Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-10 00:00:00

У травні 2025 року Орган опіки та піклування виконавчого комітету Марганецької міської ради , в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовом, відповідно до якого просить позбавити батьківських прав [PERSON] , у зв`язку з невиконанням батьківських обов`язків по відношенню до дитини. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є матірю неповнолітнього [PERSON] , батька дитини вказано на підставі ст.135 СК України. Відповідач є неповнолітньою, 4.04.2024 року покинула дитину в педіатричному відділенні. 8 травня 2024 року опікуном дитини призначено бабусю [PERSON] . Відповідач написала нотаріальну заяву, в якій надала згоду на усиновлення [PERSON] - [PERSON] . Віповідач схильна до бродяжництва, зловживає алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя. Тому просить позбавити батьківських прав [PERSON] по відпошенню до дитини. Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 22 травня 2025 року провадження у справі відкрито, постановлено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 18 червня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. В судовому засіданні представник позивача Долгорук В.В , позов підтримала та просила задовольнити, на підставі доказів, доданих до позову. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце повідомлена належним чином шляхом направлення судових повісток. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження матірю [PERSON] є [PERSON] . Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини пршої статті 135 Сімейного кодексу України, батьком [PERSON] вказано [PERSON] , відповідно до ст.135 СК України Відповідно до матеріалів справи, інформація про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини відсутня, ця вимога не ставиться позивачем в данному позові. Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до дитини [PERSON] надано 19 травня 2025 року Виконавчим комітетом Марганецької міської ради Дніпропетровської області. В обгрунтування прийнятого рішення зазначено, що неповнолітня [PERSON] написала нотаріальну заяву, в якій надала згоду на усиновлення її сина [PERSON] . Дівчина схильна до правопорушень, до бродяжничества, має девіантну поведінку, зловживає алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя. Так, підстави позбавлення батьківських прав наведені у ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року) За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15,16,17 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. На підтвердження позовних вимог позивачем надано докази: свідоцтво про народження, ксерокопію паспорту відповідача, акт про дитину, покинут в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоровя від 4.04.2024 року, рішення від 8.05.24 року про встановлення опіки над дитиною, заява [PERSON] про надання згоди на усиновлення її сина [PERSON] , лист ВП № 1 НРУП від 4 березня 2025 року, подання про проведення профілактичної роботи, висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав [PERSON] , позивач послався, що неповнолітня [PERSON] написала згоду на усиновлення. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд не погоджується з обставинами, на які посилається позивач як на підставу заявленого позову, а саме невиконання матірю батьківських обов`язків, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, в зв`язку з тим, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про злісне та свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Отже, судом зроблено висновок, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували, винну поведінку відповідача щодо виконання своїх батьківських обов`язків. Доказів притягнення відповідача до відповідальності за невиконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітньої дитини матеріали справи також не містять. Відповідно до ст.39 КпАП особа, на яку було накладено адміністративне стягнення, вважається такою, що не була піддана стягненню, якщо протягом року з дня закінчення виконання стягнення вона не вчинила нового адміністративного правопорушення. Згідно листа ВП № 1 НРУП від 4 березня 2025 року [PERSON] притягувалась до адміністративної відповідальності 24, 27 серпня 2024 року, 1 вересня 2024 року та накладено стягнення у виді попередження та догани, тому на час розгляду справи в суді [PERSON] вважається такою, що не була піддана стягненню. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньоїо батьківських прав, покладено на позивача. Вирішуючи спір, належним чином дослідивши та давши оцінку наданим позивачем доказам, суд дійшов висновку про те, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні. Таким чином, суд дійшов до висновку про відсутність достовірних та достатніх даних, що свідчили б про підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, а тому у задоволені позову слід відмовити.

Outcome: dismissed