Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Первомайської міської ради Миколаївської області, треті особи: Друга первомайська державна нотаріальна контора Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Акціонерне товариство «Ощадбанк» про припинення арешту нерухомого майна, обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Цихонею В.А. 10.08.2004, він є власником 1/5 частини житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] . Маючи намір розпорядитись належним йому майном, у нотаріуса він дізнався про наявнясть обтяження у вигляді заборони відчуження вказаного будинку. Так, відповідно до реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, у реєстрі наявна наступна інформація: «Реєстраційний номер обтяження: 3419914. Зареєстровано:05.07.2006 15:49:04 за № 3419914 реєстратором: Друга первомайська державна нотаріальна контора, 55213, Миколаївська обл., Первомайський р., м. Первомайськ, вул.Грушевського,1, (05161)7-54-76; info_2@pmm.mk.notary.gov.ua Підстава обтяження: повідомлення, б/н, 30.11.1990, Первомайський Ощадбанк Об`єкт обтяження: будинок, состав:ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, адреса: [ADDRESS] . Власник: [PERSON] , [PERSON] , Причина відсутності коду: архівний запис Додаткові дані: Архівний номер: 1885028NIKOLAEV9, Архівна дата: 26.11.1999, Дата виникнення: 30.11.1990, № реєстра: 52981-65, внутр. № Е101413В2CF0432A7E5A, комментарий: 114/161-а Первом.нк». Наявність вказаного обтяження порушує його права як власника, в зв`язку з чим, він звернувся до суду із даним позовом. \~ \~ \~ \~Позивач та його представник адвокат Єрмоленко А.В. в судове засідання не з`явились, проте подали до суду клопотання про розгляд даної справи за їх відсутності. \~ \~ \~ \~Представник відповідача Первомайської міської ради Бойченко Є.О. в судове засідання не з`явився, проте подав заяву про розгляд даної справи за вісутності представника відповідача , проти задоволення позовної заяви не заперечує. \~ \~ \~ \~Представник третьої особи - Другої первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в судове засідання також не з`явився, проте від державного нотаріуса Бутрей І. до суду надійшло клопотання про розгляд даної справи за відсутності представника держнотконтори, при вирішенні даного питання покладаються на розсуд суду. \~ \~ \~ \~Представник третьої особи - АТ «Державний ощадний банк України» в судове засідання не з`явився, проте від представника третьої особи Комаровського С.З. надійшли посисьмові пояснення в яких представник послався на відсутність у третьої особи відомостей про наявність у відповідача боргових зобов`язань перед цією третьою особою, застави тощо, які могли б стати підставою для накладення спірного арешту майна. На підставі викладеного третя особа просила суд ухвалити рішення у відповідності до вимог законодавства. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши заяви сторін у справі, третіх осіб, матеріали справи, інвентаризайфну справу на житловий будинок [ADDRESS] , дійшов наступного висновку. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Цихонею В.А. 10.08.2004, зареєстрованого за № 4770, [PERSON] є власником 1/5 частини житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] (а.с.13,14,16,17). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого мана у відповідному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, наявний архівний запис про обтяження, реєстраційний номер обтяження: 3419914. Зареєстровано:05.07.2006 15:49:04 за № 3419914 реєстратором: Друга первомайська державна нотаріальна контора, 55213, Миколаївська обл., Первомайський р., м. Первомайськ, вул.Грушевського,1, (05161)7-54-76; info_2@pmm.mk.notary.gov.ua Підстава обтяження: повідомлення, б/н, 30.11.1990, Первомайський Ощадбанк Об`єкт обтяження: будинок, состав:ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, адреса: [ADDRESS] . Власник: [PERSON] , [PERSON] , Причина відсутності коду: архівний запис Додаткові дані: Архівний номер: 1885028NIKOLAEV9, Архівна дата: 26.11.1999, Дата виникнення: 30.11.1990, № реєстра: 52981-65, внутр. № Е101413В2CF0432A7E5A, комментарий: 114/161-а Первом.нк» (а.с.17). Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, ЦК України, Закону України «Про виконавче провадження», Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень»,\~Першим протоколом до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Так, відповідно до ст.124 Конституції України, ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. За змістом положень ст.41 Конституції України, ст.ст.179, 181, 316, 317, 319, 321, 328, 380 ЦК України, правом власності є право особи на річ (нерухоме майно, різновидом якого домоволодіння), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Положеннями ст.41 Конституції України,\~ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків та у порядку, встановленому законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Положеннями ст.391\~ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Нормою ст.16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Аналогічні положення містить норма\~ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV. Згідно ч.ч.1, 5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Схожа норма міститься у ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV. За змістом ст.ст.12,13,76,81,89 ЦПК України, суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених норм законодавства, суд дійшов висновку про неможливість задоволення позову, виходячи з наступного. Так, відповідно до ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII,\~ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі №643/3614/17 дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої ст.19\~ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (п.37). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі №905/386/18 зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Аналогійний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 травня 2020 року по справі №554/8004/16-ц. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках\~особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (провадження №11-680апп19) та у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2021 року по справі №554/5912/19-ц, від 08 грудня 2022 року по справі №331/1383/20, від 22 січня 2025 року по справі №207/3013/20. У постанові від 17 квітня 2018 року по справі №523/9076/16-ц Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному\~ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та ухвалює рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Отже, підсумовуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що позивачем пред`явлено позовні вимоги про звільнення належного йому майна з-під обтяження до Первомайської міської ради, однак спірний арешт накладався не відповідачем, не в інтересах відповідача і не на майно відповідача (як боржника), позивач мотивує свої вимоги зокрема і тим, що він не має жодного відношення до [PERSON] , яку у відповідному державному реєстрі зазначено як особу, на майно якої накладався арешт, однак фактично його накладено на майно позивача, і вказана особа позивачем не визначена як відповідач по справі, як і АТ «Державний ощадний банк України», який значиться у відомостях державного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна як особа, за ініціативою якої (в інтересах якої) і було накладено спірний арешт, суд приходить до висновку про пред`явлення позивачем позовних вимог до неналежного відповідача, що є беззастережною підставою для відмови у задоволенні позову. Відмовляючи у задоволенні позову, суд також враховує той факт, що стороною позивача не з`ясовувалось на підставі чого чи межах якої справи, на виконання якого зобов`язання накладалось спірне обтяження . Суд же не має права самостійно збирати докази (ст.13 ч.2 ЦПК України). Крім того, з матеріалів позову вбачається та підтверджується доказами, які додано до позову, що позивач є не єдиним власником житлового будинку по [ADDRESS] , а лише власником 1/5 його частини, в той же час до справи не залучено інших співвласників будинку. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. Таким чином, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. В силу вимог ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати, слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed