Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

У серпні 2025 року позивач ТОВ "Фінансова компанія "Еліт фінанс" звернулося до суду з позовом в якому просить стягнути з [PERSON] , [INFO] заборгованість у розмірі 32850,21 грн., судовий збір в розмірі 3028 грн. та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 9200 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 16.08.2019 АТ "Альфа-банк" та [PERSON] уклали договір про надання кредиту №501174865, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит в сумі 23693,19 грн., строком на 12 місяців, на споживчі потреби, з відсотковою ставкою 45%. АТ "Альфа-банк" виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 23693,19 грн., в сою чергу позичальник не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого виникла заборгованість. 22.02.2021 між АТ "Альфа-банк" та ТОВ "ФК Форт" укладено договір факторингу, за умовами якого права вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ "ФК Форт". У подальшому 23.02.2021 між ТОВ "ФК Форт" та ТОВ "Фінансова компанія "Еліт фінанс" укладено договір факторингу, за умовами якого права вимоги за кредитним договором перейшло до них. Таким чином, ТОВ "ФК "Еліт фінанс" набуло статусу кредитора за кредитним договором від 16.08.2019, укладеним між АТ "Альфа-банк" та [PERSON] . Згідно розрахунку заборгованості станом на 23.02.2021 розмір заборгованості відповідача становить 32850,21 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 23693,19 грн. та відсотками за користування кредитом - 7957,02 грн. Ухвалою суду від 18.08.2025 відкрито провадження у справі, розгляд її призначено у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи здійснювати за його відсутності. Позовну заяву підтримують у повному обсязі та просять задовольнити. Проти заочного рішення не заперечують. У судові засідання, призначені на 08.09.2025 та 22.09.2025, відповідач не з`явився, до суду повернулися конверти з відмітками про невручення рекомендованих листів у зв`язку з відсутністю адресата за зареєстрованою адресою проживання. Крім того, відповідач у судове засідання, призначене на 22.09.2025, про час і місце розгляду справи повідомлений через оголошення на офіційному вебсайті суду. Відзив на позов, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надходили. З викладених обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення на підставі ст.280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку. Позивач посилається на те, що 16.08.2019 відповідач звернувся до АТ "Альфа-Банк" із офертою на укладання угоди про надання кредиту №491019202, якою запропонував банку укласти угоду про надання споживчого кредиту та того ж дня було надано паспорт споживчого кредиту, встановлено графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг. З наданих документів вбачається, що [PERSON] мав бути виданий кредит в сумі 30000 грн. зі сплатою процентів у розмірі 45 % річних. Однак, жоден з наданих позивачем документів АТ "Альфа-Банк" не містить підпису [PERSON] , а також у них відсутні дані про їх укладення в електронній формі. 22.02.2021 між АТ "Альфа-Банк" та ТОВ "ФК Форт" укладено договір факторингу № 1, у відповідності до умов якого фактор зобов"язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити фактору право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведено в Додатку №1-1 до Договору. Сторони погодили, що до фактора переходять всі права, які належать клієнту за договорами, на умовах передбачених ними. Згідно акту приймання-передачі реєстру боржників від 22.02.2021 до договору факторингу № 1 від 22.02.2021, укладеного між АТ "Альфа-Банк" та ТОВ "ФК Форт", клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників кількістю 10590. Загальна сума заборгованості складає: за тілом, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами - 219536249,91 грн., за штрафними санкціями (неустойками, пенею) - 23894743,61 грн. Відповідно до платіжного доручення №35 від 23.02.2021, ТОВ "ФК "Форт" сплатило АТ "Альфа-Банк" за право вимоги згідно договору факторингу №1 від 22.02.2021, кошти в сумі 14235001,00 грн. З реєстру\~договорів,\~права вимоги\~за якими\~відступаються та\~боржників за\~такими договорами\~до договору\~факторингу №\~1\~від 22.02.2021,\~вбачається,\~що [PERSON] \~ за кредитним договором №501174865 від 16.08.2019 має заборгованість в сумі 32850,21 грн., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту - 23693,19 грн., заборгованості по відсоткам - 7957,02 грн., заборгованості за штрафними санкціями - 1200 грн. 23.02.2021 між ТОВ "ФК Форт" та ТОВ "ФК "Еліт фінанс" укладено договір факторингу №01-23-02/21, у відповідності до умов якого фактор зобов"язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити фактору право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведено в Додатку №1-1 до Договору. Сторони погодили, що до фактора переходять всі права, які належать клієнту за договорами, на умовах передбачених ними. Згідно акту приймання-передачі реєстру боржників від 23.02.2021 до договору факторингу №01-23-02/21 від 23.02.2021, укладеного між ТОВ "ФК Форт" та ТОВ "ФК "Еліт фінанс", клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників кількістю 10590. Загальна сума заборгованості складає: за тілом, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами - 219536249,91 грн., за штрафними санкціями (неустойками, пенею) - 23894743,61 грн. Відповідно до платіжного доручення №129 від 23.02.2021, ТОВ "ФК "Еліт фінанс" сплатило ТОВ "ФК "Форт" за право вимоги згідно договору факторингу №01-23-02/21 від 23.02.2021, кошти в сумі 13235000,00 грн. З реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються та боржників за такими договорами до договору факторингу №01-23-02/21 від 23.02.2021, вбачається, що [PERSON] за кредитним договором №501174865 від 16.08.2019 має заборгованість в сумі 32850,21 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту - 23693,19 грн., по відсоткам - 7957,02 грн., за штрафними санкціями - 1200 грн. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №501174865 від 16.08.2019, станом на 22.02.2021, [PERSON] має заборгованість в розмірі 23693,19 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту - 23693,19 грн., за відсотками - 7957, 02 грн., по штрафу за прострочку платежів - 1200 грн. Відповідно до виписки по особовим рахункам з 16.08.2019 по 22.02.2021, [PERSON] , вона складена та надана АТ "Сенс банк". Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Згідно приписів ст.ст.202, 205 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно частини першої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦПК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди. Частина 3 статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). У постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц зроблено висновок, що підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого у письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника(-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року в справі №227/3760/19-ц вказано, що укладеним є такий правочин (договір), щодо якого сторонами у належній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. З викладених положень закону та позицій Верховного Суду можна зробити висновок, що у разі відсутності власноручного підпису сторони договору на документі слід вважати, що волевиявлення сторони на укладення правочину відсутнє і правочин не відповідає вимогам, які встановлюються до його письмової форми, а тому такий договір є неукладеним. Згідно ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Як вбачається з оферти на укладення угоди про надання кредиту №501174865 від 16.08.2019, акцепту, паспорта споживчого кредиту та графіку платежів наданих позивачем до позовної заяви, у них відсутній підпис позичальника [PERSON] . Також, у наданих документах відсутня інформація про їх укладення в електронній формі, як і не надано відповідних доказів про це. Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту укладення сторонами кредитного договору №501174865 від 16.08.2019. Крім того, за приписами ч.1 ст.1046 та ч.2 ст.1054 ЦК України кредитний договір є укладеним з моменту передання грошей. Саме в обов`язок позивача входить довести не лише факт підписання договору, а і факт передачі грошей. Аналогічні за змістом правові висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 в справі № 6-1967цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 в справі № 464/3790/16-ц, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.10.2020 в справі №194/1126/18. Відповідно до пункту 1.3. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22 (чинної на момент виникнення спірних правовідносин), встановлено, що вимоги цієї Інструкції поширюються на всіх учасників безготівкових розрахунків, а також на стягувачів та обов`язкові для виконання ними. Згідно пункту 1.13 вказаної Інструкції, під час здійснення розрахунків можуть застосовуватись розрахункові документи на паперових носіях та в електронному вигляді. Ця Інструкція встановлює правила використання під час здійснення розрахункових операцій таких видів платіжних інструментів: меморіального ордера; платіжного доручення; платіжної вимоги-доручення; платіжної вимоги; розрахункового чека; інкасового доручення (розпорядження). За однотипними операціями банки можуть складати зведені меморіальні ордери відповідно до вимог, визначених нормативно-правовим актом Національного банку з організації операційної діяльності в банках України, і внутрішніх процедур банку. Доказами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно норм ст.9 ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Таким чином, належним та достовірним доказом проведення безготівкового розрахунку є відповідний платіжний документ, передбачений положеннями Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22, заповнений відповідно до вимог цього нормативного документу, Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", та який містить відповідні відмітки про виконання цього платіжного документа банком платника. Однак, позивачем на підтвердження своїх вимог не надано жодних доказів (письмових або електронних), які б відповідали вимогам щодо платіжних документів, та підтверджували факт перерахування АТ "Альфа-Банк" відповідачу суму кредиту на зазначений в договорі поточний рахунок, дату їх отримання, що унеможливлює перевірку правильності проведеного позивачем розрахунку заборгованості, а тому відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, штрафу, зазначені в розрахунку, є доведеними. Розрахунок заборгованості складений позивачем, на який він посилається, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу. За своїм змістом розрахунок заборгованості є складеним позивачем розрахунковим документом. Додану до позовної заяви виписку по особовим рахункам, суд до уваги не приймає, оскільки вона складена та надана АТ "Сенс банк", тоді як [PERSON] звертався до АТ "Альфа-Банк". Також дана виписка не містить даних про особу, яка її сформовала та не підписана, а документів про те, що АТ "Сенс банк" є учасником у спірних правовідносинах позивачем не надано. На підтвердження правильності складеного розрахунку, позивачем іншої виписки по рахунку відповідача, з якої можна було б встановити факт перерахування кредитних коштів, їх використання, рух коштів по рахунку та наявність заборгованості, не надано. Верховний Суд в постанові від 17.12.2021 по справі № 278/2177/15-ц зробив висновок, що заборгованість за кредитом має доводитись первинними касовими документами, наприклад виписками за картковими рахунками за кредитним договором. Крім того, за відсутності підтверджуючих даних про перерахування 16.08.2019 відповідачу кредиту в сумі 30 000 грн., відомості зазначені в договорі та розрахунку заборгованості за даним договором суд не може вважати достовірними та такими, які підтверджують зазначені в них відомості, оскільки не підтверджуються іншими належними та допустимими доказами, а тому викликають сумнів в їх достовірності. Також, розмір кредитних коштів, зазначені у позовній заяві в сумі 23693,19 грн., які видані відповідачу, не відповідають наданим документам АТ "Альфа-Банк", згідно яким сума кредиту становить 30000 грн. Виходячи з встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити за їх недоведеністю. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов"язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, тому судовий збір та витрати на професійну правову допомогу з відповідача не стягуються. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed