриття ним Договору кредитної лінії №00-9630751, тобто договір факторингу було укладено ще до виникнення кредитних первинних відносин. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, із застосуванням аналізу вимог чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 16 лютого 2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір №00-9630751 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, згідно якого відповідачу надано кредитний ліміт у розмірі 6 000 грн., строком на 360 календарних днів (п.1.2 кредитного договору). Пунктом 4.3.4 Договору передбачено, що Позичальник при реєстрації на сайті Кредитодавця зобов`язується вказувати повні, точні та достовірні відомості, включаючи свої персональні дані. Відповідач прийняв умови кредитного договору та підписала зазначений кредитний договір з використанням одноразового ідентифікатора (пароля-смс). Згідно довідки про ідентифікацію позивальника [PERSON] було ідентифіковано одноразовим ідентифікатором "66988" 16 лютого 2024 року о 18:03:06, надісланого на мобільний номер телефону [NUMBER] . ТОВ «Макс Кредит» виконало своє грошове зобов`язання та надало [PERSON] грошові кошти у розмірі 6 000 гривень. Вказана обставина підтверджується повідомленням від 30 жовтня 2024 року № 1289/10 про перерахування грошових коштів через ТОВ «Платежі Онлайн» та додатком до цього повідомлення, а також інформацією з АТ «Універсал Банк», викладеною у листі від 02 вересня 2025 року та доданою до цього листа довідкою про рух коштів по картці [PERSON] за період з 16 лютого 2024 року по 21 лютого 225 року. 22 жовтня 2024 року між ТОВ "Макс Кредит" та ТОВ "ФК "ЕЙС" укладено договір факторингу №21102024-МК/Ейс, відповідно до якого ТОВ "ФК "ЕЙС" приймає належні ТОВ «Макс Кредит» права вимоги до боржників, зокрема і до боржника [PERSON] . Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №21102024-МК/Ейс від 22 жовтня 2024 року, ТОВ "ФК "ЕЙС" набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 40 834 грн. 80 коп. Відповідно до розрахунку заборгованості у [PERSON] утворилася заборгованість за Договором кредитної лінії №00-9630751 від 16 лютого 2024 року у загальному розмірі 40 834 грн. 80 коп., яка складається: 6 600 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 34 234 грн. 80 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Альтернативного розрахунку заборгованості відповідачем суду не було надано. Згідно ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовій формі (ст.ст.205, 207 ЦК України). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію"). Отже, підписання договору (електронного правочину) за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора є належним та допустимим доказом на підтвердження укладення сторонами такого договору. Судом встановлено, що вищевказаний кредитний договір підписаний відповідачем електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового пароля-ідентифікатора. Укладення між сторонами вищевказаного правочину відповідачем не оспорюється та підтверджується належними та допустимими доказами. Тобто, підписавши договір одноразовим ідентифікатором, відповідач підтвердив, що він погоджується виконувати його умови та розуміє його зміст. З доводів позивача та досліджених судом доказів встановлено, що ТОВ "Макс Кредит" виконало свої зобов`язання та надало відповідачу кредитні кошти у розмірі, вказаному у кредитному договорі, шляхом перерахування коштів на банківську карту відповідача, що відповідачем не спростовано. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про виникнення договірних відносин між сторонами вищевказаного правочину з приводу отримання відповідачем кредиту у ТОВ "Макс Кредит". Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк та інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З досліджених судом доказів встановлено, що 22 жовтня 2024 року між ТОВ "Макс Кредит" та ТОВ "ФК "ЕЙС" укладено договір факторингу №21102024-МК/Ейс, відповідно до якого ТОВ "ФК "ЕЙС" приймає належні ТОВ «Макс Кредит» права вимоги до боржників, зокрема і до боржника [PERSON] . Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №21102024-МК/Ейс від 22 жовтня 2024 року, ТОВ "ФК "ЕЙС" набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 40 834 грн. 80 коп. Посилання відповідача на те, що договір факторингу було укладено ще до виникнення кредитних первинних правовідносин між ним та ТОВ "Макс Кредит" спростовуються дослідженими матеріалами справи. А також в матеріалах справи відсутні жодні договори, які укладалися між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс". Фактором та позивачем у справі є ТОВ "ФК "ЕЙС". Згідно ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредиторові, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. При вирішенні спору судом взято до уваги, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань своєчасно не здійснила погашення основної суми заборгованості та не повернула грошові кошти, отримані в кредит. Відповідач не надав суду доказів, які спростовували б розмір заборгованості (за тілом кредиту), а тому наданий позивачем розрахунок заборгованості в цій частині, за відсутності заперечень щодо такого розрахунку від відповідача, приймається судом як достовірний. Відповідно до ст.1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позивач, звертаючись до суду з вимогами про погашення заборгованості, просив стягнути, окрім заборгованості за тілом кредиту, також заборгованість за процентами за користування кредитними коштами. Згідно розрахунку заборгованості борг зі сплати відсотків за користування кредитом становить 34 234 грн. 80 коп., який на даний час не сплачений, в зв`язку з чим вказана сума також підлягає стягненню з відповідача. При вирішенні спору судом взято до уваги, що відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, та при цьому суд враховує, що відповідач належних доказів повернення грошових коштів за кредитним договором суду не надав. Контррозрахунку, який би спростовував неправильність розрахунку, поданого позивачем, відповідачем також не надано. Суд погоджується із визначеним позивачем розміром заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) та відсотками, які нараховані в межах строку договору. Дана сума заборгованості встановлена судом на підставі наданих доказів, а тому підлягає стягненню з відповідача в загальній сумі 40 834 грн. 80 коп. При вирішенні вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат суд виходить з наступного. За змістом ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позов задоволено, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати зі сплати позивачем судового збору в розмірі 2 422,40 грн. Частиною другою статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Заявлені позивачем до стягнення витрати на правову допомогу у зв`язку з розглядом вищезазначеної справи становлять 7 000 грн. Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч.1 ст.60, ч.4 ст.62 ЦПК України представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), повноваження якого підтверджуються довіреністю або ордером. Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 (у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу) передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, ЄСПЛ у своїх рішеннях від 12.10.2006 року у справі "Двойних проти України", від 10.12.2009 року у справі "Гімайдуліна і інші проти України", від 23.01.2014 року у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед проти України", від 26.02.2015 року у справі "Баришевський проти України" зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. До матеріалів справи представником позивача долучено договір про надання правничої допомоги № 07/04/25-02 від 07 квітня 2025 року, додаткову угоду №36 від 07 квітня 2025 року до договору № 07/04/25-02, акт прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги № 07/04/25-02 від 07 квітня 2025 року Відповідачем будь-яких клопотань про зменшення витрат на правову допомогу не направлялось. З наданих суду доказів вбачається, що 07 квітня 2025 року між позивачем ТОВ "ФК "ЕЙС" та адвокатським бюро "Тараненко та партнери" було укладено договір про надання правової допомоги № 07/04/25-02 від 07 квітня 2025 року. Згідно додаткової угоди №36 від 07 квітня 2025 року, укладеної між адвокатським бюро "Тараненко та партнери" та ТОВ "ФК "ЕЙС", адвокатське бюро зобов`язується здійснити представництво та захист інтересів клієнта у справі щодо стягнення кредитної заборгованості, зокрема, з [PERSON] . Згідно акту прийому-передачі наданих послуг, виконаних адвокатським бюро "Тараненко і партнери", необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ "ФК "ЕЙС" щодо стягнення кредитної заборгованості з [PERSON] адвокатським бюро було здійснено підготовку адвокатського запиту (1 година - 500 грн.), підготовку та подачу клопотання щодо отримання інформації (1 година - 500 грн.), вивчення матеріалів справи (2 години - 1000 грн.), складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості (2 години - 5000 грн.) та загальну вартість наданих послуг визначено в розмірі 7 000 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Окрім того, судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. Даний спір для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, відноситься до категорії спорів, що виникають з відносин банківського кредитування та є одним з найбільш розповсюджених судових спорів. У спорах такого характеру, за відсутності інших позовних вимог, відсутності протиріч між наявними у справі документами, судова практика є сталою. Великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають. Матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження б яких адвокат витратив значний час. Таким чином, для адвоката дана справа є звичайним спором простої складності та не потребувала значного обсягу часу для підготовки та звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості. Окрім того, суд вважає, що ознайомлення з матеріалами справи та складання позову не передбачають стільки часу та витрат, є неспівмірними зі складністю справи, а відтак повному відшкодуванню не підлягають. Також вирішення спору було здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без участі адвоката у судовому засіданні, який подав клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача. З огляду на викладене та беручи до уваги наведені законодавчі приписи та встановлені судом обставини справи та досліджені докази, судом не встановлено, що витрати позивача у заявленому розмірі мають характер необхідних, а їх розмір є розумним та виправданим, як обов`язкової умови для відшкодування таких витрат у повному обсязі іншою стороною, а відтак суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат за надання правничої допомоги у розмірі 4 000 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved