Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-17 00:00:00

03.07.2025 року з Близнюківського районного суду Харківської області до Лозівського міськрайонного суду Харківської області за підсудністю надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , у якому позивачка просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , актовий запис про народження №04 від 22.10.2020 року, складений виконавчим комітетом Новонадеждинської сільської ради Близнюківського району Харківської області, Україна. В обгрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що з серпня 2019 року до серпня 2020 року перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах, від яких у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] . Ще до народження дитини [PERSON] почав жити окремо, на даний час зацікавленості у вихованні дитини не проявляє, не цікавиться станом її здоров`я, її розвитком. Всі питання щодо виховання та утримання доньки позивачка вирішує сама. 10.02.2021 року судовим наказом з відповідача були стягнуті аліменти на утримання дитини, однак [PERSON] не виконує дане рішення суду та станом на 03.06.2025 року має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 28 010,98 гривень. З урахуванням викладеного позивачка вважає, що відповідач ухиляється від виховання та утримання дитини, свідомо нехтуючи своїми батьківськими обов`язками. Враховуючи викладене, позивачка була вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду провадження у справі було відкрито у порядку загального позовного провадження, сторонам надано час для подання заяв по суті та надано час органу опіки і піклування для підготовки висновку. 13.08.2025 року на адресу суду надійшов висновок органу опіки та піклування Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Ухвалою суду призначено справу до судового розгляду. Позивачка у судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій наполягала на задоволенні позову та просила розглянути справу за її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Лозівського міськрайонного суду Харківської області. Причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з викладеного, суд здійснює розгляд справи в заочному порядку, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.11). З копії витягу з реєстру територіальної громади (а.с.15) та копії паспорта позивачки (а.с.8) вбачається, що вона разом з малолітньою донькою зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] станом на 31.05.2025 року має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 28 010,98 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.12-14). У висновку органу опіки та піклування Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області (а.с.41) зазначено, що спеціалістами служби у справах дітей проведено бесіду з дитиною, щодо участі у її вихованні батька [PERSON] , з якої вбачається, що дівчинка свого біологічного батька не знає, а називає батьком іншого чоловіка. Рідний батько з [PERSON] не спілкується, розвитком та життям дитини не цікавиться. Відповідно до Акту обстеження умов проживання (а.с.45), умови відповідають санітарно- гігієнічним нормам, в будинку наявні необхідні меблі та побутова техніка. Наявне спальне місце, речі відповідають віку та сезону, достатня кількість іграшок. Дитину виховує мати, з її слів, батько участі у вихованні та житті не бере. Згідно з Актом оцінки потреб сім`ї Центру надання соціальних послуг Близнюківської селищної ради (а.с.49-52) вага та зріст дитини відповідають віку, одяг відповідає сезону. Харчування достатнє, постільна білизна чиста. [PERSON] поводила себе активно та радісно, прояви страху чи агресії - відсутні. Дівчинка любить свою матір та бабусю, а також соціалізована згідно до свого віку. На момент візиту мати мала охайний та доглянутий вигляд. Матір повністю виконує свої батьківські обов`язки. За характеристикою з Близнюківського ЗДО (ясла-садок) №2 «Сонечко» (а.с.47) від 14.07.2025 року малолітня [PERSON] під час навчання у закладі зарекомендувала себе як вихована, чемна, привітна, скромна та дружелюбна дитина. На заняттях активна, має довільну зорову та слухову пам`ять. Мати цікавиться навчанням та вихованням дитини і відповідально ставиться до її виховання у сім`ї. Батько не цікавиться вихованням та навчанням [PERSON] . Відповідно до листа Служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області від 14.07.2025 року (а.с.43) щодо з`ясування думки [PERSON] з питання позбавлення його батьківських прав по відношенню до малолітньої [PERSON] , то відповідач надав письмові пояснення, в яких зазначив, що заперечує проти позбавлення його батьківських прав по відношенню до доньки. [PERSON] зазначає що тривалий час не спілкувався з донькою через те, що перебував на військовій службі та через конфлікт з родичами позивачки. Аліменти на дитину не сплачує через відсутність на даний час офіційного доходу. Також батько повідомив, що має бажання спілкуватися з донькою. Вищезазначена інформація свідчить, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, неналежним чином піклується про здоров`я, фізичний розвиток дитини, з дитиною не підтримує тісного емоційного контакту. Статтею 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. При дослідженні матеріалів справи, судом встановлено факт ухилення відповідача від виконання батьківських обовязків, таких як виховання та утримання доньки. Згідно з ч.ч.5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 СК України). Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Вищезазначене узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові по справі №631/2406/15-ц від 13 березня 2019 р. Враховуючи вищенаведені положення чинного законодавства, беручи до уваги відсутність відзиву на позовну заяву, суд приходить до висновку, що є всі правові підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини, з тих підстав, що він свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню доньки, нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з нею, не піклується про стан її здоров`я. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини (справа "Хант проти України" від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага (ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20.07.2016 № 760/18209/15-ц та від 14.09.2016 № 216/2914/14-ц). Суд звертає увагу відповідача на те, що згідно п.1 ч.1 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо його виховання. Крім того, відповідно до ч.1 ст.169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч.4 ст.169 Сімейного кодексу України). З урахуванням вище викладеного, дослідивши всі докази в їх сукупності, беручи до уваги відсутність відзиву на позовну заяву, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.

Outcome: approved