Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-15 00:00:00

11 вересня 2024 року представник позивача [PERSON] адвокат Гагашкіна Л.І. звернулася до суду з позовом, в якому просить: встановити факт постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] , померлою [INFO] в [ADDRESS] на час відкриття спадщини; визнати спільною сумісною власністю майно, а саме: садовий будинок, а також земельну ділянку кадастровий номер 4823380600:01:000:0067, площею 0,0562 для індивідуального садівництва, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності на частину садового будинку та вказаної земельної ділянки кадастровий номер 4823380600:01:000:0067, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , як на майно набуте в період шлюбу зі [PERSON] , померлою [INFO] . Визнати за [PERSON] право власності на частину садового будинку та земельної ділянки кадастровий номер 4823380600:01:000:0067, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлою [INFO] . Також просить визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на грошові кошти, які знаходяться на рахунку, відкритому у акціонерному товаристві комерційний банк «ПриватБанк», договір SAMDNWFC 00052650691, номер картки [NUMBER] , дата відкриття 15 липня 2019 року, у сумі 6879,75 грн. в порядку спадкування за законом після смерті дружини - [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що позивач починаючи з серпня 2003 року проживав однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу зі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . 21 червня 2008 року вони зареєстрували шлюб. Після реєстрації шлюбу [PERSON] продовжувала проживати за вказаною адресою разом із позивачем. [INFO] [PERSON] померла. За життя спадкодавиця була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , водночас фактично з 2003 року проживала за адресою: [ADDRESS] по дату смерті. За час перебування у шлюбі, відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 02 серпня 2017 року та договору купівлі-продажу садового будинку від 02 серпня 2017 року позивачем та [PERSON] було придбано спільне майно, яке зареєстроване за останньою, а саме: садовий будинок, а також земельна ділянка кадастровий номер 4823380600:01:000:0067, площею 0,0562 для індивідуального садівництва, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Позивач є спадкоємцем першої чергу, після смерті дружини, водночас у встановлений законом строк він не звернувся до нотаріуса з відповідною заявою. Вважав, що оскільки спільно проживає разом зі спадкодавцем, то в силу частини 3 статті 1268 ЦК України, вважається таким, що прийняв спадщину. При зверненні до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу з заявою про прийняття спадщини після смерті дружини, позивач отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з ненаданням документів, що підтверджують факт прийняття спадщини. Окрім позивача, спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є її син [PERSON] , який подав заяву до нотаріуса про прийняття спадщини. Нині захист спадкових прав позивача можливий лише шляхом встановлення факту спільного проживання разом зі спадкодавцем на час її смерті, визнання майна спільною власністю подружжя, а також визнання за ним права власності на спадкове майно в судовому порядку. Представник позивача в судове засідання не з`явилася. В матеріалах справи міститься заява, в якій просить розглядати справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти прийняття судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини суду не повідомив, відповідно до частини 7, 11 статті 128 ЦПК України вважається таким, що повідомлений судом належним чином про час і місце розгляду справи. Третя особа - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Моцар Юлія Сергіївна у судове засідання не з`явилася, причини суду не повідомила, відповідно до частини 7 статті 128 ЦПК України вважаються такою, що повідомлена судом належним чином про час і місце розгляду справи. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, то, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою відео та звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Справа розглядається в порядку загального позовного провадження про що постановлена відповідна ухвала 08 жовтня 2024 року. 18 червня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. На підставі ухвали суду від 16 вересня 2025 року справа розглядається в\~порядку заочного\~провадженняза правилами загального позовного провадження. Дослідивши матеріали справи, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив наступне. [INFO] померла [PERSON] , про що 26 листопада 2021 року Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) складений актовий запис №1081, свідоцтво про смерть від 26 листопада 2021 року, серії [NUMBER] (а.с. 51 зворотна сторона). Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді садового будинку з належними до нього господарським будівлями, огорожами та спорудами, що розташовані на ділянці [ADDRESS] , які належить спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 02 серпня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Вітовського районного нотаріального Миколаївської області, зареєстрованого в реєстрі за № 796 (а.с. 39-40). Право власності за [PERSON] на вказане майно зареєстровано 02 серпня 2017 року приватним нотаріусом Вітовського районного нотаріального округу Миколаївської області Сапегою О.П., що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02 серпня 2017 року (а.с. 41). Також до спадкового майна увійшла земельна ділянка кадастровий номер 4823380600:01:000:0067, площею 0,0562, для індивідуального садівництва, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Факт належності спадкодавцю вказаної земельної ділянки підтверджується договором купівлі-продажу від 02 серпня 2017 року, посвідченим приватним нотаріусом Вітовського районного нотаріального Миколаївської області, зареєстрованого в реєстрі за № 797. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02 серпня 2017 року право власності на вказане майно зареєстроване 02 серпня 2017 року приватним нотаріусом Вітовського районного нотаріального округу Миколаївської області Сапегою О.П. (а.с. 36-38). Зазначене також підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, державного реєстру заборон відчуження нерухомого майна до суб`єкта (а.с. 48). Крім цього, після смерті спадкодавця залишилася спадщина у вигляді грошових коштів, які знаходяться на рахунку, відкритому в акціонерному товаристві комерційний банк «ПриватБанк», договір SAMDNWFC 00052650691, номер картки [NUMBER] , дата відкриття 15 липня 2019 року, у сумі 6879,75 грн (а.с. 146). Позивач є чоловіком померлої та спадкоємцем першої черги після її смерті. Як на доказ родинних відносин позивач посилається на свідоцтво про шлюб, видане 21 червня 2008 року, Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, серії [NUMBER] (а.с. 51). З огляду на Повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 22 вересня 2023 року № 00041527631 відповідач [PERSON] є сином померлої (а. с. 137-138). Звернувшись до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Моцар Ю.С. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті дружини [PERSON] позивачу надані письмові роз`яснення про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки не надані документи, що підтверджують факт прийняття ним спадщини (а.с.49). Так, як зазначив позивач у позовній заяві [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , водночас вона фактично проживала за адресою: [ADDRESS] з 2003 року по дату смерті. Як на докази спільного проживання зі спадкодавцем позивач посилається на акт про фактичне проживання осіб, складений та підписаний 03 вересня 2024 року сусідами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили факт про те, що [PERSON] фактично проживав з 2003 року зі [PERSON] , яка померла [INFO] . Остання проживала з [PERSON] з 2003 року по дату смерті, але не була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18). Крім цього, на підтвердження факту спільного проживання зі спадкодавцем заявник посилається на письмові пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] . Так, свідки у своїх письмових поясненнях підтвердили факт того, що з серпня 2003 року [PERSON] почав проживати однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу зі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Після реєстрації шлюбу вони продовжували проживати разом за вказаною адресою. [PERSON] проживала до самої смерті за вказаною адресою. Також, підтвердили факт придбання [PERSON] та [PERSON] дачного будинку за адресою: по [ADDRESS] (а.с. 226-227, 229-231) До позову позивачем долучено свідоцтво про поховання, №35233, видане КП ММР «Миколаївська ритуальна служба» [PERSON] про поховання [PERSON] (а.с. 50). Вказане підтверджує той факт, що позивач проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Дослідивши спадкову справу №44/2023, відкриту приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Моцар Ю.С. після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , суд встановив, що з заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк звернулися син спадкодавця [PERSON] , та [PERSON] . Разом з тим, як вбачається зі спадкової справи, відповідач [PERSON] звернувся з заявою до нотаріуса після закінчення строку, визначеного законодавством, для подання такої заяви. Відповідно до частини 2 статті 315\~ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Спадщина відкривається\~внаслідок смерті\~особи або\~оголошення її\~померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) відповідно до частини 1 та 2 статті 1220 ЦК України. Частиною 1 статті 1221 ЦК України встановлено місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до роз`яснень викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за №7, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкодавець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на день її смерті має юридичне значення, для оформлення позивачем в нотаріальному порядку спадщини за законом після смерті дружини. Враховуючи вищевикладене, а також те, що заявник має право, як спадкоємиць за законом першої черги, на отримання спадщини після смерті [PERSON] , однак не може реалізувати його без встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, суд вважає необхідним на підставі статті 256 ЦПК України, задовольнити вимоги заявника в цій частині, оскільки факт його постійного проживання разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, [INFO] достовірно встановлено в судовому засіданні. Крім цього, відповідно до пункту 4.15. Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (далі Порядок), видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно з пунктом 4.18 цього зазначеного Порядку - якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Статтею 1218 Цивільного кодексу України встановлено, що до складу спадщини ходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1262-1265. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частиною 1 статті 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом статті 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Судом встановлено, що позивач не має іншої можливості захистити своє невизнане та оспорюване право, крім його захисту в судовому порядку. Враховуючи, що відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи судом повідомлений в порядку частини 7, 11 статті 128 ЦПК України, будь-яких заяв чи заперечень до суду від нього не надходило, те що спадкоємці, що мають право на обов`язкову частину відсутні, та право позивача на спадщину гарантовано державою, однак оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку неможливе у зв`язку з обставинами, про які вказано вище, то, на підставі ст. ст. 1218, 1220,1223, 1233 ЦК України, суд визнає заявлені позовні вимоги щодо визнання за позивачем права власності на частку спадкового майна в порядку спадкування за законом, таким що підлягає задоволенню. Щодо визнання майна, а саме: садового будинку, а також земельної ділянки кадастровий номер 4823380600:01:000:0067, площею 0,0562 для індивідуального садівництва, що розташовані за адресою: [ADDRESS] сумісною власністю подружжя та визнання за позивачем права власності права власності на частину вказаного майна, судом встановлено. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 3 статті 368 ЦК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Садовий будинок, а також земельна ділянка кадастровий номер 4823380600:01:000:0067, площею 0,0562 для індивідуального садівництва, що розташовані за адресою: [ADDRESS] придбані [PERSON] 02 серпня 2017 року, тобто в період перебування у шлюбі з [PERSON] . Враховуючи дослідженні в судовому засіданні докази та наведені норми законодавства, суд приходить до висновку, що спірний садовий будинок,\~а також\~земельна ділянкає спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , оскільки були придбані у період їх шлюбу. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі такого поділу, частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено законом або домовленістю між ними. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (частина 3 статті 372 ЦК України). Відповідно до статті 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1\~статті 69\~СК України\~визначено,\~що дружина\~і чоловік\~мають право\~на поділ\~майна,\~що належить\~їм на\~праві спільної\~сумісної власності,\~незалежно від\~розірвання шлюбу.Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Згідно з положеннями частини 1 статті 71\~СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 22, 23, 29 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. При цьому необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства. Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. У Постанові Верховного\~Суду від 09 червня 2021 року у справі №760/789/19 зазначено, що відповідно до положень ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Таким чином, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання спірного майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання за позивачем права власності на частку спільного майна подружжя підлягають задоволенню, оскільки вказане майно придбано у період шлюбу, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та, відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, належить їм у рівних частках.

Outcome: approved