Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису щодо тимчасового обмеження прав колишньої невістки [PERSON] , яким просила вжити наступні заходи тимчасового обмеження її прав та покладення на неї обов`язків: заборони [PERSON] наближатися ближче, ніж на 500 метрів до місця проживання заявниці за адресою [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори або контактувати з заявницею через інші засоби зв"язку особисто і через третіх осіб. Заявниця свої вимоги мотивує тим, що вона є особою з другою групою інвалідності та перебуває на "Д" обліку у лікаря ортопеда-травматолога КНП "Снігурівської МЛ" з діагнозом "Двобічний гонартроз праворуч ІІІ стадії, ліворуч ІV стадії з анкілозом. Стійкі контрактури обох колінних суглобів. Виражений больовий синдром. Значне порушення функцій опори та ходьби. Крім того, вона має супутній діагноз: Ішемічна хвороба серця. Міокардіофіброз атеросклеротичний. СН ПА. З 2021 року її місце реєстрації та місце постійного проживання за адресою: [ADDRESS] . Вона переїхала до зазначеного будинку, коли її син [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, їй було надано у користування житлова кімната, де вона постійно мешкала. За вказаною адресою зареєстровані власники житла її син [PERSON] та колишня невістка [PERSON] . Син постійно мешкає у будинку та доглядає за нею, а невістка мешкає за адресою [ADDRESS] . 14 березня 2025 року рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області житловий будинок та земельна ділянка розташовані за адресою [ADDRESS] були поділені в натурі між власниками житла [PERSON] та [PERSON] . В рішенні суду не визначалось, якими приміщеннями вона має право користуватись, як користувач житлового будинку. Заявниця вважає, що в неї як у користувача житла є права та обов"язки, її ніхто не має права виганяти без надання іншого житла. Після вступу судового рішення в законну силу по теперішній час вона зазнає психологічного насильства з боку колишньої невістки [PERSON] . Її син ввечері іде на чергування, [PERSON] почала приходити в житловий будинок та вимагати її виселення з кімнати, яку вона займаю з моменту надання їй права на користування житлом. [PERSON] достовірно знаючи що вона є особою з інвалідністю, грубо висловлюється на її адресу, ображає словесно, принижує, вимагала щоб вона залишила житло. [PERSON] після поділу майна, замінила замки на двері гаражу, в якому залишився стояти її інвалідний візок, на її прохання повернути його відповідає відмовою, що теж чинить психологічне насильство над нею, людиною похилого віку. В черговий прихід до зазначеного будинку [PERSON] винесла з кімнати, де вона мешкала ортопедичне ліжко та пошкодила його, на вимогу відшкодувати вартість пошкодженого майна відповідає відмовою. Не витримавши психологічного тиску та образи з боку [PERSON] в кожний прихід, вона переїхала тимчасово жити до своєї родички за адресою [ADDRESS] . Квартира розташована на 5-му поверсі, у зв"язку з хронічними захворюваннями вона не виходить з квартири. За вказаних обставин, стверджує про те що [PERSON] позбавила її можливості повноцінного життя, змінила її уклад життя. Після отриманої психологічної травми вона звернулась до лікаря, який визначив що вона отримала психологічну травму та призначив лікування. Зазначає, що на теперішній час вона залишилась без житла, бо її житло пошкоджено та непридатне для проживання у зв"язку зі збройною агресією Російської Федерації. Єдине житло де вона може проживати, це будинок [ADDRESS] . На неодноразові звернення її сина з заявами до поліції, син отримував відписки що в діях [PERSON] відсутній склад правопорушень та що поліція не може знайти [PERSON] для складання протоколу про адміністративне правопорушення. Заявниця вважає себе особою, яка зазнала домашнього насильства, тому змушена звернутися з відповідною заявою до суду. В судовому засіданні представник заявниці [PERSON] - адвокат Мілюченко В. А. вимоги заяви підтримала та просила її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні вимоги зави не визнала, просила у її задоволенні відмовити. Пояснила, що заявниця проживає в кімнаті, яку рішенням суду виділено в її користування, вона дійсно вимагала аби заявниця виселилася з її кімнати, однак вона цього вимагала від колишнього чоловіка та сина заявниці [PERSON] . Іншого власного житла вона не має та хоче проживати у виділеній їй частині будинку. Згоду на вселення заявниці в будинок вона не давала, [PERSON] вселив заявницю в будинок без її згоди коли між ними вже в суді розглядалась справа про розірвання шлюбу. [PERSON] та заявниця створили такі умови, що вона вимушена була виселитися з будинку, та після набрання рішенням про поділ майна законної сили, вона почала вчиняти дії пов`язані з можливістю користування, однак ї чинять перешкоди. Також пояснила, що свідок [PERSON] проживає у спірному будинку та є зацікавленою, а медичну довідку від 14 червня 2025 року складав син свідка - [PERSON] . Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] , [INFO] (має повних 80 років), є особою\~з другою\~групою інвалідності\~та перебуває\~на "Д"\~обліку у\~лікаря ортопеда-травматолога\~КНП "Снігурівської\~МЛ"\~з діагнозом\~"Двобічний\~гонартроз праворуч\~ІІІ стадії,\~ліворуч ІV\~стадії з\~анкілозом.\~Стійкі контрактури\~обох колінних\~суглобів.\~Виражений больовий\~синдром.\~Значне порушення\~функцій опори\~та ходьби.\~Крім того,\~вона має\~супутній діагноз:\~Ішемічна хвороба\~серця.\~Міокардіофіброз атеросклеротичний.\~СН ПА. Належне заявниці житло за адресою по [ADDRESS] зазнало пошкодження внаслідок збройної агресії Російської Федерації, про що складено відповідний акт № 368/ІІ комісійного обстеження об"єкта. З 2021 року [PERSON] значиться зареєстрованою та проживає за адресою: по [ADDRESS] , що підтверджується відповідними записами в паспорті громадянина України серії [NUMBER] виданого 07 грудня 1998 року та будинкової книги. Право власності на вище зазначений будинок зареєстровано за [PERSON] (сином заявниці) та [PERSON] (колишньою невісткою заявниці). За даними Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено, що рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 14 березня 2025 року у справі № 485/1132/21 суд ухвалив, зокрема: Поділити в натурі житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями, земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,10 га, кадастровий номер 4825710100:38:009:0027 та земельну ділянку площею 0,0256 га, кадастровий номер 4825710100:38:009:0026, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , згідно висновкам експерта №23-2417 судової будівельно-технічної за варіантом поділу №l (графічне зображення варіанту №1, по домоволодінню співвласнику №1- частина будинку блакитного кольору; співвласнику №2 частина будинку помаранчевого кольору). Виділити [PERSON] в натурі як співвласнику №1 житловий будинок літ. «А-1»: «(ІІІ)1» кухня пл.2,42 кв.м.; «(ІІІ)2» коридор пл.4,58 кв.м.; «ІV» санвузол пл.4,00 кв.м.; «1-4» житлова пл.21,30 кв.м., загальною площею 32,30 кв.м., в тому числі житлової 21,30 кв.м.; господарчі будівлі: сарай літ. «Р-1»; навіс літ. «С-1», сарай літ.»В-1». Виділити [PERSON] в натурі як співвласнику №2 житловий будинок літ. «А-1»: «І» веранда пл.5,50 кв.м.; «ІІ» котельня пл.4,00 кв.м.; «1-1» коридор пл.5,40 кв.м.; «1-2» житлова пл.16,90 кв.м.; «1-3» житлова пл.5,80 кв.м., загальною площею 37,60 кв.м, в тому числі житлової 22,70 кв.м.; господарчі будівлі: сарай літ.»Е-1»; сарай літ «Г-1»; літня кухня літ. «Б-1»; веранда літ. «б-1»; вбиральня літ. «Д-1»; гараж літ. «Ж-1». У спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] (по частині кожному): огорожа №1; ворота №2; басина №3; водяний кран №4; замощення. Всього по володінню [PERSON] реальна частка 50/100; всього по володінню [PERSON] реальна частка 50/100. Зобов`язано [PERSON] та [PERSON] здійснити перепланування житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] : демонтувати дверний блок з приміщення «І» до приміщення «ІІІ»; закласти дверний проріз з приміщення «І» до приміщення «ІІІ» цеглою поштукатурити перегородки з обох сторін; демонтувати дверний блок з приміщення «1-1» до приміщення «1-4»; закласти дверний проріз з приміщення «1-1» до приміщення «1-4» цеглою та поштукатурити перегородки з обох сторін; кладка цегляної перегородки з дверним прорізом та встановлення дверного блоку у приміщенні «ІІІ» з метою улаштування наступних приміщень відповідно до вимог ДБН»: коридор «ІІІ»1 площею 2,42 кв.м.; кухні «ІІІ»2 площею 4,58 кв.м.; штукатурення нової цегляної перегородки з обох сторін в приміщенні «ІІІ»; облаштування дверного прорізу з монтажем дверного блоку з приміщення «1-4» до приміщення «ІІІ»1; улаштувати вхідні двері з двору до приміщення (ІІІ)1 площею 2,42 кв.м.- коридор; фарбування дверних блоків. Вхід у частину житлового будинку, яка надається у користування співвласника №1 організувати з вулиці через новий запропонований коридор «ІІ»1 площею 2,42 кв.м. Вхід у частину житлового будинку, яка надається у користування співвласника №2 залишається без змін та здійснюється через існуючу веранду «І» площею 5,50 кв.м. Припинено між [PERSON] та [PERSON] право спільної часткової власності на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] . Виділено [PERSON] в натурі як співвласнику №1 земельну ділянку площею 0,1 га кадастровий номер 4825710100:38:009:0027 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 500,00 кв.м. в тому числі в особистому користуванні під будівлями - 137,70 кв.м., в тому числі: під житловими будівлями - 44,30 кв.м.; під господарськими будівлями та спорудами - 93,40кв.м.; в особистому користуванні під двором та городом - 313,30 кв.м.; в загальному користуванні під двором - 49,00 кв.м. Виділено [PERSON] в натурі як співвласнику №2 земельну ділянку площею 0,1 га кадастровий номер 4825710100:38:009:0027 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд частину площею 500,00 кв.м в особистому користуванні під будівлями 157,90 кв.м, в тому числі під житловими будівлями - 49,70 кв. м; під господарськими будівлями та спорудами - 108,20 кв.м, в загальному користуванні під двором - 49,00 кв. м. Прохід (проїзд) на земельну ділянку площею 1000 кв.м здійснюється для обох співвласників через існуючі ворота з хвірткою №2 з боку [ADDRESS] . Виділено [PERSON] в натурі як співвласнику №1 земельну ділянку площею 256 кв.м. кадастровий номер 4825710100:38:009:0026 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 128 кв.м. Виділено [PERSON] в натурі як співвласнику №2 земельну ділянку площею 256 кв.м. кадастровий номер 4825710100:38:009:0026 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд частину площею 128 кв.м . Припинено між [PERSON] та [PERSON] право спільної часткової власності на земельну ділянку площею 0,0256 га кадастровий номер 4825710100:38:009:0026 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельну ділянку площею 0,1 га кадастровий номер 4825710100:38:009:0027 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Судове рішення набрало законної сили 15 квітня 2025 року. 31 липня 2025 року заявниця зверталася до ВП № 2 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області з заявою про вчинення відносно неї домашнього насильства зі сторона [PERSON] з підстав викладених нею в заяві про видачу обмежувального припису. Згідно повідомлення начальника ВП № 2 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області С. Заєць, вище вказану заяву [PERSON] зареєстровано в ІТС ІПНП відділенням поліції № 2 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області за № 6303 від 01 серпня 2025 року. Під час проведення перевірки встановлено, що в даній події відсутній склад кримінального та адміністративного правопорушення, у зв"язку з чим відповідно до ст. 15 ЗУ "Про звернення громадян" прийнято рішення про припинення подальшого розгляду даного звернення. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що в червні 2025 року проходячи повз будинок в якому проживає заявниця, почули як [PERSON] голосно вимагала виселитися з будинку. в будинок вони не заходили, та не знають хто ще був в будинку. Коли вони повертались, то зайшли в будинок аби дізнатися що сталося, та побачили заявницю в стресовому стані, надали їй медичну допомогу. Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Правовідносини, що склалися між учасниками справи регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 7 грудня 2017 року за № 2229-VIII (далі Закон № 2229-VIII), а також міжнародно-правовими актами, під час вирішення такої категорії справ обов`язковому застосуванню підлягає судова практика Європейського суду з прав людини. Частиною 2 ст. 3 Закону № 2229-VIII, визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких батьки. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону № 2229-VIII рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини 1 статті 1 Закону №2 229-VIII визначено, що оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Суд під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису має надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів як заявника, так і осіб, відносно яких заявник просить видати обмежувальний припис, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди також мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини і, перш за все, прав жінок. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушенням прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства. Невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 3504 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Наведені висновки сформульовано у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2020 року у справі № 753/8626/19 (провадження № 61-15016св19). Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як вбачається із змісту ст. 350-4 ЦПК України особа, яка звертається до суду із заявою про видачу обмежувального припису, повинна зазначити обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та надати докази, що їх підтверджують (за наявності). У разі неможливості надати докази, до заяви може бути додано клопотання про їх витребування. Заявниця не надала жодних доказів систематичності та продовжуваності встановлених фактів неправомірних дій щодо неї винної особи. Заявниця посилається на те, що [PERSON] тривалий час вчиняє психологічне насильство проти неї, а саме ображає у нецензурній формі, принижує, забороняє користуватись житлом, виганяє з будинку, не надає інвалідний візок, псує належне їй майно. але до органів Національної поліції України з приводу фактів психологічного насильства над нею звернулася лише один раз, та за вказаних нею обставин під час проведення перевірки встановлено, що в даній події відсутній склад кримінального та адміністративного правопорушення. Заявницею надані повідомлення ВП № 2 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області адресовані її сину [PERSON] про надання відповіді за його зверненнями до відділу поліції 25 квітня, 05 червня та 20 червня 2025 року щодо незаконного проникнення колишньої дружини [PERSON] на територію його домоволодіння, та також повідомлено про відсутність склад кримінального та адміністративного правопорушення. Тобто заявниця не надала суду доказів, на підставі яких можна зробити висновки про наявність ризиків домашнього насильства, або продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Таким чином, враховуючи, що суду не надано достатніх належних, допустимих, та переконливих доказів для оцінки ризиків вчинення насильства заінтересованою особою відносно заявниці, настання наслідків його вчинення, що надавало б правову підставу для видачі обмежувального припису, суд дійшов до висновку що в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису слід відмовити. \~ \~ \~ \~Крім того, суд також враховує те, що як встановлено судом, [PERSON] є власником реальної частки 50/100 житлового будинку [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. \~ \~ \~ \~Згідно з вимогами ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. \~ \~ \~ \~Статтею 318 ЦК України, визначено, що суб`єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу. \~ \~ \~ \~Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. \~ \~ \~ \~Згідно з вимогами ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону . При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог ч.1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог ст.320 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. \~ \~ \~ \~Проаналізувавши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Суд вважає, що такий вид заходу тимчасового обмеження прав [PERSON] , як заборона [PERSON] наближатися ближче, ніж на 500 метрів до місця проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] , є втручанням у мирне володіння майном і порушує право заінтересованої особи на житло. Окрім того, заявниця та її син [PERSON] почали звертатися з заявами до поліції щодо вчинення [PERSON] домашнього насильства та вчинення кримінальних правопорушень невдовзі після набрання законної сили рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 14 березня 2025 року про поділ майна подружжя. При цьому в судовому засіданні встановлено, що заявниця проживає в кімнаті яку згідно рішення суду виділено в користування колишній невістці [PERSON] . Заявниця відмовляється виселятися з кімнати виділеної [PERSON] . Таким чином, між заявницею та [PERSON] існує спір щодо користування майном, та сварки відбуваються саме з цього приводу. З показань допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] також вбачається про існування спору щодо користування майно, та не вбачається про вчиненння будь-якої форми домашнього насильства відносно заявниці. Враховуючи викладене, на думку суду, в діях [PERSON] відсутня будь яка форма домашнього насильства, та подавши заяву про видачу обмежувального припису заявниця намагається створити перешкоди [PERSON] у користуванні належним їй майном, та на думку суду саме заявниця з сином створюють конфліктні ситуації.

Outcome: dismissed