Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/5 частку житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона, позивач по справі, [PERSON] , [INFO] з серпня 1999 року по теперішній час, відкрито та безперервно проживає у домоволодінні за адресою: [ADDRESS] , користується ним в цілому та за власні кошти проводить в ньому поточні та капітальні ремонти, утримує його, сплачує комунальні послуги. [PERSON] є власником 2/5 часток зазначеного домоволодіння. Протягом цього часу, позивач та її син, після якого вона успадкувала 1/5 частку зазначеного домоволодіння, замінили старі на нові вікна у будинку, замінили старе на нове сантехнічне обладнання, а також замінили каналізаційні труби та шпалери, встановила лічильник на газ та холодну воду, уклали договори з комунальними службами, сплачували у повному обсязі комунальні платежі, утримували будинок у належному стані. Вищевказаним домоволодінням, позивач [PERSON] володіє та користується за згоди відповідача [PERSON] , який є власником 1/5 частки зазначеного домоволодіння. Вона з ним домовлялася, що він переоформить на неї 1/5 частку домоволодіння, але він у серпні 1999 року терміново виїхав за межі Кривого Рогу, пообіцявши приїхати та переоформити 1/5 частку домоволодіння на неї. До теперішнього часу він не повернувся. Останній раз, в телефонній розмові повідомив, що вона володіє та користуюся будинком понад 15 років, утримує його в належному стані, сплачує комунальні послуги, жодних претензій на будинок він не пред`являє та не пред`явить у майбутньому. Позивачка вважає, що набула право власності на зазначену, належну [PERSON] 1/5 частку домоволодіння в порядку набувальної давності, тому звернулася до суду з цим позовом. Ухвалою судді Покровського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.07.2025 року було відкрито провадження по справі в загальному позовному провадженні та призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні. Ухвалою судді Покровського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.08.2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала заяву та просила суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Правом надання відзиву на позов не скористався, у зв`язку з чим, відповідно до положень ч. 8 ст.178, ч. 4 ст.223, ч. 1 ст.280\~ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача, судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала заяву та просила суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи,встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами ст.\~263\~ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від\~18.12.2009\~№14\~«Про судове\~рішення у\~цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З матеріалів справи, а саме, з копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 01 квітня 2025 року, виданого Другою Криворізькою державною нотаріальною конторою, вбачається, що позивачка [PERSON] успадкувала після свого сина та є власником 1/5 частки домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Також з копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 01 квітня 2025 року, виданого Другою Криворізькою державною нотаріальною конторою, вбачається що третя особа по справі [PERSON] , успадкувала після своєї матері [PERSON] та є власником 1/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Матеріалами справи, а саме, копією договору міни від 15 вересня 1993 року, виданого Другою Криворізькою державною нотаріальною конторою, також встановлено, що позивачка [PERSON] є власником 1/5 частки, також вбачається, що відповідач по справі [PERSON] є власником 1/5 частки, домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , та третя особа [PERSON] також власником 1/5 частки зазначеного домоволодіння. Іншими доказами, а саме, актом, що складений сусідами та посвідчений квартальним комітетом підтверджується, що [PERSON] , 1950 року народження з листопада 1993 року по теперішній час відкрито та безперервно проживає у домоволодінні за адресою: [ADDRESS] , користується ним та за власні кошти проводить в ньому поточні та капітальні ремонти, утримує його, сплачує комунальні послуги. [PERSON] , 1953 року народження не мешкає за вказаною адресою починаючи з серпня 1999 року по теперішній час. Особисті речі відсутні. Перешкоди у проживанні не чинилися. Місце перебування [PERSON] невідоме. Як вбачається з квитанцій, наданих позивачем, позивач [PERSON] , регулярно сплачувала комунальні платежі, нараховані за користування спірним житловим будинком, крім того, замінила старі на нові вікна у будинку, замінила старе на нове сантехнічне обладнання, а також замінила каналізаційні труби та шпалери, встановила та проводить регулярне технічне обслуговування газового котла, уклали договори з комунальними службами, сплачує у повному обсязі комунальні платежі, утримує в цілому житловий будинок за адресою [ADDRESS] у належному стані, протягом 20 років. Статтею 41\~Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 та 4 статті 344\~ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, набувається за рішенням суду. Верховний Суд у своїй постанові від 24.01.2019 року у справі № 755/16913/16-ц зазначив, що за аналізом частини першої статті 344\~ЦК України за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно. Аналогічний висновок міститься і у рішенні Верховного Суду від 28.03.2019 по справі №215/5451/16-ц, у якому зазначено, що за набувальною давністю може набуватися право власності на нерухоме майно в тому числі, якщо власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження №12-291гс18) зроблено висновок, що умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344\~ЦК України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. За змістом ст.ст. 319 та 322 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, ратифікованої Україною 11 вересня 1997 року, яка відповідно до ст.\~9\~Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до п. 1 ст. 8 вказаної Конвенція кожній особі, окрім інших прав, гарантовано право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою цього житла. Пункт 2 ст. 8 цієї Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п.1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції. Таким чином, судом було встановлено, що позивачка правомірно володіє та більше двадцяти років відкрито та безперервно користується нерухомим майном у вигляді 1/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , що належить відповідачу [PERSON] , тому суд вважає правомірним виникнення у позивачки [PERSON] права власності на вказане майно за набувальною давністю, а позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved