Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-16 00:00:00

Представник позивача ТОВ «Споживчий центр» Д.Рассказов звернувася до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Кредитним договором № 31.07.2024-100001658 в розмірі 11615,80 гривень, та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 гривень. В обґрунтування позову зазначено, що 31.07.2024 року між позивачем ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем [PERSON] був укладений Кредитний договір № 31.07.2024 -100001658, згідно якого позичальнику було видано в кредит грошові кошти в сумі 4500,00 гривень строком на 98 днів зі строком повернення 05.11.2024 року з фіксованою процентною ставкою у розмірі 1,35% за день користування кредитом, та єдиноразовою комісією 15% від суми кредиту в розмірі 675,00 грн. Крім того, в разі невиконання (несвоєчасного виконання) за Договором, позичальникові нараховується неустойка в розмірі 45,00 грн за кожен день невиконання (прострочення виконання) зобов`язань за Кредитним договором Позивач свої зобов`язання за укладеним Договором виконав в повному обсязі та перерахував на картковий рахунок відповідача грошові кошти в сумі 4500,00 грн, а відповідач свої зобов`язання за Договором не виконав і станом на день подання позову його заборгованість за укладеним Договором становить 11615,80 грн, яка складається з суми кредиту 4500,00 грн; відсотків за кредитом 5103,00 грн, комісії 167,00 грн та неустойки 1845,00 грн. Оскільки відповідач в добровільному порядку не виконує взяті на себе зобов`язання, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та понесені судові витрати (а. с. 1-8) Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 14.07.2025 року позовну заяву ТОВ «Споживчий центр» прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників в судове засідання. В судове засідання учасники справи не з`явились. Представник позивача у поданих письмових заявах просив розглянути справи без його участі. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] подав до суду письмову заяву, в якій повністю визнав позовні вимоги та просив розглянути справу за його відсутності. Відповідно до частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно п.1 ч.2 статті 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), а відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. За змістом положень статті 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Враховуючи наявність заяви відповідача про визнання позову, що не суперечить вище наведеним положенням закону та не порушує права інших осіб, суд вважає за можливе ухвалити рішення по суті спору за відсутності учасників справи. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши доводи позовної заяви та письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд встановив наступне: Повноваження позивача на здійснення фінансових послуг підтверджуються Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізиних осіб-підприємців та громадських формувань, Свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи, (а.с.11, 13-14) 31.07.2025 року між позивачем ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем [PERSON] був укладений Кредитний договір № 31.07.2024-100001658 (далі за текстом Договір), невід`ємними складовими якого є «Пропозиція про укладення кредитного договору (оферта) (Кредитної лінії)» (а.с.17- 20), Заявка на укладення Договору № 31.07.2024 100001658 (кредитної лінії) від 31.07.2024 року, відповідь позичальника про прийняття пропозиції (АКЦЕПТ) Договору № 31.07.2024 100001658, інформаційне повідомлення позичальника (а.с.20- 22) За умовами укладеного Кредитного договору № 31.07.2024-100001658, позичальник (відповідач) [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , надавши реквізити своєї платіжної картки 5168-74ХХ-ХХХХ6175, отримав в кредит грошові кошти в сумі 4500,00 грн строком на 98 днів з датою повернення 05.11.2024 року з фіксованою процентною ставкою у розмірі 1,35% за день користування кредитом, та єдиноразовою комісією 15% від суми кредиту в розмірі 675,00 грн. Крім того, відповідно до п.13 Договору, в разі невиконання (несвоєчасного виконання) за Договором, позичальникові нараховується неустойка в розмірі 45,00 грн за кожен день невиконання (прострочення виконання) зобов`язань за Кредитним договором. Договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового цифрового пароля- ідентифікатора Е361, та заповнено контактні відомості щодо особи позичальника та попередження про кримінальну відповідальність Згідно Довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення», яке надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків, Товариство 31.07.2024 року перерахувало на номер картки [NUMBER] грошові кошти в сумі 4500,00 грн, призначення платежу: Договір кредиту № 31.07.2024-100001658 (а.с.10) Як вбачається з Довідки розрахунку ТОВ «Споживчий Центр», заборгованість [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , за кредитним договором № 31.07.2024-100001658 складає 4500, 00 борг за тілом кредиту; 5103,00 заборгованість за відсотками; 167,80 грн заборгованість за комісією;, 1845,00 грн неустойка за невиконання зобов`язання, а разом заборгованість в сумі 11615,80 грн (а.с.12) Доказів погашення заборгованості відповідачем матеріали справи не містять. Відповідач [PERSON] повністю визнав позовні вимоги та розмір заборгованості за кредитом не оспорював. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд зазначає наступне: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст.ст.76-81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За загальним правилом, встановленим статтею 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Одним з видів зобов`язання є договір, вимоги до укладення якого встановлені главою 52 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Отже, загальні вимоги до кредитного договору встановлені нормами Цивільного кодексу України, а також Законами України «Про споживче кредитування» та «Про захист прав споживачів». У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", прийнятої 09 квітня 1985 року N 39/248 зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.» Згідно ч.5,\~ч.6\~статті 12\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені в договорі про споживчий кредит та/або не враховані в розрахунку денної та орієнтовної річної процентної ставки, що зазначені в договорі про споживчий кредит, крім платежів за споживчим кредитом, які не включаються до розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом у випадках, передбачених цим Законом. Згідно ч.1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до\~статті 631\~Цивільного кодексу\~України,\~строком договору\~є час,\~протягом якого\~сторони можуть\~здійснити свої\~права і\~виконати свої\~обов`язки\~відповідно до\~договору.\~Договір набирає\~чинності з\~моменту його\~укладення,\~якщо інше\~не визначено\~законом або\~договором. Сторони\~можуть встановити,\~що умови\~договору застосовуються\~до відносин\~між ними,\~які виникли\~до його\~укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ч.1, ч.2 статті 633 Цивільного кодексу України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно частин першої, другої статті 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Частиною першою статті 638\~Цивільного кодексу\~України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Абзацем 2 частини другої статті 639\~Цивільного кодексу\~України встановлено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Частиною першою статті 13 Закону України "Про споживче кредитування" визначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. Відповідно до положень §2 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад», за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. (ч.1, ч.3 статті 1054 ЦК України) Статтею 1056-1\~Цивільного кодексу\~України визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Якщо інше не встановлено законом, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитодавець самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, а в разі збільшення процентної ставки - поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки протягом 15 календарних днів, що настають за днем, з якого застосовується нова ставка. У разі незгоди позичальника із збільшенням процентної ставки позичальник зобов`язаний погасити заборгованість за договором у повному обсязі протягом 30 календарних днів з дня отримання повідомлення про збільшення процентної ставки. З дня погашення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі зобов`язання сторін за таким договором припиняються. При цьому до моменту повного погашення заборгованості, але не більше 30 календарних днів з дати отримання повідомлення про збільшення процентної ставки, застосовується попередній розмір процентної ставки. У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі визначається максимальний розмір процентної ставки, що може бути застосований. Відповідно до частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Аналогічні положення містяться в статті 536 Цивільного кодексу України, згідно яких за користування\~чужими грошовими\~коштами боржник\~зобов`язаний сплачувати\~проценти,\~якщо інше\~не встановлено\~договором між\~фізичними особами\~або законом\~про банки\~і банківську\~діяльність. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно частини 1 статті 1049 Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611\~Цивільного кодексу\~України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Таким чином, враховуючи наявність у відповідача невиконаних зобов`язань за Кредитним договором, позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно положень статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути суму сплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved