Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

27.10.2023 до Вишгородського районного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до Петрівської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно, у якій позивач просить визнати за ним право власності на частину житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , та визнати за ним право власності на частин вказаного житлового будинку з господарськими спорудами в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування\~позовної заяви\~зазначено,\~що батьки\~позивача:\~ [PERSON] та\~ [PERSON] ,\~які перебували\~в зареєстрованому\~шлюбі,\~на підставі\~Договору купівлі-продажу,\~зареєстрованого Києво-Святошинською\~державною нотаріальною\~конторою 31.01.1972\~за реєстровим\~№241,\~придбали за\~спільні сімейні\~кошти житловий\~будинок [ADDRESS] ,\~та стали\~проживати в\~ньому.\~Весь будинок\~був оформлений\~на ім?я\~батька [PERSON] ,\~який [INFO] \~помер.\~На день\~смерті батька,\~у будинку\~були зареєстровані\~ позивач\~та його\~мати [PERSON] як спадкоємці першої черги за законом, так як заповіту батько не залишив. Як зазначено позивачем, спадщину (1/2 частину будинку) після смерті батька прийняли в рівних долях він та матір шляхом фактичного проживання в частині будинку, тобто позивачу належала частина будинку, а матері (1/4 частина в порядку успадкування після смерті чоловіка, а також частина як частка в спільній сумісній власності подружжя). Однак вони свої спадкові права не оформлювали, нікуди не звертались. [INFO] померла мати позивача [PERSON] та після її смерті залишилось спадкове майно, яке складалось з частин житлового будинку та господарських споруд, які розташовані за вказаною адресою на земельній ділянці площею приблизно 0,12 га. Позивач вказує, що крім нього, нікого з спадкоємців за законом не лишилось (заповіту до своєї смерті мати не залишила), а тому він прийняв спадщину шляхом фактичного проживання разом зі спадкодавцем на момент його смерті за одною адресою, що підтверджується відповідними документами, наданими до нотаріуса. Проте, коли позивач звернувся до державного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Київської області О.Шило щодо оформлення спадщини після смерті батьків, то отримав дві постанови від 18.09.2023 аналогічного змісту про відмову у вчиненні нотаріальних дій як після смерті батька, так і після смерті матері. Підставами для відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії зазначено у постанові, що [PERSON] , [INFO] , який до дня смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , спадкова справа №186/2023. Виходячи з заяви [PERSON] , на день смерті [PERSON] залишилась спадщина, яка складається з частки житлового будинку [ADDRESS] . Однак, правовстановлювальні документи на нерухоме майно, або його частку відсутні. З довідки, наданої Петрівською сільською радою Вишгородського району Київської області 04.09.2023 №03-11/2230 вбачається, що відповідно до архівних даних Петрівської сільської ради у погосподарських книгах Новопетрівської сільської ради інформація про право власності на житловий будинок відсутня; рішення про присвоєння поштової адреси житлового будинку виконавчим комітетом Новопетрівської сільської ради не приймалося. Відповідно до архівних даних Петрівської сільської ради, Києво-Святошинською державною нотаріальною конторою 31.01.1972 за реєстровим №241 було посвідчено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до довідки №03-11/2030\~від 16.08.2023\~на день\~його смерті\~разом з\~ним та\~є такими,\~що фактично\~прийняли спадщину\~були:\~його дружина\~-\~ [PERSON] та\~син -\~ [PERSON] .\~Отже [PERSON] \~є такою,\~що прийняла\~спадщину,\~але не\~оформила своїх\~спадкових прав.Відповідно до\~довідки,\~наданої КП\~«Вишгородське бюро\~технічної інвентаризації»\~12.09.2023\~№935,\~право власності\~на вищезазначений\~житловий будинок\~в КП\~«Вишгородське БТІ»\~станом на\~01.01.2023\~не зареєстровано. [PERSON] \~не надав\~до нотаріальної\~контори правовстановлювальних\~документів на\~нерухоме майно\~ні особисто,\~ні через\~офіційного представника.З підстав відсутності у позивача правовстановлюючих документів на будинок, він позбавлений можливості оформити спадщину на своє ім`я належним чином, а тому звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 02.11.2023 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у загальному позовному провадженні з проведенням підготовчого засідання 05.12.2023 о 14:00. Також, вказаним судовим рішенням, за клопотанням позивача та у порядку, встановленому статтею 84 ЦПК України, витребувано у державного нотаріуса Вишгородської державної нотаріальної контори Київської області Шило О.С. належним чином завірені копії спадкових справ до майна [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] (спадкові справи №185/2023 та №186/2023). 12.02.2024 до суду, на виконання вимог ухвали суду, надійшли копії витребуваних спадкових справ. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 12.03.2024 залучено до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] та [PERSON] , з підстав та мотивів, зазначених у вказаному судовому рішенні. 14.06.2024 [PERSON] , як третя особа із самостійними вимогами на предмет спору, звернулася до Вишгородського районного суду Київської області суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на майно, у порядку спадкування, в межах розгляду цивільної справи №369/6077/23, який ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 19.06.2024 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до Петрівської сільської ради, треті особи: [PERSON] , [PERSON] , про визнання права власності на спадкове майно. Так, [PERSON] , не визнаючи позовних вимог [PERSON] , звернулася до суду із позовом, у якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 81,9 кв.м. В обґрунтування\~заявлених вимог,\~зазначено,\~що 02.02.1961\~між [PERSON] \~і [PERSON] \~було укладено\~шлюб,\~та під\~час перебування\~у шлюбі\~у них\~народилося троє\~дітей:\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~і \~ [PERSON] ,\~ [INFO] .\~31.01.1972\~подружжям [PERSON] ,\~на підставі\~договору купівлі-продажу\~було придбано\~житловий будинок\~ [ADDRESS] .\~Як зазначає\~позивач,\~після придбання\~будинку і\~до теперішнього\~часу державна\~реєстрація права\~власності [PERSON] \~не проводилася,\~що підтверджується\~наявною у\~справі довідкою\~КП «Вишгородського\~БТІ» від\~12.09.2023\~№ 935.\~Згідно відміток\~у «Будинковій\~книзі» після\~придбання будинку\~у 1972\~році батьки\~-\~ [PERSON] \~і [PERSON] \~були зареєстровані\~(прописані)\~у будинку,\~де також\~були зареєстровані\~їхні діти:\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~і \~ [PERSON] .\~У 1996\~році,\~у зв`язку\~із проходженням\~служби у\~лавах Збройних\~сил України\~ [PERSON] \~виписалася із\~спірного будинку\~і прописалася\~та проживала\~у гуртожитку\~в м.\~Києві за\~місцем проходження\~служби.\~У серпні\~1989\~року [PERSON] \~одружився із\~ [PERSON] і\~оселився за\~місцем проживання\~дружини за\~адресою:\~ [ADDRESS] .\~Приблизно у\~1997\~році [PERSON] \~разом із\~сім`єю тимчасово\~проживав у\~батьків у\~спірному будинку,\~а у\~1998\~році він\~разом із\~сім`єю оселився\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~де постійно\~проживає по\~теперішній час.\~Відтак,\~ [PERSON] ,\~починаючи з\~1998\~року у\~спірному будинку\~фактично не\~проживав,\~господарства на\~території цього\~будинку не\~вів,\~його утриманням\~не опікувався\~і своїх\~особистих речей\~не зберігав.\~Дані обставини\~можуть бути\~підтверджені показами\~свідків.\~ [PERSON] у\~1979\~році виписалася\~із спірного\~житлового будинку\~і з\~цього часу\~ніколи у\~ньому не\~проживала,\~що може\~бути підтверджено\~записами у\~«Будинковій книзі»\~і показами\~свідків.\~Починаючи з\~2004\~року [PERSON] \~проживає у\~Німеччині.\~ [INFO] \~помер батько\~ [PERSON] .\~При цьому,\~заповіту на\~випадок своєї\~смерті він\~не залишив.\~Після його\~смерті,\~у будинку\~залишилася постійно\~проживати виключно\~матір \~ [PERSON] .\~ [INFO] \~у позивача\~ [PERSON] \~народився син\~ [PERSON] .\~У серпні\~2008\~року,\~у зв`язку\~із складними\~умовами проживання\~у гуртожитку,\~вона переїхала\~разом із\~сином [PERSON] \~на постійне\~місце проживання\~до матері\~ [PERSON] \~у спірний\~житловий будинок.\~У вересні\~2008\~року син\~ [PERSON] був\~зарахований до\~1-го\~класу Новопетрівської\~ЗОШ-ІІ\~ступенів №2,\~що підтверджується\~довідкою Петрівської\~гімназії №2.\~При цьому,\~ [PERSON] у\~період з\~2008\~року і\~по 2023\~рік перебував\~на обліку\~у КНПЦПСД\~Вишгородської районної\~ради Новопетрівської\~амбулаторії загальної\~практики сімейної\~медицини (теперішня\~назва),\~що підтверджується\~випискою із\~його медичної\~карти.\~22.04.2013\~матір \~ [PERSON] \~склала заповіт\~на все\~своє майно\~на користь\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~і [PERSON] ,\~в рівних\~частинах.\~Заповіт посвідчений\~секретарем Новопетрівської\~сільської ради\~Вишгородського району\~Київської області\~Кірієнко I.М.\~22.04.2013\~та зареєстрований\~у реєстрі\~за №63.\~ [INFO] \~матір \~ [PERSON] \~померла.\~У 2021\~році [PERSON] \~почав вимагати\~від [PERSON] \~звільнити спірний\~будинок і\~постійно влаштовував\~конфліктні ситуації,\~у зв`язку\~з чим\~вона,\~у травні\~2023\~року із-за\~психологічного тиску\~ [PERSON] ,\~була вимушена\~залишити будинок\~і на\~даний час\~проживає у\~Макарівському районі\~Київської області.[PERSON] ,\~посилаючись на довідку Новопетрівської сільської ради №705 від 22.08.2018, Акти обстеження по факту проживання особи від 21.08.2018, 16.10.2020 і 11.05.2024, які складені у встановленому порядку депутатом Новопетрівської сільської ради з урахуванням свідчень сусідів, зазначає, що у період з 2008 року по 2023 рік, постійно проживала у спірному будинку разом із сином [PERSON] . Також, посилаючись на Договорі про надання послуг з вивезення, приймання та розміщення твердих побутових відходів б/н від 18.02.2009, заявку про виконання робіт від 26.07.2018 на адресу ПрАТ «Київобленерго», де від імені замовника підпис вчинено нею, [PERSON] стверджує про опікування нею будинком та її участь в його утриманні. [PERSON] , вказуючи, що після смерті [PERSON] [INFO] , ніхто із його спадкоємців заяву про прийняття спадщини у встановленому законом порядку не подавав і лише його дружина [PERSON] продовжувала проживати у спірному будинку і опікувалася ним, чим вчинила дії з фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном [PERSON] , відтак, [PERSON] стала єдиним спадкоємцем, який належним чином прийняв спадщину [PERSON] , і тому вона набула права власності на його частку у спірному будинку. А, за умовами заповіту [PERSON] від 22.04.2013, її спадкоємцями є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . При цьому, спадкоємці [PERSON] і [PERSON] , які не проживали постійно із спадкодавцем [PERSON] на момент її смерті і протягом шести місяців не подали заяву про прийняття спадщини, вважаються такими, що не прийняли її спадщину, а сам факт реєстрації місяця проживання [PERSON] у спірному будинку, не є достатнім доказом на підтвердження прийняття ним спадщини померлої. Позивач вважає, що оскільки вона, будучи спадкоємцем [PERSON] за заповітом, постійно проживала разом із нею у спірному будинку на момент її смерті [INFO] , і не подавала заяву про відмову від прийняття її спадщини, то відповідно, вона є єдина, хто належним чином прийняв її спадщину і має право претендувати на спірний будинок. У травні 2024 року [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Вишгородської державної нотаріальної контори Шило О.І. із заявами про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, що залишилася після смерті її батьків [PERSON] і [PERSON] , проте постановами державного нотаріуса Шило О.І. від 13.05.2024 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії із-за відсутності документів, які би свідчили про фактичне прийняття нею їхньої спадщини, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду із даним позовом для захисту своїх прав. На стадії підготовчого провадження брали участь: представник позивача адвокат Андрейко О.І., третя особа, яка заявляє самостійні вимоги [PERSON] , представник третьої особи адвокат Бекіров С.Н. Представник Петрівської сільської ради та третя особа за первісним позовом та відповідач за позовом [PERSON] [PERSON] , будучи належним чином повідомлені про день, час та місце судового засідання, до суду не з`явилися. Як вбачається із матеріалів справи, представник відповідача Петрівської сільської ради надіслав до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності, поклавшись на розсуд суду щодо ухвалення рішення по суті спору. Третя особа та відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлена про підготовче провадження у справі, поважності причин неявки суду не повідомила, правом подати письмові пояснення щодо позову [PERSON] та відзиву на позовну заяву третьої особи [PERSON] , не скористалася. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 23.07.2024 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до Петрівської сільської ради, треті особи: [PERSON] , [PERSON] , про визнання права власності на спадкове майно, та за позовом третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на майно, у порядку спадкування, до судового розгляду. Відповідно до статті 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Під час розгляду справи, позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги та просив визнати за ним право власності на будинок, при цьому заперечував позовні вимоги [PERSON] та просив у їх задоволенні відмовити. Представник позивача [PERSON] підтримав позов свого довірителя з підстав, викладених у ньому, стверджуючи про доведеність позовних вимог перед судом та про те, що [PERSON] на день смерті матері проживав у спірному будинку, та заперечував проти вимог третьої особи [PERSON] , яка не була зареєстрована у спірному будинку і не проживала в ньому, а тому не має права на спадкове майно. Третя особа із самостійними вимогами щодо предмету спору [PERSON] підтримала свої позовні вимоги, стверджуючи, що саме вона фактично проживала із мамою-спадкодавцем та утримувала будинок, а її брат [PERSON] , хоча і був зареєстрований у спірному будинку, у ньому, після одруження, не проживав та не утримував його. Їхня сестра [PERSON] на момент смерті матері уже перебувала за кордом, де проживає і досі. Просила суд задовольнити її вимоги та відмовити у задоволені позову [PERSON] , а також просила врахувати, що [PERSON] , звертаючись до суду з позовом, знаючи про неї та про їх сестру, як спадкоємців, у позовній заяві зазначив недостовірну інформацію про відсутність інших, крім нього, спадкоємців. Представник третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] адвокат Бекіров С.Н., заперечуючи проти позовних вимог [PERSON] , вказував про неналежного відповідача, залученого ним у цій справі, що є самостійною підставою для відмови у позові, а також звертав увагу суду на те, що реєстрація у будинку та фактичне проживання, не є тотожними визначеннями. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями після смерті матері за заповітом і [PERSON] не проживав із спадкоємцем з 1989 року та його пояснення є непослідовними щодо дат та періодів його фактичного проживання із мамою не надаючи, при цьому, належних доказів на підтвердження своїх доводів. [PERSON] знято з реєстрації у спірному будинку у 1996 році і після смерті батька лише мама проживала у спірному будинку, а тому саме вона успадкувала майно чоловіка. У 2008 році [PERSON] переїхала проживати до матері і фактично проживала до її смерті, що підтверджується матеріалами справи та показаннями свідків, а тому просив суд задовольнити позов [PERSON] . Представник відповідача за позовом [PERSON] Петрівської сільської ради, не брав участі під час розгляду справи та на стадії підготовчого провадження подав заяву про розгляд справи у їх відсутності, зазначивши, що не заперечують проти задоволення позову. Водночас, після прийняття позову третьої особи із самостійними вимогами, на стадії судового розгляду представник Петрівської сільської ради подав заяву про розгляд справи у їх відсутності, а також письмові пояснення, у яких, вказуючи про безпідставне залучення Петрівської сільської ради у якості відповідача у справі та поданням позову [PERSON] до неналежного відповідача, просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] . Допитана у судовому засіданні 27.03.2025 свідок [PERSON] , [INFO] , показала суду, що проживала зі своїми батьками у [ADDRESS] , та вони були сусідами із [PERSON] і [PERSON] . Позивач [PERSON] приблизно 35 років тому одружився та по [ADDRESS] проживав не довго, оскільки пішли проживати до батьків дружини по [ADDRESS] , а потім у «Валки». Як зазначила свідок, у будинку по [ADDRESS] , Шелеста [PERSON] вона не бачила, а бачила [PERSON] , яка поралася з мамою на городі та здійснювала ремонтні роботи. [PERSON] жила з мамою та батьком, а коли вступила до ЗСУ, працювала у місті Києві і допомагала батькам. Після того, як у 2003 році помер батько, мати [PERSON] проживала одна у будинку. У 2008 році прийшла проживати до мами [PERSON] зі своїм сином, який ходив до [PERSON] школи та його вчителька також їхня сусідка. Після смерті [PERSON] , приблизно у 2015 році, [PERSON] залишилася проживати у будинку і саме вона займалася будинком. [PERSON] не проживав у будинку ні після смерті батька, ні після смерті матері. Допитана у судовому засіданні 27.03.2025 свідок [PERSON] , [INFO] , показала суду, що народилася та проживала по [ADDRESS] та були сусідами із Шелестами, які проживали по [ADDRESS] чи [ADDRESS] (через дві хати). У родині [PERSON] були: тьотя [PERSON] , дядько [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] . [PERSON] , після одруження проживав у дружини, а потім з дитиною прийшли проживати до тьоті [PERSON] , де жили кілька років, доки не отримали ділянку у Валках, у 1992 1993 році. [PERSON] після шкоди пішла до Києва, працювала там та приїздила на вихідні до батьків. На час смерті дядька [PERSON] , він та тьотя [PERSON] проживали вдвох, а після смерті дядька, тітка залишилася проживати сама. У двохтисячних роках [PERSON] з сином [PERSON] приїхали жити до матері та син, якому було 6-7 років пішов до школи. Свідок зазначила, що [PERSON] , після смерті батька не проживав у будинку, там жили: тьотя [PERSON] та [PERSON] з сином. Приблизно 2015 року померла тітка та у будинку проживала [PERSON] з чоловіком і сином. [PERSON] не проживав у будинку та вона його, чи його дружину, там ніколи не бачила, а будинком та присадибною ділянкою опікувалася [PERSON] . Допитаний у судовому засіданні 27.03.2025 свідок [PERSON] , [INFO] , показав суду, що з 1978 року проживав по [ADDRESS] , та були сусідами з [PERSON] , який був старший за свідка, [PERSON] , яка була меншою та свідок з нею частіше спілкувався. З 1996 року по 2004 рік не проживав у селі, оскільки служив. Шелеста [PERSON] побачив рік тому, а до цього його не бачив. [PERSON] жила з сином у будинку і побачив її, коли став депутатом. Свідок зазначив, що відповідно до посади, він знав усіх сусідів, чоловіка [PERSON] з 2015 року, оскільки він, [PERSON] та син, який ходив до школи, проживали у будинку та робили ремонт, при цьому, стверджує, що [PERSON] там не було і він не проживав, бо свідок, як депутат, складав акти, вирішував з [PERSON] питання щодо водовідведення у будинку, вивіз сміття, а також питання щодо сараю, який був над прірвою. 6 7 років тому, [PERSON] із сусідами вирішували питання щодо встановлення паркану та хвіртки між будинками, оскільки там був яр, який вів до лісу і куди люди скидали сміття. А оскільки, то була земля комунальної власності, свідок складав акти, а тому знає про це особисто. Також сідок зазначив, що [PERSON] проживав на початку села у «Валках», де побудував будинок. Допитаний у судовому засіданні 03.07.2025 свідок [PERSON] , [INFO] , показав суду, що перебуває із [PERSON] у дружніх стосунках, оскільки були однокласниками, а [PERSON] знає як її брата та сусіда, оскільки свідок проживав по [ADDRESS] , це на відстані 50 метрів, навпростець через город. Зазначив, що [PERSON] знає з дитинства, вони разом росли. Після школи [PERSON] поїхала, інколи приїздила, а 15 років тому повернулася і проживала по [ADDRESS] з сином, який ходив до школи. З 2002 року свідок допомагав робити ремонт у будинку, допомагав із будівельними матеріалами, які возив своїм бусом, при цьому речей [PERSON] там не бачив. Зазначив, що з [PERSON] товаришували приблизно 30 років. [PERSON] після весілля не приїздив до будинку та нічого там не робив, бо він проживав у «Валках», де побудував будинок. Мати [PERSON] та [PERSON] померла приблизно у 2014 2015 році та у будинку проживала лише [PERSON] , бо старша сестра [PERSON] виїхала більше 30 років тому, а [PERSON] не проживав. Заслухавши доводи та аргументи сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин у їх сукупності, судом встановлено таке. Позивач [PERSON] народився [INFO] у с.Нові Петрівці та з 25.04.1989 зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (том 1 а.с. 7, 64-65, 82-84, 89-90). Батьками [PERSON] є: батько [PERSON] , мати [PERSON] (том 1 а.с. 14, 91), які, згідно будинкової книги, також проживали і були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (нині [ADDRESS] ). При цьому, головую господарства був [PERSON] (том 2 а.с. 89-95). Так,\~згідно договору\~купівлі продажу,посвідченого нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори від 31.01.1972 за реєстром №241, [PERSON] придбав будинок [ADDRESS] (том 1 а.с. 76-79, 179-182). Згідно довідки Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 05.11.2020, виданої [PERSON] (долучено до позову [PERSON] ), житловий будинок, якій належав її батьку [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченому нотаріусом Державної нотаріальної контори 31 січня 1972 року за реєстром №272 за адресою: [ADDRESS] станом на 05 листопада 2020 року фактично розташований за адресою: [ADDRESS] (том 1 а.с. 188). Крім сина [PERSON] , у [PERSON] та [PERSON] були доньки: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (том 1 а.с. 178). Місце проживання [PERSON] було зареєстровано разом з батьками по [ADDRESS] та по [ADDRESS] з 1962 року по 1979 рік. Місце проживання [PERSON] було зареєстровано разом з батьками по [ADDRESS] , та [ADDRESS] з 1980 року та до 1996 року. Крім цього, у період з 01.10.2009 по 12.07.2012 по [ADDRESS] був зареєстрований син [PERSON] [PERSON] . Так, [INFO] у с.Нові Петрівці помер [PERSON] , актовий запис №104 (том 1 а.с. 8, 66, 194). [INFO] у с.Нові Петрівці померла [PERSON] , актовий запис №77 (том 1 а.с. 9, 92, 195). Згідно довідки виконавчого комітету Новопетрівської сільської ради від 03.09.2003 (долученої до позову [PERSON] ), [PERSON] здійснив поховання [PERSON] за власні кошти. Проживали разом та вели спільне господарство до його смерті (том 1 а.с. 15). Згідно довідки виконавчого комітету Новопетрівської сільської ради від 04.08.2015 №77/1 (долученої до позову [PERSON] ), [PERSON] вів спільне господарство та за власні кошти здійснив поховання своєї матері [PERSON] (том 1 а.с. 16). Як зазначено у довідці Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 22.08.2018, згідно акту депутата Новопетрівської сільської ради Канатнікова А.О., [PERSON] , [INFO] , та її син [PERSON] , [INFO] , дійсно проживають разом без реєстрації з 2008 року по даний час в [ADDRESS] (том 1 а.с. 200). Так, як встановлено Актом від 21.08.2018 по факту проживання особи на території села Нові Петрівці, складеного депутатом Новопетрівської сільської ради Канатніковим Андрієм Олексійовичем, у присутності сусідів: [PERSON] , [PERSON] , гр. [PERSON] , [INFO] , з сином [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але фактично, з 2008 року по день складання цього акту проживають разом за адресою: [ADDRESS] (том 1 а.с. 201). Зазначені обставини також підтверджуються Актом по факту проживання особи на території села Нові Петрівці від 16.10.2020 (том 1 а.с. 202). Також, до позову третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] долучено копію технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] , згідно якого замовником технічної інвентаризації є [PERSON] та паспорт виготовлено 19.10.2020 (том 1 а.с. 189-193). Актом по факту проживання особи на території села Нові Петрівці від 11.05.2024, складеним депутатом Новопетрівської сільської ради Канатніковим А.О., встановлено, що гр. [PERSON] , [INFO] , з сином [PERSON] , [INFO] , з серпня 2008 року по квітень 2023 року проживали за адресою: [ADDRESS] . Разом з [PERSON] проживала та вела спільне з нею господарство її мати, [PERSON] року народження, яка померла [INFO] . Під час проживання за вищезазначеною адресою [PERSON] підтримувала будинок та прибудинкову територію в належному стані, сплачувала самостійно усі надані їй комунальні послуги. У 2017 році, після зміни центральної водопровідної мережі по [ADDRESS] , [PERSON] проводила роботи по підключенню будинку до вищезгаданої мережі. У 2018 році, після облаштування асфальтного покриття дороги по [ADDRESS] , заявниця, за власний рахунок, облаштувала заїзд у двір асфальтним покриттям, а також здійснила облагороджування та загородження території яру, яка розташована поряд з її двором, з метою уникнення подальшого її забруднення сміттям. Того ж року [PERSON] змінила усі дерев`яні вікна у будинку на металопластикові та провела ремонтні роботи усіх кімнат, всередині будинку. У 2019 році заявниця здійснила ремонт покрівлі господарської будівлі (сараю), що збудована біля будинку, у дворі. Даний факт додатково засвідчують сусіди: гр. [PERSON] ( [ADDRESS] ), гр. [PERSON] (Дзвінкова 24А), гр. [PERSON] (Дзвінкова 26) (том 1 а.с. 203). Як убачається із паспорта громадянки України [PERSON] , її місце проживання було зареєстровано: 14.05.1999, 17.05.2002, 06.05.2005 та [INFO] за адресою [ADDRESS] з 28.10.2011 [ADDRESS] (том 1 а.с. 210-211). Як убачається із Заявки на виконання робіт, [PERSON] зверталася до РП ПрАТ «Київобленерго» 26.07.2018 з проханням замінити лічильник за адресою: [ADDRESS] (том 1 а.с. 205). Як убачається із матеріалів спадкової справи №186/2023, заведеної 09.08.2023 до майна померлого [INFO] [PERSON] (том 1 а.с. 62-86), [PERSON] 09.08.2023 звернувся до Вишгородської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що залишилася на день смерті його батька [PERSON] , яку він прийняв фактично шляхом спільного проживання із спадкодавцем за однією адресою, зазначивши, що інших спадкоємців немає (том 1 а.с. 63). У відповіді Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 16.08.2023, наданої на запит державного нотаріуса, зазначено, що відповідно до будинкової книги місце проживання померлого гр. [PERSON] , [INFO] , на день смерті ( [INFO] ) зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (сорок один). Відповідно до реєстру Петрівської сільської територіальної громади та будинкової книги, разом з померлим гр.\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~станом на\~день його\~смерті ( [INFO] )\~за зазначеною\~адресою були\~зареєстровані 2\~(дві)\~повнолітні особи:\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~з 02.02.1972\~року по\~день смерті\~(відомості\~з будинкової\~книги);\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~з 25.04.1989\~року по\~теперішній час\~(реєстр\~територіальної громади)(том 1 а.с. 74). Згідно відповіді\~Петрівської сільської\~ради Вишгородського\~району Київської\~області від\~04.09.2023,\~наданої на\~запит державного\~нотаріуса,у погосподарських книгах Новопетрівської сільської ради інформація про право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , відсутня. Рішення про присвоєння поштової адреси житловому будинку виконавчим комітетом Новопетрівської сільської ради не приймалося. Відповідно до архівних даних Петрівської сільської ради надіслано копію договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори від 31.01.1972 за реєстром №241 (том 1 а.с. 75). У відповіді КП «Вишгородське БТІ» №935 від 12.09.2023, наданої на запит нотаріуса, зазначено, що право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок) який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за померлим [PERSON] , чи будь якою іншою особою, в КП «Вишгородське БТІ» станом на 01.01.2013 не зареєстровано (том 1 а.с. 80). 18.09.2023 [PERSON] звернувся до Вишгородської державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину після смерті батька [PERSON] на частку житлового будинку [ADDRESS] (том 1 а.с. 81). Постановою державного\~нотаріуса Вишгородської\~державної нотаріальної\~контори Шило\~О.С.\~від 18.09.2023відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку номер [ADDRESS] (том 1 а.с. 85). Підставою для відмови у видачі свідоцтва є відсутність правовстановлювальних документів на нерухоме майно, або його частку. Як зазначено у вказаній постанові, з довідки, наданої Петрівською сільською радою Вишгородського району Київської області 04.09.2023 №03-11/2230 вбачається, що відповідно до архівних даних Петрівської сільської ради у погосподарських книгах Новопетрівської сільської ради інформація про право власності на житловий будинок відсутня; рішення про присвоєння поштової адреси житлового будинку виконавчим комітетом Новопетрівської сільської ради не приймалося. Відповідно до архівних даних Петрівської сільської ради, Києво-Святошинською державною нотаріальною конторою 31 січня 1972 року за реєстровим №241 було посвідчено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до довідки №03-11/2030 від 16.08.2023 року на день його смерті разом з ним та є такими, що фактично прийняли спадщину були: його дружина - [PERSON] та син [PERSON] . Отже [PERSON] є такою, що прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Відповідно до довідки, наданої КП «Вишгородське бюро технічної інвентаризації» 12 вересня 2023 року №935, право власності на вищезазначений житловий будинок в КП «Вишгородське БТІ» станом на 01.01.2023 року не зареєстровано. Оскільки, [PERSON] не надав до нотаріальної контори правовстановлювальних документів на нерухоме майно ні особисто, ні через офіційного представника, нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Як убачається із матеріалів спадкової справи №185/2023, заведеної 09.08.2023 до майна померлої [INFO] [PERSON] (том 1 а.с. 87-108), [PERSON] 09.08.2023 звернувся до Вишгородської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що залишилася на день смерті його матері [PERSON] , яку він прийняв фактично шляхом спільного проживання із спадкодавцем за однією адресою, зазначивши, що інших спадкоємців немає (том 1 а.с. 88). Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) 22.04.2013 Новопетрівською сільською радою Вишгородського району Київської області посвідчено заповіт [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , який зареєстровано у реєстрі 13.06.2013 за №54609432 та станом на 09.08.2023 є чинним. Дублікат заповіту посвідчено 20.05.2020 за №65910558 та зареєстровано у реєстрі 02.06.2020 (том 1 а.с. 94-95). Згідно відповіді Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 16.08.2023, наданої на запит нотаріуса, відповідно до Реєстру нотаріальних дій села Нові Петрівці було посвідчено заповіт від імені [PERSON] за №63 від 22.04.2013, номер у Спадковому реєстрі 54609432 (том 1 а.с. 100). Так, за життя [PERSON] , а саме 22.04.2013, склала заповіт, за яким все своє майно, рухоме та нерухоме, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що за законом буде належати їй на день смерті, заповіла [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , в рівних частинах (том 1 а.с. 101, 196). Згідно відповіді\~Петрівської сільської\~ради Вишгородського\~району Київської\~області від\~16.08.2023,\~наданої на\~запит нотаріуса,відповідно до будинкової книги місце проживання померлої гр. [PERSON] , [INFO] на день смерті ( [INFO] ) зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (сорок один). Відповідно до реєстру Петрівської сільської територіальної громади та будинкової книги, разом з померлою гр. [PERSON] , [INFO] , станом на день її смерті ( [INFO] ) за зазначеною адресою була зареєстрована 1 (одна) повнолітня особа: [PERSON] , [INFO] , з 25.04.1989 року по теперішній час (реєстр територіальної громади) (том 1 а.с. 102). 18.09.2023 [PERSON] звернувся до Вишгородської державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON] на частку житлового будинку [ADDRESS] (том 1 а.с. 103). Постановою державного нотаріуса Вишгородської державної нотаріальної контори Шило О.С. від 18.09.2023 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку номер [ADDRESS] (том 1 а.с. 107). Мотиви та підстави для відмови, такі самі, як і зазначено у постанові про відмову у вчинення нотаріальної дії щодо майна спадкодавця [PERSON] (батька) (том.1 а.с. 85). Постановами державного нотаріуса Вишгородської державної нотаріальної контори Шило О.С. від 13.05.2024, відмовлено [PERSON] у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку номер [ADDRESS] , після померлої [INFO] [PERSON] , з тих підстав, що вона не надала до Вишгородської державної нотаріальної контори підтверджуючих документів, які б свідчили про фактичне прийняття спадщини після померлої [PERSON] , а також, після свого батька [PERSON] та до Вишгородської державної нотаріальної контори не надходили «згода або заперечення» від інших спадкоємців щодо прийняття спадщини [PERSON] . Роз`яснено процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку (том 1 а.с. 206-207, 208-209). Згідно довідки №31 від 28.05.2024 Новопетрівської гімназії №2, син [PERSON] - [PERSON] у 2008 році був зарахований до 1 класу Новопетрівської ЗОШ І-ІІ ступенів №2, Наказ №45 від 31.08.2008. Новопетрівська гімназія №2 є правонаступником Новопетрівської ЗОШ І-ІІ ступенів №2 (том 1 а.с. 198). Як убачається із Виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 07.05.2024, [PERSON] [INFO] , спостерігався у КНПЦПСД Вишгородської районної ради , Новопетрівська амбулаторія загальної практики сімейної медицини з 2008 року, та в амбулаторній картці зроблено записи з 24.08.2008 по 16.12.2021. Зазначено, що у зв`язку із зміною місця проживання, заключено декларацію з сімейним лікарем ККЛ №3 ЗТ філія «ЦОЗ «АТ «Укрзалізниця» з 15.11.2023 (том 1 а.с. 199). Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше, як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно вимог статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як роз`яснено у пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Пункти 1, 2, 3, 4 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Так, відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статей 1218, 1220, 1221 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. Згідно із частиною першою статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Як передбачено частиною другою статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1258 ЦК України, передбачено, що черговість спадкування за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України). За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частина третя статті 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Відповідно до статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. Згідно із пунктом 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 № 20/5 (у редакції, чинній протягом шестимісячного строку після відкриття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] ) свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Згідно із пунктами 4.12, 4.16 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 за №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за №282/20595, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно із пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як встановлено судом, [PERSON] і\~ [PERSON] ,\~перебуваючи у\~шлюбі та\~на підставі\~договору купівлі\~продажу,посвідченого нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори від 31.01.1972 за реєстром №241, придбали житловий будинок [ADDRESS] , проте державна реєстрація права власності [PERSON] не проводилася, а станом на 2020 рік вказаний будинок фактично розташований за адресою: [ADDRESS] . Так, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. У постанові Верховного Суду від 30.11.2022 у справі №183/900/17 зроблено висновок про те, що: «За статтею 227 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод було обов`язкове лише у випадках укладення договору купівлі-продажу жилого будинку. Тому законодавство чинне на момент укладення оспорюваного договору купівлі-продажу не передбачало обов`язку нотаріально посвідчувати договір купівлі-продажу квартири, у тому числі у випадку укладення договору, стороною якого є фізична особа, крім жилих будинків (стаття 227 ЦК УРСР). Аналогічну правову позицію наведено у постановах Верховного Суду від 29.03.2018 справі № 904/4573/16 та від 04.09.2019 у справі № 903/729/16». Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі державна реєстрація) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно. За змістом статей 128, 153 ЦК УРСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Таким чином, момент виникнення у особи права власності не пов`язаний з державною реєстрацією. Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Зазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 12.03.2019 у справі №911/3594/17 та Верховного Суду, викладеними у постановах від 24.01.2020 у справі №910/10987/18, від 17.01.2024 у справі №522/3999/23. Таким чином,\~на підставі\~договору купівлі\~продажу,посвідченого нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори від 31.01.1972 за реєстром №241, у [PERSON] та [PERSON] виникло право власності на житловий будинок [ADDRESS] (нині - фактично розташований за адресою: [ADDRESS] ) і та обставина, що таке право не було зареєстроване у бюро технічної інвентаризації, не виключає факту його виникнення. Як встановлено\~судом,\~у вказаному\~будинку (за\~номером 39,\~а у\~подальшому за\~№41)\~були зареєстровані\~та проживали\~ [PERSON] \~(з\~02.02.1972\~по день\~смерті \~ [INFO] )\~та його\~дружина \~ [PERSON] (з 02.02.1972 по день смерті [INFO] ) і їхні спільні діти: [PERSON] (з 25.04.1989 року по теперішній час), [PERSON] (з 1962 року по 1979 рік) та [PERSON] (з 1980 року та до 1996 року), а також син [PERSON] [PERSON] (з 01.10.2009 по 12.07.2012). [INFO] [PERSON] помер, при цьому за життя заповіту не склав. На день смерті [PERSON] у будинку [ADDRESS] , були зареєстровані: [PERSON] (дружина) та [PERSON] (син), при цьому, як встановлено судом під час розгляду цієї справи, на день смерті [PERSON] з ним постійно проживала лише [PERSON] , яка, з урахуванням положень частини третьої статті 1258 ЦК України, прийняла спадщину після смерті чоловіка, проте не оформила її. А діти спадкодавця [PERSON] [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , у відповідності до положень статті 1272 ЦК України, є такими, що не прийняли спадщину після смерті батька. Як зазначено раніше по тексту рішення, судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , яка за життя залишила заповіт за яким все своє майно, рухоме та нерухоме, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що за законом буде належати їй на день смерті, заповіла дітям: [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , в рівних частинах. Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Так,\~як встановлено\~судом,\~діти спадкодавця\~ [PERSON] \~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~та [PERSON] ,\~у порядку,\~встановленому статтею\~1269\~ЦПК України\~не зверталися\~із заявами\~про прийняття\~спадщини,\~у строк\~встановлений частиною\~першою статті\~1270\~ ЦК\~України.\~А тому,\~з урахуванням\~положень статті\~1272ЦК України, є такими, що не прийняли спадщину та із заявами та/або позовами про визначення їм додаткового строку до суду не зверталися. Статтями 1268 та 1269 ЦК України презюмується, що у разі, коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до положень частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Так, позивач [PERSON] , звертаючись до суду з позовом до Петрівської сільської ради про визнання за ним права власності на частину житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , та визнати за ним право власності на частин вказаного житлового будинку з господарськими спорудами в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , вказує, що він, як син та єдиний спадкоємець першої черги за законом після смерті своїх батьків (заповіту до своєї смерті мати не залишила), який звернувся до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини та видачі свідоцтв на спадкове майно, при цьому у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом на спадкове майно нотаріусом було відмовлено з підстав відсутності у позивача правовстановлюючих документів на будинок, у зв`язку із чим, він позбавлений можливості оформити спадщину на своє ім`я належним чином. Водночас, судом встановлено, що позивач [PERSON] , звертаючись до суду з позовом до Петрівської сільської ради, не повідомив суду усіх обставин справи, зазначаючи про відсутність заповіту після смерті матері [PERSON] та про відсутність інших, крім нього, спадкоємців, які, хоча і не зверталися до нотаріуса із відповідними заявами про прийняття спадщини, проте спадкоємець [PERSON] , яку судом було залучено до участі у справі третьою особою, скористалася правом та заявила свої вимоги щодо предмету спору спадкового майна після смерті матері, оскільки з 2008 року постійно проживала разом із нею, про що [PERSON] було відомо, однак перебуваючи у неприязних із сестрою стосунках, не повідомив про це суду та не довів під час розгляду справи протилежного. Так, на стадії підготовчого засідання та після прийняття позову третьої особи, залученої судом, [PERSON] , позивач [PERSON] та/або його представник не заявили клопотання про залучення до участі у справі співвідповідачем [PERSON] , яка заявила свої права на предмет спору. Відповідно до частини третьої 13 ЦПК України, учасники справи повинні користуватися процесуальними правами добросовісно. Принцип добросовісності передбачає обов`язок сторін утримуватися від зловживання процесуальними правами, зокрема подання завідомо неправдивої чи перекрученої інформації, а також умисного замовчування істотних обставин справи. Згідно із частиною першою статті 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані подавати всі наявні у них докази вчасно та повно, не приховувати від суду факти й документи, що мають значення для правильного вирішення спору. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги (частини перша та друга статті 11 ЦПК України у редакції, чинній на час відкриття провадження у справі та ухвалення рішення судом першої інстанції). Відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц). Так, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. (частина перша, друга та третя статті 51 ЦПК України). При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами у справах про спадкування є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. У справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.10.2021 в справі № 234/17030/18, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.12.2023 в справі №199/1204/21). Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України). Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.10.2023 у справі №300/808/19, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.12.2023 у справі №363/2300/20, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.12.2023 у справі № 753/8710/21. Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов?язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов?язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов?язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.01.2024 у справі № 947/6589/21). Оскільки, станом на момент звернення [PERSON] до суду із позовними вимогами до відповідача Петрівської сільської\~ради,\~позивач не\~надав судудостовірні відомості про відомий йому факт проживання [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] на день її смерті та після цього до 2023 року, вважаючи [PERSON] та [PERSON] такими, що не прийняли спадщину, а після подання [PERSON] позовної заяви до [PERSON] та [PERSON] про визнання за нею права власності на майно, у порядку спадкування, сторона позивача [PERSON] не заявила про заміну/залучення неналежного відповідача/співвідповідача у справі за його позовом, а також враховуючи, що залучена судом третя особа [PERSON] скористалася правом заявити свої вимоги щодо предмету спору, суд вважає наявними підстави для відмови у задоволенні позову [PERSON] з підстав заявлення вимог до неналежного відповідача, як про те зазначає представник [PERSON] адвокат Бакіров С.Н. та Пірнівська сільська рада. Крім цього, як встановлено судом за результатом досліджених письмових доказів, зокрема тих, що датовані до жовтня 2023 року, коли [PERSON] звернувся до суду з позовом, та із показань свідків, допитаних під час розгляду справи, судом встановлено, що [PERSON] з 2008 року, тобто до смерті у 2015 році матері [PERSON] , та після її смерті до 2023 року, разом із своїм сином фактично проживала за однією адресою із спадкодавцем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та вела домашнє господарство і не подавала заяву про відмову від прийняття її спадщини. Водночас встановлено, що [PERSON] з 1998 року не приживав за адресою його зареєстрованого місця проживання та разом із спадкодавцями [PERSON] та [PERSON] . Зазначене, [PERSON] будучи відповідачем за позовом [PERSON] , не спростував належними, допустимими та достатніми доказами під час розгляду справи. Крім цього, за наявності заповіту [PERSON] від 22.04.2013, він є таким, що не прийняв спадщину, оскільки, сам факт реєстрації місяця проживання у спірному будинку, не є достатнім доказом на підтвердження прийняття ним спадщини після смерті батька та матері. Так, місцем проживання фізичної особи згідно із частинами першою, другою та шостою статті 29 ЦК України (у редакції, чинній станом день смерті [PERSON] ) є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно із частинами першою, другою та шостою статті 29 ЦК України (у редакції чинній на день смерті [PERSON] та станом на сьогодні), місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-IV (набрав чинності у січні 2004 року та у редакції станом до 2021 року) передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження (стаття 2 Закону). Стаття 3 вказаного Закону (у відповідних редакціях з 2003 по 2015 роки) містить визначення термінів: свобода пересування, вільний вибір місця проживання чи перебування, місце перебування, місце проживання, реєстрація, довідка про реєстрацію місця проживання або місця перебування, документи, до яких вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи. Тобто, положення статті 29 ЦК України та Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Згідно з пунктами 3.19, 3.20 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. Факт постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини підтверджується: витягом з реєстру територіальної громади; довідкою про реєстрацію місця проживання; іншим документом, що може підтверджувати відповідний факт (паспортом громадянина України, виготовленим у формі книжечки, з відміткою про реєстрацію постійного місця проживання громадянина, якщо спадщина відкрилась до 01 грудня 2021 року, рішенням суду тощо). Зі змісту наведених норм закону вбачається, що під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Суд враховує правову позицію Касаційного цивільного суду Верховного суду від 10.01.2019 у справі № 484/747/17 та підтримується у Постановах КЦС ВС від 01.07.2020 у справі №222/1109/17, від 22.09.2021 у справі №227/3750/19 та інших. Відповідно до цієї правової позиції, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем. Надавши тлумачення частині третій статті 1268 ЦК України, Верховний Суд у постанові від 21.10.2020 у справі №569/15147/17 зазначив, що вона вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Отже, під час вирішення питання, чи прийняли спадкоємці спадщину у порядку частини третьої статті 1268 ЦК України, суди першої та апеляційної інстанцій мають досліджувати та встановлювати фактичне місце проживання спадкодавця на момент смерті та фактичне місце проживання його спадкоємців. Цю правову позицію підтримав КЦС ВС у постанові від 24.08.2022 у справі №538/2344/20. Встановлені судом обставини дають підстави вважати, що матеріалами справи підтверджується факт, що [PERSON] постійно, хоча без реєстрації, проживала однією сім`єю зі своєю матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] , в період з 2008 року по день смерті матері та після цього. При цьому, також встановлено і не спростовано матеріалами справи, що на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] будинок [ADDRESS] не був постійним місцем проживання позивача [PERSON] , хоча він був зареєстрований вказаному будинку і право його проживання у ньому не обмежувалось. Натомість, з 1998 року [PERSON] пішов проживати за іншою адресою, створив нову сім`ю, в утриманні спірного будинку участі не брав. Державна реєстрація [PERSON] у будинку [ADDRESS] сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті батьків за цією адресою реєстрації, оскільки спростована належними та допустимими доказами. У визначений законом строк [PERSON] не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька та за заповітом після смерті матері, тобто не реалізували свої спадкові права. Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є обґрунтованим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Статтями 41, 55 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 №24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Приймаючи до уваги вищенаведене, правові позиції з цього приводу, враховуючи те, що судом встановлено факт спільного проживання [PERSON] на день смерті із спадкодавцем [PERSON] , вона фактично прийняв спадщину, спадкове майно складається із житлового будинку [ADDRESS] , інші спадкоємці спадщину не прийняли та нотаріусом відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на майно, у порядку спадкування, в повному обсязі, та про відмову у задоволенні позову [PERSON] до Петрівської сільської ради, треті особи: [PERSON] , [PERSON] , про визнання права власності на спадкове майно. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наданий сторонами, та який відповідає вимогам належності та допустимості доказів, як зазначено в пункті 27 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 №2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», при цьому жодна із сторін не була поставлена судом у менш сприятливе становище, порівняно з іншою стороною, на чому наголошується у практиці Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», в пункті 48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» наголошується на принципі рівності сторін як одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статтею 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Outcome: approved