Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-17 00:00:00

В липні 2025 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням. В обґрунтування позову посилався на те, що він працював у шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача у наступні періоди: з 06.11.2001 рік по 21.05.2010 рік - підземним прохідником на шахті ім.Артема Шахтоуправління з підземного видобутку руди ВАТ КДГМК «Криворіжсталь», ВАТ «Міттал Стіл Кривий Ріг», ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (на даний час правонаступником є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»). Робота у шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача (8 років 6 міс.) спричинила значну шкоду здоров?ю позивача, у зв?язку з чим йому було встановлено наступне професійне захворювання: - радикулопатію попереково-крижову та шийну, полісегментарну на фоні остеохондрозу та деформуючого спондильозу шийного та попереково-крижового відділів хребта, зі стійким больовим і м?язово-тонічним синдромами, та різко вираженими порушенням біомеханіки хребта, нейродистрофічним синдромом у вигляді плечолопаткового періартрозу ПФС першого-другого ст, деф. артрозу ліктьових, ПФ першого ст. та колінних суглобів ПФ першого-другого ст., периферичним нейросудинним синдромом з порушенням трофіки кистей, рецедивуючий перебіг. Відповідно до виписки з акту огляду МСЕК від 13.04.2010 року позивачу було встановлено 50% втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності первинно. Надалі випискою із акту огляду МСЕК до довідки від 02.04.2015 року позивачу було встановлено 35% втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності безстроково. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, чим йому була завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач відчуває постійні фізичні страждання, наслідком чого є порушення звичного способу життя, потреба додаткових зусиль для організації життя, порушення нормальних життєвих зв`язків, внаслідок неможливості вести активне життя. На підставі викладеного, просив суд стягнути з відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 296\~000,00 грн, без утримання податків і зборів. Ухвалою суду від 15 липня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. 01 серпня 2025 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що вимоги позивача є необґрунтованими. Наявність шкідливих умов праці на деяких робочих місцях є об`єктивним явищем. Виробнича діяльність підприємства, яке використовує працю робітників ц шкідливих умовах праці не є протиправною за умови дотримання роботодавцем гарантій прав працівників на охорону праці. Відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував. Підстави для відшкодування позивач моральної шкоди відсутні. Окрім того, заявлений до відшкодування розмір шкоди є завищеним. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до\~ст. 247 ч. 2 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] працював на підприємстві відповідача у наступні періоди: з 06.11.2001 рік по 21.05.2010 рік - підземним прохідником на шахті ім.Артема Шахтоуправління з підземного видобутку руди Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», ВАТ «Криворізький гірничо-металургійний комбінат «Криворіжсталь», ВАТ «Міттал Стіл Кривий Ріг», ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (на даний час правонаступником є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»). 21.05.2010 року був звільнений за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію, ст. 38 КЗпП України. Вказане підтверджується копією Трудової книжки. (а.с. 14-15) Відповідно до копії Акта №8 розслідування хронічного професійного захворювання від 23 лютого 2010 року (форми П-4) (далі Акт), [PERSON] було встановлено діагноз: радикулопатія попереково-крижова та шийна, полісегментарна на фоні остеохондрозу та деформуючого спондильозу шийного та попереково-крижового відділів хребта, зі стійким больовим і м?язово-тонічним синдромами, та різко вираженими порушенням біомеханіки хребта, нейродистрофічним синдромом у вигляді дв. плечолопаткового періартрозу ПФС першого-другого ст., деф. артрозу ліктьових, ПФ першого ст. та колінних суглобів ПФ першого-другого ст., периферичним нейросудинним синдромом з порушенням трофіки кистей, рецедивуючий перебіг. В пункту 16 Акта вказано, що професійне захворювання у позивача виникло за таких обставин: РУ ім. Дзержинського, шахта Гігант: з 25.03.1981 по 27.08.1981 підземний гірничий робіт 27.08.1981 по 07.09.1985 - підземний бурильник шпурів, з 07.09.1985 по 26 11.1987 - підземний буряльник штурів з проведеням вибухових робіт, з 26.11.1987 по 01.10.1989 - підземний вибуховик, шахта Гігант з 01.10.1989 по 13.10.1991 - підземний гірничий робітник, ШУ «Криноріжсталь», шахта ім. Артема з 06.11.2001 по 08.04.2004 - прохідник (підземний); ШУ «Криворіжсталь» , шахта ім. Артема з 08.04.2004 по 12.01.2006 - прохідник (підземний), ШУ «Міттал Стіл Кривий Ріг» з 12.01.2006 по 14.06.2007 - прохідник (підземний), ШУ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з 14.06.2007 по теперішній час - прохідник (підземний). Протягом зазначеного стажу виконував важку роботу, через недосконалість робочих місць. Причина професійного захворювання - важка фізична праця (пункт 17 Акта). Маса вантажу, що піднімається та перемішується 38-40 кг при нормі до 30 кг; нахили корпуса вимушені, більше 30 град. 320 разів за зміну; важкість роботи відноситься до III кл. 2 ст. (а.с. 10-13) Відповідно до виписки із акту огляду МСЕК серії 10 ААА №022668 від 13.04.2010 року позивачу було встановлено 50 % втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності первинно. (а.с. 6) Випискою із акту огляду МСЕК серії 10АAА №070376 від 19.04.2011 року позивачу було встановлено 50 % втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності повторно. (а.с. 7) Випискою із акту огляду МСЕК до довідки серії АБ №0003435 від 27.03.2013 року позивачу було встановлено 35 % втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності повторно. (а.с. 8) Випискою із акту огляду МСЕК до довідки серії 12ААА №003895 від 02.04.2015 року позивачу було встановлено 35 % втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності безстроково. (а.с. 9) Відповідно до наданих копій виписок, виписок-епікризів із медичної карти стаціонарного хворого, позивач неодноразово проходив обстеження та знаходився на стаціонарному лікуванні у зв`язку з професійними захворюваннями. (а.с. 16-19) Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно з ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Частиною 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Вирішуючи питання про покладення відповідальності за завдану позивачу моральну шкоду на відповідача, суд виходить з того, що професійне захворювання виникло у позивача, зокрема, під час його роботи на підприємстві відповідача, що підтверджується копією Акта №8 розслідування хронічного професійного захворювання від 23.02.2010 року (форми П-4). (а.с. 10-13) Таким чином, суд приходить до висновку, про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло, зокрема, з вини ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів. Отже, позивачу було заподіяно моральну шкоду і він має право на її відшкодування. Так, у зв`язку з захворюванням позивач втратив своє здоров`я, яке не підлягає відновленню через суттєві та безповоротні зміни в його організмі, переносить постійні болі, курси лікування забирають багато часу, віднімають багато сил та енергії, змушують витрачати великі суми коштів на лікування. Все це постійно і негативно позначається на душевному та фізичному стані. Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Сам факт втрати професійної працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третястатті 23 ЦК України). Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється на підставі статті 237-1 КЗпП України, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації. Так, судом встановлено, що позивач зазнав фізичного болю, а також страждання у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я. Лікування позивача вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з наступного: життя і здоров`я людини найвища соціальна цінність, невід`ємні два поняття. Оскільки, якщо втрачене здоров`я, то немає того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною. Отже, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний дискомфорт, обмежений в можливості звичайних повсякденних занять та активному спілкуванні, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, де виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності у розмірі 55% безстроково та третьої групи інвалідності, періоду роботи на підприємстві відповідача у шкідливих умовах праці, судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода, тому суд вважає необхідним позов задовольнити частково та призначити позивачу компенсацію з відповідача в розмірі 230 000,00 грн, без врахування податку з доходу фізичних осіб. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Також у відзиві на позов відповідач заявив клопотання про витребування у позивача довідку із банківськими реквізитами для поповнення. Відповідно до вимог ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. До суду не надано доказів, що у відповідача виникли складнощі в отриманні даного доказу та підтвердження, що позивач, при виконанні рішення не надасть дані відомості самостійно, тому суд не вбачає підстав для задоволення клопотання про витребування доказів. Окрім того, наявність у позивача банківського рахунку не стосуються предмету спору. Також додані до позовної заяви письмові докази підтверджують обставини, на які він посилається у позовній заяві, а саме, щодо роботи позивача на підприємстві відповідача у шкідливих умовах, складання відповідачем акту за формою П-4 розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання у позивача, встановлення позивачу висновком МСЕК стійкої втрати професійної працездатності внаслідок професійного захворювання. Як визначено постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 210/3177/17, право працівника на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання, настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності. Таким чином, факт встановлення позивачу стійкої втрати працездатності висновком МСЕК вже є підставою для відшкодування йому моральної шкоди. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 2 300,00 грн.

Outcome: partial