Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-10 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, у якому просила розірвати шлюб з відповідачем та стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 травня 2025 року до досягнення дитиною повноліття, а також вирішити питання судових витрат. В обґрунтування позовних вимог послалась на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 червня 2023 року. Від подружнього життя у них народилась донька: [PERSON] , [INFO] . Зі слів позивачки, подружні відносини між нею та відповідачем погіршилися після народження дитини, відповідач не надає допомоги у вихованні дочки, не забезпечує матеріально, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Основною причиною розладу сімейних стосунків є відсутність взаєморозуміння, різниця характерів та недовіра між подружжям. Позивачка зазначає, що з 2024 року проживає разом із дочкою у місті Шептицькому, оскільки повернулася до батьків. Вважає, що подальше збереження шлюбу неможливе, оскільки між подружжям відсутні почуття взаємної поваги, підтримки та любові. Також позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, оскільки відповідач не надає жодної матеріальної допомоги для утримання дитини. Враховуючи вищенаведене, просила позов задовольнити. Ухвалою від 02.07.2025 у даній справі було відкрито спрощене провадження та призначено розгляд справи по суті, який відкладався у зв`язку з неявкою відповідача. 09.09.2025 сторони у судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про розгляд даної справи, підтвердження чого міститься в матеріалах справи. Позивачка подала заяву, в якій просила проводити розгляд справи у її відсутності, вказавши, що позов підтримує у повному обсязі та не заперечує щодо винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями, які повернулися на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Судові повістки скеровувалися судом на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, що підтверджується відповіддю №1537422 від 02.07.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру (а. с. 9). Заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності відповідач не подавав, про причини неявки не повідомляв. Також відповідачем не було подано відзиву на позов. Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 25.04.2018 у справі №800/547/17 направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Таким чином, суд вважає, що відповідач є повідомлений про розгляд справи належним чином. Як передбачено ч. 1 ст.\~280\~ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на зазначені обставини, суд, у відповідності до ст. 247 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки усіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його оголошення. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки повне рішення виготовлено 11 вересня 2025 року, то незважаючи на те, що судове засідання відбулося 09 вересня 2025 року, датою ухвалення даного рішення є саме 11 вересня 2025 року в силу ч. 5 ст. 268 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 10 червня 2023 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 10.06.2023 відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №1116 (а. с. 21). Від подружнього життя у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 09.03.2024 Сихівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №230 (а. с. 6). Із витягу з реєстру Шептицької територіальної громади №2025/013149055 вбачається, що позивачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а. с.23). Позивачка [PERSON] разом із донькою [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією акту обстеження умов проживання від 28.08.2025, виданого відділом у справах дітей Шептицької міської ради (а. с. 22). Таким чином, судом встановлено, що дитина проживає із матір`ю. Позивачка просить прийняти рішення, яким розірвати шлюб та стягувати з батька аліменти, оскільки самостійно участі в утриманні та забезпеченні дитини матеріально батько не бере. Відповідно до ст. ст.\~104\~-\~105\~СК України шлюб може припинятися внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з п. 12\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що сімейне життя в сторін не склалося, у зв`язку із відсутністю взаєморозуміння між ними, погляди на життя стали відрізнятися. Сторони не ведуть спільного господарства, позивач вважає, що відновлення та збереження шлюбу неможливе та наполягає на його розірванні. При таких обставинах суд дійшов висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім`ї є неможливе та суперечитиме моральним засадам суспільства, а відтак шлюб між ними слід розірвати. Щодо позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини суд зазначає наступне. Судом встановлено, що відповідач \~ [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Згідно пояснень позивачки, які викладені у позовній заяві, малолітня донька [PERSON] , [INFO] , перебуває на утриманні позивачки і проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується актом обстеження умов проживання від 28.08.2025. Відповідач [PERSON] за твердженням позивачки коштів на утримання доньки не надає. За правилами\~ст.\~180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків, при цьому цей обов`язок покладається як на матір дитини, так і на батька. Відповідно до вимог\~ст.141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, не залежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Пунктом 17\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №3\~від 15.05.2006\~року «Про\~застосування судами\~окремих норм\~Сімейного кодексу\~України при\~розгляді справ\~щодо батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» встановлено, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров"я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших малолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до вимог \~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1\~статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»\~встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. За положеннями ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров"я та матеріальне становище дитини, стан здоров"я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів виплати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3\~ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1\~ст. 183 СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За правилами ч.ч.1-2,\~ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Таким чином, беручи до уваги те, що вищенаведені встановлені судом обставини свідчать про те, що відповідач в добровільному порядку належного матеріального утримання доньці не надає, а також враховуючи обов`язок відповідача утримувати свою дитину відповідно до норм Сімейного кодексу України, пріоритетність прав дитини на достатнє забезпечення її потреб, та відсутність будь-яких заперечень або спростувань доводів позивачки,\~суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог. Відтак, з відповідача слід стягувати на користь позивачки аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усього заробітку (доходу) платника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення повноліття дитини. Відповідно до\~ст. 191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне стягувати аліменти з відповідача на користь позивачки від дня пред`явлення позову, тобто з 01.07.2025. Разом з цим, звертаючись до суду з даним позовом, позивачка просила стягувати аліменти на утримання доньки з 16.05.2025. Такі вимоги позивачки до задоволення не підлягають в силу ст. 191 СК України, оскілки аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, що у даному випадку 01.07.2025. Відтак, позов підлягає до часткового задоволення. Згідно із п. 1 ч. 1 ст.\~430\~ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, суд роз`яснює сторонам, що відповідно до ч. 1\~ст. 192 Сімейного Кодексу України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Судові витрати у виді судового збору слід стягнути з відповідача в такому порядку. Позивачка при зверненні до суду з цим позовом не сплачувала судовий збір у розмірі 1211,20 грн, оскільки звільнена від сплати судового збору на підставі ч. 1 п. 3 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір". Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. За цих підстав, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь держави судові витрати у виді судового збору в сумі 1211,20 гривень. Разом з цим, сплачений позивачкою судовий збір у сумі 1211,20 грн за вимогу про розірвання шлюбу підлягає стягненню з відповідача у користь позивачки в силу приписів ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial