Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-17 00:00:00

Заявник звернувся до суду з вимогою встановити факт його постійного спільного проживання з батьком [PERSON] , 1963 року народження, на час відкриття спадщини [INFO] . Заяву мотивує тим, що після смерті батька залишилось спадкове майно, що складається з права на земельну ділянку площею 3,1387 га, яка розташована на території Липовецького району Вінницької області. Заявник є єдиним спадкоємцем першої черги: сином померлого. Нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки не було документів, які підтверджували б факт постійного проживання разом зі спадкодавцем на момент його смерті. Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 01 вересня 2025 року заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, призначено судове засідання. Також задоволено клопотання представника заявника та викликано в судове засідання свідків. Заявник [PERSON] та його представник - адвокат Шуляк В. М. в судовому засіданні підтримали подану заяву просили її задовольнити з підстав наведених у ній, також забезпечили участь в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] . Заінтересована особа свого уповноваженого представника не направила, однак подано заяву про розгляд справи без участі представника Ободівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області. Подану заяву підтримують. Дії учасника справи не суперечать вимогам\~ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2\~ст. 223 ЦПК України\~підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за\~\~відсутності представника заінтересованої особи. Заслухавши заявника, його представника та свідків, дослідивши та оцінивши письмові докази, суд дійшов висновку про задоволення заявлених вимог, виходячи з наступного. Згідно з частиною першою\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої\~статті 293 ЦПК України\~окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Частиною 2\~ст. 315 ЦПК України\~встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтереси інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право. Відповідно до п. 1\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~із змінами та доповненнями від 25.05.1998, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п.23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з роз`ясненнями Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012, заявниками у справі про встановлення факту родинних відносин можуть бути: спадкоємці померлої особи, які мають право на спадщину як за законом, так і за заповітом і для яких у зв`язку із встановленням факту родинних відносин мають настати певні юридичні наслідки; особи, які мають право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника і яким органи пенсійного фонду відмовили в її призначенні через відсутність доказів, що підтверджують родинні відносини; інші особи, якщо встановлення такого факту тягне виникнення юридичних наслідків для цих осіб. Заінтересовані особи беруть участь у справах цієї категорії з метою захисту своїх інтересів або інтересів держави. Заінтересованими особами у справах про встановлення факту родинних відносин залежно від мети встановлення цього факту можуть бути й інші особи, які мають право на спадщину (брати, сестри, онуки, особи, на користь яких складено заповіт, усиновлені, територіальна громада за відсутності інших спадкоємців за законом і заповітом). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження №14-567цс18) зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Згідно із ч.1\~ст.29 ЦК України\~місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до частини третьої\~статті 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга\~статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої\~статті 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі\~статтею 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою\~статті 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що до суду звернувся [PERSON] , який народився [INFO] у селі Нова Ободівка Тростянецького району Вінницької області. Його батьками вказано: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . [PERSON] помер [INFO] у віці 49 років в селі Ободівка Гайсинського району Вінницької області, відповідний актовий запис №47 від 03.12.2012, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно 25.07.2025 Тростянецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема право на земельну ділянку площею 3,1387 га, яка розташована на території Липовецької міської громади Вінницького району Вінницької області, які належали померлому на підставі сертифікату серії ВН №0252920, виданого згідно рішення Липовецької РДА №314 від 17.09.1996. Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з\~ст. 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Приписами ч.3\~ст.1268 ЦК України\~унормовано, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно зі\~ст. 1258 ЦК України\~спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259 цього Кодексу. За\~ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяви про прийняття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2\~ст.1220 ЦК України.\~\~ На час смерті [PERSON] , який помер [INFO] , проживав разом з сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Ободівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області №601 від 21.07.2025 та поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] наданими у судовому засіданні. Зокрема свідок [PERSON] суду показав, що з покійним батьком заявника [PERSON] дружив з дитинства. Після розлучення [PERSON] поїхав жити у Липовецький район, потім, десь у 2010 році, повернувся назад в село Ободівка. Він прихворів, а тому син забрав його до себе, щоб доглядати. Він мав усе необхідне, син його забезпечував. У 2012 році [PERSON] помер. Поховання здійснював син. Свідок [PERSON] повідомив, що проживає по сусідству із заявником [PERSON] і йому достовірно відомо, що він проживав із батьком. Був період коли [PERSON] жив у Липовецькому районі, але десь у 2008 році він повернувся в Ободівку. У 2010 році син забрав його до себе, бо батько прихворів. Свідок зазначає, що не раз бачив як покійний батько заявника ходив по вулиці, розмовляв із сусідами. У 2012 році [PERSON] помер, поховали його з хати сина, який проводив поховання. Пунктом 2.1 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5\~(далі - Порядок) встановлено, що нотаріус заводить спадкову справу на підставі поданої першої заяви. Водночас відповідно до вимог п. 2.2 глави 10 розділу ІІ Порядку при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної справи, спадкового договору, заповіту. У разі підтвердження факту заведення спадкової справи іншим нотаріусом нотаріус відмовляє заявнику у прийнятті заяви (іншого документа) та роз`яснює право її подачі за місцезнаходженням цієї справи, а у разі потреби (неправильно визначено місце відкриття спадщини) витребовує цю справу для подальшого провадження (п. 2.4 глави 10 розділу ІІ Порядку). На підставі\~ст. 1297 ЦК України\~ [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Гайсинського районного нотаріального округу Вінницької області Вірській А. І. із заявою про те, щоб йому видали відповідно до\~ст. 1261 ЦК України\~свідоцтво про право на спадщину за законом. 22 серпня 2025 року [PERSON] отримав від нотаріуса відмову у вчиненні нотаріальної дії за №148/02-31, оскільки заявник не може довести факт спільного проживання разом з батьком на день його смерті, тобто факт своєчасного прийняття спадщини. Частиною першою\~статті 1297 ЦК України\~передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя\~статті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Враховуючи наведене вище, суд дійшов переконання, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту спільного проживання на день відкриття спадщини [PERSON] разом із своїм батьком [PERSON] , який помер [INFO] . Факт, про встановлення якого просить заявник, має для нього юридичне значення, оскільки дозволить реалізувати його права спадкоємця. Відповідно до ч. 7\~ст. 294 ЦПК України\~при ухваленні судом рішення по справі в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved