Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-11 00:00:00

24.10.2023 [PERSON] (далі-позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі-відповідач) про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позову вказала, що 25.11.2000 між ними зареєстровано шлюб. [INFO] у них народився син, [PERSON] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10.10.2022 р. у цивільній справі №761/7991/22, що набрало законної сили 10.11.2022, шлюб між ними було розірвано. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27.02.2023 у цивільній справі №761/25778/22, що набрало законної сили 30.03.2023, стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, тобто з 21.11.2022, і до досягнення дитиною повноліття. При розірванні шлюбу між [PERSON] та [PERSON] питання поділу майна, набутого подружжям за час шлюбу не вирішувалось, та на даний час не вирішено в добровільному порядку (незважаючи на неодноразові відповідні спроби та пропозиції [PERSON] ), тому дане питання підлягає вирішенню у судовому порядку. За час шлюбу у спільну сумісну власність подружжя за рахунок спільних коштів було набуто ряд земельних ділянок, а саме: 24.04.2015 земельну ділянку, загальною площею 0,0970 га, кадастровий номер 3222784200:03:003:0130, цільове призначення - для індивідуального садівництва, на території Лишнянської селищної ради Макарівського району Київської області; 08.07.2020 земельну ділянку, загальною площею 0,0970 га, кадастровий номер 3222784200:03:003:0126, цільове призначення - для індивідуального садівництва, на території Лишнянської селищної ради Макарівського району Київської області. 08.09.2023 в результаті поділу земельних ділянок, що були зареєстровані за [PERSON] (земельні ділянки з кадастровими номерами: 3222784200:03:003:0126 та 3222784200:03:003:0130) було утворено чотири земельні ділянки однакового розміру, що відповідно є об`єктами спільної сумісної власності, а саме: земельна ділянка, загальною площею 0,0485 га, кадастровий номер 3222784200:03:003:0006; земельна ділянка, загальною площею 0,0485 га, кадастровий номер 3222784200:03:003:0007; земельна ділянка, загальною площею 0,0485 га, кадастровий номер 3222784200:03:003:0008; земельна ділянка, загальною площею 0,0485 га, кадастровий номер 3222784200:03:003:0009. На земельній ділянці, загальною площею 0,0485 га, кадастровий номер 3222784200:03:003:0008 в період шлюбу сторін був споруджений садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами (гараж, теплиця, споруди), загальною площею 27,3 кв.м. На земельній ділянці, загальною площею 0,0485 га, кадастровий номер 3222784200:03:003:0009 в період шлюбу сторін був споруджений садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами (альтанка, теплиця, вбиральня-літній душ, сарай), загальною площею 48,4 кв.м. Також за час шлюбу у спільну сумісну власність подружжя було набуто 21.08.2018 земельну ділянку, загальною площею 0,12 га, кадастровий номер 3222788000:02:030:0088, цільове призначення - для індивідуального садівництва, на території Фасівської сільської ради Макарівського району Київської області (зареєстрована за [PERSON] ). Крім того, в січні 2016 р. в період шлюбу сторін було придбано легковий автомобіль Geely СЕ-2 2015 р.в., сірого кольору, номер шасі [NUMBER] , вартістю 236 900 грн., що був зареєстрований за [PERSON] . На даний час, дійсна вартість майна, набутого за час шлюбу, складає 16 тис. доларів США, що за курсом Національного банку України на момент подання позову дорівнює 584 960 грн. Враховуючи принципи рівності розміру часток дружини та чоловіка при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, [PERSON] з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просить: в порядку розподілу спільної власності передати в особисту приватну власність [PERSON] та визнати за нею право власності на таке майно загальною вартістю 791 427 грн: земельну ділянку загальною площею 0,0485 га, кадастровий номер 3222784200:03:003:0007; земельну ділянку загальною площею 0,0485 га, кадастровий номер 3222784200:03:003:0009; будівельні матеріали, обладнання, конструктивні елементи та конструкції, які були використані під час будівництва садового будинку з господарськими будівлями та спорудами (в т.ч. садового будинку, ґанку, альтанки, теплиці, вбиральні-літнього душу, сараю, споруд), загальною площею 48,4 кв. м., що знаходяться на земельній ділянці, загальною площею 0,0485 га, кадастровий номер 3222784200:03:003:0009. В порядку розподілу спільної сумісної власності передати в особисту приватну власність [PERSON] та визнати за ним право власності на таке майно загальною вартістю 809 511,3 грн: земельну ділянку, загальною площею 0,0485 га, кадастровий номер 3222784200:03:003:0006; земельну ділянку, загальною площею 0,0485 га, кадастровий номер 3222784200:03:003:0008; будівельні матеріали, обладнання, конструктивні елементи та конструкції, які були використані під час будівництва садового будинку з господарськими будівлями та спорудами (в т.ч. садового будинку, ґанку, гаражу, теплиці, споруд), загальною площею 27,3 кв. м., що знаходяться на земельній ділянці, загальною площею 0,0485 га, кадастровий номер 3222784200:03:003:0008; легковий автомобіль «Gееlу СЕ-2» 2015 р.в., сірого кольору, номер шасі [NUMBER] , що знаходиться у особистому користуванні [PERSON] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 65\~808 грн, компенсації вартості 1/2 (однієї другої) земельної ділянки, загальною площею 0,12 га, кадастровий номер 3222788000:02:030:0088, а за [PERSON] визнати право власності на земельну ділянку площею 0,12 га, кадастровий номер 3222788000:02:030:0088. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 9\~042,15 грн різниці у вартості майна, що підлягає поділу. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати. Крім того, позивач вказала, що земельні ділянки на території Лишнянської селищної ради Макарівського району Київської області є рівнозначними, що підтверджується їх розміром згідно з витягами з Державного реєстру речових прав, а тому підлягають розподілу між сторонами порівну по дві кожній із сторін. На розподілених земельних ділянках знаходяться будівлі та споруди (будівельні матеріали), і запропонований поділ не погіршує становище [PERSON] . Ухвалою суду від 25.10.2023 позовну заяву [PERSON] \~прийнято до\~розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст.\~178\~ЦПК України та строк на подання зустрічного позову. У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив, який прийнятий судом та приєднаний до матеріалів справи. У відзиві відповідач заперечуючи викладені позивачем обставини вказав, що земельна ділянка з кадастровим номером 3222784200:03:003:0008 є його особистою приватною власністю, оскільки набута ним в порядку безоплатної приватизації. Автомобіль набутий ним за його особисті кошти. Також чотири новоутворені земельні ділянки в результаті поділу та розташовані на них об`єкти незавершеного будівництва оскільки вважає запропонований позивачем варіант поділу не рівноцінним. Тому просив відмовити у задоволення позовних вимог у повному обсязі. У свою чергу позивач подала відповідь на відзив, в якій заперечуючи обставини викладені відповідачем у відзиві, просила позовні вимоги задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив. 06.11.2023 відповідач подав до суду зустрічний позов, в якому просив: Визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на земельні ділянки, які утворилися в результаті поділу земельних ділянок з кадастровими номерами 3222784200:03:003:0126 та 3222784200:03:003:0130, а саме земельні ділянки з наступними кадастровими номерами: 3222784200:03:003:0006, загальною площею 0,0485 га, розташована за адресою: Київська обл., Фастівський район, Бишівська сільська територіальна громада, Лишнянська сільська рада. 3222784200:03:003:0007, загальною площею 0,0485 га, розташована за адресою: Київська обл., Фастівський район, Бишівська сільська територіальна громада, Лишнянська сільська рада. 3222784200:03:003:0008, загальною площею 0,0485 га, розташована за адресою: Київська обл., Фастівський район, Бишівська сільська територіальна громада, Лишнянська сільська рада. 3222784200:03:003:0009, загальною площею 0,0485 га, розташована за адресою: Київська обл., Фастівський район, Бишівська сільська територіальна громада, Лишнянська сільська рада. Визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222788000:02:030:0088, площею 0,12 га, з цільовим призначенням: для індивідуального садівництва, яка розташована за адресою: Київська обл., Макарівський район, Фасівська сільська рада. Визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на автомобіль марки Gееlу, модель СЕ-2, 2015 року випуску, номер кузову [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . Визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на будівельні матеріали, обладнання, вироби та конструкції. які були використані під час будівництва будинків, господарських будівель і споруд, що розташовані за адресою: Київська область, Фастівський р-н, Лишнянська сільска рада, с. Осикове, дачне містечко Простоквашино на земельних ділянках, утворених в результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером 3222784200:03:003:0130, а саме: газоблочного будинку; ґанку; дерев`яного будинку; гаражу; альтанки; літнього душу; вбиральні; колодязя; воріт з хвірткою; огорожі; теплиці № 1; теплиці № 2. Стягнути з [PERSON] та користь [PERSON] витрати пов`язані з розглядом справи. 18.03.2024 позивач подала заяву про зміну предмету позову. 03.04.2024 відповідач подав заперечення на заяву про зміну предмету позову. Ухвалою суду від 18.06.2024 зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності на майно, прийнято до спільного розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, та присвоєно єдиний унікальний номер справи 370/2699/23. Встановлено сторонам строки на подачу відзиву, відповіді на відзив, заперечень. Ухвалою суду від 18.06.2024 заяву [PERSON] про зміну предмету позову та збільшення розміру позовних вимог - залишено без руху та надано позивачу строк для виправлення вказаних в ухвалі суду недоліків заяви. 01.08.2024 позивач подала заяву про усунення недоліків заяви про зміну предмету позову та збільшення розміру позовних вимог, а також нову редакцію заяви про зміну предмету позову від 30.08.2024. Ухвалою суду від 12.09.2024 заяву [PERSON] про зміну предмету позову від 18.03.2024 в редакції заяви від 30.08.2024 прийнято до розгляду та продовжено розгляд справи з урахуванням зазначених у заяві вимог. Роз`яснено сторонам їх право протягом 15-денного строку з моменту проголошення цієї ухвали на подання відзиву та 15-денний строк з моменту отримання відзиву подати відповідь на відзив. Ухвалою суду від 16.10.2024 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Судовий розгляд справи призначався неодноразово. У судовому засіданні 07.11.2024 [PERSON] , пояснила, що одружилися з відповідачем у 2000 році. Перші 10 років фактично «сиділи на шиї» у її матері. Весь цей час проживали у гуртожитку. Гуртожиток працівників ЖЕКу. Із-за того, що не вистачало коштів, до закінчення декретної відпустки, вийшла на роботу. В подальшому, також працювала. Відповідач повідомив, що є можливість залучення його в місію ООН, є можливість з`їздити, заробити, хоча б на однокімнатну квартиру. У 2013 році на сімейній нараді прийняли рішення. Спочатку не погоджувалась, тому, що дитина ходила в перший клас, маленька, розуміла, що все буде на ній. Однак, розуміла, що по іншому не заробимо на квартиру, оскільки вона державний службовець, він державний службовець. Тому прийняли рішення, відповідач поїде в місію ООН, щоб заробити гроші. Через півроку, коли відповідач приїхав, зрозуміли, що не куплять квартиру за ці кошти. Разом прийняли рішення, придбали земельну ділянку. Весь цей час, з 2015 року, коли була куплена перша земельна ділянка по 2022 рік, усі гроші йшли на дачу, хотіли зробити умови які б відрізнялися від гуртожитку. Також, допомагала її мати. Пізніше, коли вирішили купити другу ділянку у 2020 році, гроші позичали, її мати дала 1000 доларів. Це було спільно нажите майно. Рішення про поїздку було їхнє спільне. Допитана в якості свідка [PERSON] дала покази наступні покази. На запитання відповідача про отримання позивачем протягом 2014 -2015 року його грошового забезпечення та використання на власний розсуд цих коштів [PERSON] вказала, що ці кошти дійсно отримувала, решту після того як виплачувала кредит за машину, яку придбали у 2008 році, та на додаток з квітня 2014 року виплачувала другий кредит, кошти, які залишалися витрачала на інші потреби. На запитання відповідача чи займалась особисто будівництвом гаражу, будинку у 2020 році позивач вказала, що особисто безпосередньо будівельними роботами не займалась, обробляла город, 10 соток та теплицею. На запитання відповідача чи передавали позивачу особисті кошти на зберігання у період 2014-2015 роки, або він особисто привозив, позивач вказала, що так передавали, вона їх зберігала, на жовтень 2015 року сума орієнтовно складала 30\~000 доларів. Зазначене ніхто не оспорює. На запитання чи був додатковий дохід, крім заробітної плати у позивача у період з 2010 року по 2022 рік включно, [PERSON] вказала, що вона отримувала заробітну плату та допомогу від матері, інших додаткових доходів не було. Підтвердила, що у 2023 році пошкодила вхідні двері, оскільки не було доступу до будівлі, замки змінювала. Щодо надання дозволу на поділ земельних ділянок, то [PERSON] був обізнаний про такий поділ, обговорювали це питання через смс-повідомлення. Щодо обговорення питання поділу майна в лютому-листопаді 2023 року, то в кінці 2022 року домовилися, що [PERSON] виставить земельну ділянку на продаж, виставив на продаж, через півроку, інформація про продаж зникла з інтернету. Обговорювалися питання поділу в добровільному порядку, пропонувала різні варіанти поділу. Будівельні роботи проводив, розраховувалися спільно нажитими коштами, тобто її зарплата, заробітна плата [PERSON] , ті, що [PERSON] привіз з Місії, та допомога її матері. Його батьки не допомагали. Не пам`ятає, яка саме сума коштів була витрачена на будівництво першого будинку. Автомобіль Geely, який був придбаний в 2015 році, за нього частина коштів з автомобіля, що був придбаний у 2008 році, 65\~000 тис. було вкладено в купівлю цієї машини. Щодо ділянки 12 соток, цю ділянку відповідач отримав як учасник АТО, приватизував, не пам`ятає в якому році отримав. Включила до складу майна, що підлягає поділу, оскільки набута під час шлюбу. З приводу кредиту на придбання автомобіля, придбаного у 2008 році, сплачували кредити разом, платили у кого були гроші, сплачувалися кошти у кредитну спілку, готівкою то нею, то другом відповідача. Було два автомобіля Geely, перший у 2008 році, в подальшому був проданий та придбаний інший автомобіль, також Geely, у 2015 році, за рахунок коштів отриманих від продажу автомобіля, придбаного у 2008 році. У судовому засіданні [PERSON] пояснив, що в лютому 2022 року припинили свої стосунки, в квітні дізнався, що у [PERSON] є інший чоловік. В травні 2022 року залишив ключі від спільного майна. Дійсно в жовтні 2022 року, коли приїзжав до будинків, виявив, що був відсутній вільний доступ, замки були змінені. Було дві розмови щодо майна. Перша щодо вільного користування всіма членами сім`ї, наступна була, щодо закінчення війни ніякого поділу не буде. В подальшому були вимоги, що якщо не продаєм, то буде вирішуватись судовим рішенням. Ініціатором поділу майна виступала [PERSON] . Первинно позовні вимоги стосувалися лише двох земельних ділянок. Щодо вказаних земельних ділянок [PERSON] самочинно зробила їх поділ на чотири ділянки. З ним ніхто не погоджував поділ такого майна. Коли позов надійшов до суду в ньому робився акцент, що майно придбано спільно, позивач вводить в оману, оскільки майно придбане за кошти отримані під час перебування ним в Місії. Щодо змін до позовної заяви, враховуючи, що первинна заява стосувалася лише земельних ділянок, враховуючи, що знаходяться будівлі, які не введені в експлуатацію, вони змінили предмет позову. Що стосується автомобіля, він придбаний також за особисті кошти і не являється предметом для розділу. Земельна ділянка 12 соток, яка була надана як учаснику АТО також не являється предметом поділу. Протягом 2022-2023 років мають місце зі сторони позивача дії щодо перешкоджанню його знаходженню на спірних територіях. З цього приводу були виклики поліції. Звертає увагу, що кошти це не заробітна плата, як військовослужбовець отримує грошове забезпечення. Відповідно до наказу Міністра оборони, а не з погодження дружини, в травні 2014 року було прийнято рішення, що він за своєю посадою має убути у відрядження країну Ліберія, це було виконання бойового наказу. Сім`я, яка залишалась в Україні повністю отримала його грошове забезпечення, в обсязі 95\~000, і враховуючи, що курс на той час був 24,25 грн., десь 2\~000 доларів, вони отримали разом з сином для того щоб нормально існувати в тих умовах. Що стосується коштів, відповідно до постанови КМУ щодо фінансування перебування миротворчого персоналу зазначено, що на робочий персонал, в інший спосіб здійснюється його перебування за кордоном, тобто компенсують за кордоном кожному учаснику, який особисто там перебуває, особисто на харчування, на виймання житла, забезпечення безпеки, на компенсацію проїзду у відрядження і на форму одягу, тобто ці кошти є виключно для тієї особи, яка там знаходиться. Було визначено обсяг таких коштів на місяць. В середньому отримував 3 500 доларів, це була компенсація за місяць. Заощаджуючи ці кошти, отримуючи ці кошти він міг їх витратити, міг заощадити. Він заощадив незважаючи на ті умови, особливості, епідемію [PERSON] , отримуючи щомісячно таку компенсацію здійснював заощадження. Дійсно по прибуттю в Україну загальна сума була 30\~000 доларів. Прибуваючи в Україну в 2015 році прийняв рішення, купити ділянку, і враховуючи, що дружина дотримувалась на той час принципів сімейного життя, і що була невизначеність повернеться він чи не повернеться, він все оформив на дружину. В листопаді 2015 року він заключив договір щодо будівництва будинку. Для цього було протягом грудня 2015 року збудовано фундамент, березні 2016 року команда із восьми осіб прибула. Звертав увагу, що на особисті кошти в розмірі 30\~000 доларів бува придбаний автомобіль, в розмірі 10\~000 доларів із салону і за нього кредит вже ніхто не виплачував. Що стосується будинку, будинок був придбаний за 10\~000 доларів і в березні 2016 року, побудовані додаткові споруди, із тих коштів, які він привіз у 2015 році. В 2019 році прийняв рішення побудувати гараж, починаючи від земельних робіт до криші допомагали йому [PERSON] та [PERSON] . Кошти отримані ним це не є заробітна плата, не винагорода, подарунки, премії, це є особисті кошти отримані як компенсація за перебування в складних умовах. Було виконання бойових завдань. Україна його на той час відрядила до міжнародної організації, де він виконував обов`язки у складі персоналу міжнародної організації ООН. Організація йому компенсувала особисте його перебування, харчування, одяг, для того щоб він виконував свої обов`язки. Те, що він заощадив ці кошти, це його власні кошти. Він міг їх не заощаджувати, а всі повністю витратити. Друга ділянку була придбана у 2020 році за спільні сумісні кошти. Щодо завершення будівництва у 2022 році. У 2020 році розпочав будівництво окремого будинку, спочатку земельні роботи, тільки після того як було встановлено, що позивач вже має інші стосунки, у 2022 році продовжив роботи, повністю облаштував внутрі будинку внутрішньо-оздоблювальні роботи, завершив будівництво сауни, все це було придбано за його особисті кошти, оздоблення здійснено за його особисті кошти, 280\~000 грн. Визнає, що крім будівництва гаража і другого будинку, інше були спільні кошти, готов компенсувати. Також у судовому засіданні 07.11.2024 допитано в якості свідка [PERSON] , який дав суду наступні покази. Визнає ведення спільного господарства з часу реєстрації шлюбу до серпня 2014 року, тому що він був у відрядженні, був в іншій країні, з серпня 2014 по вересень 2015 року спільного господарства не вели, в цей період накопичував особисті кошти, вони були у нього фізично, частину цих коштів передав через друзів для зберігання [PERSON] , а потім майно, яке було придбане, рухоме, нерухоме, за ці кошти придбано. Спільний бюджет був до 2014 року, тобто все, що вони отримували, автомобіль був придбаний. Такого як спільний бюджет не було. Під час перебування у відрядженні отримував щомісячне утримання особисті кошти для учасника місії. У квітні 2015 року була придбана ділянка 322278400:03:003:0130, яка була в подальшому поділена, за 5\~000 доларів, за його особисті кошти. В січні 2016 року був придбаний автомобіль Geely CT-2, відповідно до договору укладеного з автосалоном, за його особисті кошти. Не пам`ятає чи використовувалися при придбанні другого автомобіля, кошти отримані від продажу першого автомобіля. Друга ділянка була придбана за особисті кошти, які залишилися, в розмірі 2\~000, решта коштів була надана мамою [PERSON] та його братом [PERSON] . При укладенні договорів купівлі-продажу земельних ділянок ним надавалась згода на укладення таких. Оскільки у 2015 році йому було не відомо чи повернеться він після відрядження, тому пропонувалась можливе користування земельною ділянкою в інтересах сім`ї, але ділянку придбана за його особисті кошти. Так само наступна земельна ділянка було надано дозвіл, оскільки він залучався до участі в АТО, було не визначено, що буде в подальшому. Тому ділянки оформлювались на дружину тільки з метою того, враховуючи специфіку роботи. Майно придбано на особисті кошти, а те, що воно зареєстровано за [PERSON] , це не означає їх набуття. Реєстрація ділянок була оформлена на дружину, но майно куплено за його особисті кошти та належить йому. Позивач заробляла, він отримував грошове забезпечення, ці кошти витрачалися на потреби сім`ї, а особисті кошти це інше. Придбані земельні ділянки і будівництво за його особисті кошти. Реєструвати земельні ділянки на себе він вважав недоцільним. Згоду на набуття у спільну сумісну власність майна надав лише тому, що надання такої передбачено чинним законодавством, це формальне дотримання процедури реєстрації. Метою поїздки у Місію є виконання військового завдання, мета була не поїхати заробити гроші, а набути досвіду, який в подальшому впливав на кар`єрне зростання, набути досвіду роботи в оперативних штабах ООН, підвищення рівня знання англійської мови, а кошти це інше, це компенсаційне, це особисті кошти, які він потім витрачав на купівлю майна. Перебування у відрядженні вплинуло на його подальше кар`єрне зростання. 2000-2017 роки проживали у гуртожитку, намагався вирішити це питання, сім`я була поставлена на квартирний облік, чекали на отримання житла. Умови були складні, однак всі соціальні вимоги були дотримані. У 2018 році переїхали на квартиру, яку винаймали. Орендували квартиру до жовтня 2023 року. Будинок площею 55 м.кв. був побудований у 2016 році, за його особисті кошти, будинок дерев`яний, не оформлений, це є будівельні матеріали. Будівництво хоч і було завершено у 2016 році, однак в експлуатацію не введено. Що стосується іншого будинку, 2020 році, збудований з газоблоку, площа складає 37, 6 м.кв, з них жилої тільки 8, в експлуатацію не прийнятий. Також на цій ділянці знаходиться металевий павільйон, гараж, альтанка. Будинок будувався по часу, у грудні 2015 року було зроблено фундамент, березні 2016 року будівельниками зроблено каркас будинку, внутрішні облаштування тривали з 2016 року по 2022 рік. Інший будинок було збудовано у квітні-серпні 2020 року, облаштування завершено, коли сторони припинили відносини. Гараж збудований у 2019 році. Будівництво здійснювалось без залучення дружини, вона не приймала участь в будівництві. Ухвалою суду від 24.01.2025 зупинено провадження у справі № 370/2699/23 за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності на майно до набрання законної сили рішення суду у справі № 370/3645/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області про визнання недійсним правочину, скасування рішень державного реєстратора, скасування державної реєстрації земельної ділянки та поновлення реєстрації земельної ділянки. Ухвалою Київського апеляційного суду від 03.04.2025 скасовано ухвалу суду від 24.01.2025 про зупинення провадження у справі № 370/2699/23 та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Судовий розгляд призначено на 23.06.2025, який в подальшому відкладено на 22.08.2025. Ухвалою суду від 04.08.2025 накладено арешт на легковий автомобіль «Geely CE-2» 2015 р.в., сірого кольору, номер шасі [NUMBER] . У судовому засіданні 22.08.2025 свідок [PERSON] дав суду наступні покази. З [PERSON] знайомий, знає її як дружину його колеги [PERSON] . [PERSON] знає близько 10 років, замкнута людини. Відповідач казав, що давно мріє побудувати будинок, де буде відпочивати, казав, що купив земельну ділянку. Допомагав відповідачу будувати. Комунікації прокладав особисто [PERSON] [PERSON] була присутня, готувала, однак особисто не приймала участь безпосередньо у будівництві. Майно придбане за кошти, що зекономлено під час перебування в Місії, ці кошти виділялися на лікування, проживання, фінансування здійснювалося від приймаючої сторони, це особисті кошти. Після 2020 року не бував у [PERSON] . Предметом поділу є земельна ділянка, будинок, не знає деталізації, не був присутній при укладенні договорів, передачі коштів. На земельній ділянці був 2 рази, літом, 2019-2020 роки. Адресу знаходження земельної ділянки назвати не зміг, можливо с. Осикове. В подальшому судовий розгляд відкладено на 12.09.2025. У судовому засіданні позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] , а також її представник [PERSON] позовні вимоги з урахуванням заяви про зміну предмету позову підтримали, просили їх задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову заперечили в повному обсязі. У судовому засіданні відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] , а також його представники [PERSON] , [PERSON] проти позовних вимог заперечили та просили відмовити у їх задоволенні в повному обсязі. Зустрічний позов просили задовольнити в повному обсязі. Вислухавши учасників справи, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 25.11.2000 між сторонами у справі зареєстровано шлюб (а.с. 10 том 1). [INFO] у них народився син, [PERSON] (а.с. 11 том 1). Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10.10.2022 у цивільній справі №761/7991/22, що набрало законної сили 10.11.2022, шлюб між сторонами у справі розірвано (а.с. 13-14 том 1). Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27.02.2023 у цивільній справі №761/25778/22, що набрало законної сили 30.03.2023, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 18.08.2023, стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, тобто з 21.11.2022, і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 15-18, 19-25 том 1). За час шлюбу сторони у справі набули наступне майно: 24.04.2015 земельну ділянку, загальною площею 0,0970 га, кадастровий номер 3222784200:03:003:0130, цільове призначення - для індивідуального садівництва, на території Лишнянської селищної ради Макарівського району Київської області, яка була зареєстрована за [PERSON] (а.с. 26 том 1); 08.07.2020 земельну ділянку, загальною площею 0,0970 га, кадастровий номер 3222784200:03:003:0126, цільове призначення - для індивідуального садівництва, на території Лишнянської селищної ради Макарівського району Київської області, яка була зареєстрована за [PERSON] (а.с. 27 том 1); 21.08.2018 земельну ділянку, загальною площею 0,12 га, кадастровий номер 3222788000:02:030:0088, цільове призначення - для індивідуального садівництва, на території Фасівської сільської ради Макарівського району Київської області, яка зареєстрована за [PERSON] (а.с. 28-29 том 1); 08.09.2023 в результаті поділу земельних ділянок, за заявою [PERSON] (а.с. 30 том 1), що були зареєстровані за нею (земельні ділянки з кадастровими номерами: 3222784200:03:003:0126 та 3222784200:03:003:0130) було утворено чотири земельні ділянки однакового розміру, що відповідно є об`єктами спільної сумісної власності, а саме: земельна ділянка, загальною площею 0,0485 га, кадастровий номер 3222784200:03:003:0006 (а.с. 34 том 1); земельна ділянка, загальною площею 0,0485 га, кадастровий номер 3222784200:03:003:0007 (а.с. 31 том 1); земельна ділянка, загальною площею 0,0485 га, кадастровий номер 3222784200:03:003:0008 (а.с. 33 том 1); земельна ділянка, загальною площею 0,0485 га, кадастровий номер 3222784200:03:003:0009 (а.с. 32 том 1). Також, як вказала позивач, на земельній ділянці, загальною площею 0,0485 га, кадастровий номер 3222784200:03:003:0008 в період шлюбу сторін був споруджений садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами (гараж, теплиця, споруди), загальною площею 27,3 кв.м. На земельній ділянці, загальною площею 0,0485 га, кадастровий номер 3222784200:03:003:0009 в період шлюбу сторін був споруджений садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами (альтанка, теплиця, вбиральня-літній душ, сарай), загальною площею 48,4 кв.м. Крім того, в січні 2016 р. в період шлюбу сторін було придбано легковий автомобіль Geely СЕ-2 2015 р.в., сірого кольору, номер шасі [NUMBER] , вартістю 236\~900,00 грн, що був зареєстрований за [PERSON] (а.с. 29-31). Досліджуючи відзив відповідача та подані на його підтвердження докази, суд зауважує наступне. Так відповідач стверджує, що земельна ділянка, загальною площею 0,12 га, кадастровий номер 3222788000:02:030:0088 є його особистою власністю, оскільки була передана йому шляхом безоплатної приватизації. При цьому, підтверджуючих доказів до відзиву не надає. Також, автомобіль Geely СЕ-2 2015 р.в., сірого кольору, номер шасі [NUMBER] є його особистою власністю, оскільки придбаний за його особисті кошти. В обґрунтування цього вказав, що у період з вересня 2014 року по вересень 2015 року він виконував службові обов`язки у складі миротворчого персоналу Місії ООН в Республіці Ліберія, отримував виплати, розмір яких в сукупності становить 50\~816 доларів США. Із заощаджених коштів ним і був придбаний вказаний автомобіль. Також, відповідач на підтвердження придбання матеріалів для будівництва спірних будинків подав документи на закупку товарів та послуг (а.с. 66-75, 77-78 том 1). Також відповідачем подано фотографії будинків та прибудинкових територій (а.с. 79-112 том 1). Щодо поділу чотирьох новоутворених земельних ділянок в результаті поділу, відповідач вважає, що запропонований позивачем варіант їх поділу є не рівноцінним. Щодо зустрічного позову [PERSON] суд зауважує наступне. Так, на підтвердження факту того, що спірний автомобіль зареєстрований за [PERSON] , а також, що він є покупцем подано підтверджуючі докази (а.с. 29-43 том 2). Також відповідачем подано копії договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 24.04.2015 та 08.07.2020 з кадастровими номерами: 3222784200:03:003:0126 та 3222784200:03:003:0130 та висновків про їх вартість (а.с. 44-56 том 2). При укладенні зазначених договорів купівлі-продажу 24.04.2015 та 08.07.2020 відповідно відповідачем [PERSON] , як чоловіком покупця [PERSON] , були надані шляхом подання заяв: (а) згода на укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24.04.2015 р., справжність підпису на якій засвідчено 24.04.2015, Середюком О.П., приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області, за реєстровим №477; (б) згода на укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08.07.2020, справжність підпису на якій засвідчено 08.07.2020, Середюком О.П., приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області, за реєстровим №486. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 30.10.2023, власником земельної ділянки загальною площею 0,12 га з кадастровим номером 3222788000:02:030:0088 є [PERSON] (а.с. 57-58 том 2). При цьому відповідачем подано докази того, що вказану земельну ділянку він набув у власність шляхом безоплатної приватизації (а.с. 59-61 том 2), а тому суд з урахуванням вимог п. 5 ч. 1 ст. 57 СК України погоджується з доводами відповідача, що вона є його особистою приватною власністю. Також відповідачем подано інформаційну довідку та інформації Державного земельного кадастру щодо земельних ділянок, які зареєстровані за [PERSON] , з наступними кадастровими номерами: 3222784200:03:003:0006, 3222784200:03:003:0007, 3222784200:03:003:0008, 3222784200:03:003:0009 (а.с. 62-72 том 2), висновок вартості земельної ділянки з кадастровим номером: 3222784200:03:003:0126 (а.с. 73 том 2), висновок експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи від 20.06.2023 р. об`єктами дослідження якого були будинки з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: Київська обл., Фастівський р-н, Лишнянська сільська рада, с. Осикове, дачне містечко Простоквашино (а.с. 74-121 том 2). Вказаним висновком визначено вартість будівельних матеріалів, обладнання, виробів та конструкцій використаних під час будівництва будинків, господарських будівель і споруд, яка становить 1\~871\~977, 00 грн. Також відповідачем подано копії декларацій про його майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2014, 2515 роки (а.с. 133-147 том 2), відомості з ДПІ за період з 01.01.2025 по 31.12.2016 (а.с. 148 том 2), відомості про доходи станом на 02.03.2023 (а.с. 149-155 том 2), копії документів, що підтверджують його перебування у складі миротворчого персоналу Місії ООН в Республіці Ліберія (а.с. 156-178 том 2), копію договору на виготовлення будинку від 29.11.2015 (а.с. 179-181 том 2), копії товарних чеків на придбання будівельних матеріалів у 2022 (а.с. 183-191 том 2), копію розписки за виконані будівельні роботи (а.с. 193 том 2), копію заяви про порушення кримінальної справи (а.с. 194-195 том 2), копію відповіді про прийняття заяви (а.с. 196 том 2). При цьому, суд зауважує, що частина вказаних доказів (товарних чеків а.с. 183, 184, 192 том 2) є нечитабельними, з яких не можливо встановити їх зміст, а тому суд їх до уваги не приймає. Також суд зазначає, що [PERSON] до заяви про зміну предмету позову подано наступні документи: копія її трудової книжки, копія посвідчення офіцера [NUMBER] , копія відпускного квитка від 07.03.2024 № 321/1966, копія квитанції про оплату оцінки майна та виготовлення технічних паспортів, копія технічного паспорту щодо садового будинку площею 48,4 кв.м, копія висновку аналітичного дослідження щодо вартості майна, копія технічного паспорту щодо садового будинку площею 27,3 кв.м, копія висновку аналітичного дослідження щодо вартості майна, копія рекламного оголошення щодо продажу автомобіля Geely (а.с. 204-234 том 2). Згідно висновку аналітичного дослідження щодо вартості майна від 30.01.2024 щодо садового будинку площею 48,4 кв.м, розташованого на земельній ділянці, загальною площею 0,0485 га, кадастровий номер 3222784200:03:003:0009, ринкова вартість майна становить 598\~000,00 грн. Згідно висновку аналітичного дослідження щодо вартості майна від 30.01.2024 щодо садового будинку площею 27,3 кв.м, розташованого на земельній ділянці, загальною площею 0,0485 га, кадастровий номер 3222784200:03:003:0008, ринкова вартість майна становить 442\~000,00 грн. Також відповідачем [PERSON] подано копію звіту № 141 з експертної оцінки колісного транспортного засобу від 11.10.2023 щодо автомобіля Geely СЕ-2 реєстраційний номер [NUMBER] , згідно якого вбачається, що досліджуваний автомобіль у пред`явленому вигляді до експлуатації не придатний, втратив товарний вигляд, споживчі та експлуатаційні якості, вимагає відновлювального ремонту. Дійсна (ринкова) вартість станом на дату оцінки 05.10.2023, без урахування пошкоджень при ДТП, могла становити 181\~053,83 грн. Вартість відновлювального ремонту могла становити 137\~799,13 грн. Сума матеріальних збитків завданих власнику могла становити 101\~346,45 грн (а.с. 8-19 том 3). Також відповідачем подано роздруківку листування з позивачем та фотографії будівництва спірного будинку (а.с. 102-110 том 3). Крім того, судом приєднано до матеріалів справи наданий представником [PERSON] науково-правовий висновок щодо правового режиму грошових коштів, одержаних одним з подружжя від 05.06.2025 р. та кваліфікаційну наукову працю на правах рукопису [PERSON] «Міжнародне військове співробітництво України (1991-2013 рр.)» (а.с. 53-84 том 4). У вказаному науково-правовому висновку зазначено, що добові виплати, які [PERSON] отримував під час виконання службових обов`язків у складі миротворчого персоналу Місії ООН в Республіці Ліберія (не з державного бюджету України, а з бюджету Організації Об`єднаних Націй) є об`єктом права особистої приватної власності [PERSON] і не вважаються об`єктом права спільного сумісного майна подружжя. Нерухоме майно, придбане [PERSON] за рахунок виплат, отриманих під час виконання службових обов`язків у складі миротворчого персоналу Місії ООН в Республіці Ліберія, є об`єктом права особистої приватної власності [PERSON] . Крім того, судом приєднано до матеріалів справи надані представником [PERSON] , декларацію за 2021 рік подана 21.03.2024 [PERSON] , декларацію за 2022 рік подана 21.03.2024 [PERSON] , декларацію за 2023 рік подана 23.03.2024 [PERSON] , декларацію за 2024 рік подана 14.03.2025 [PERSON] , висновок науково-правової експертизи від 19.08.2025. Відповідно до висновку науково-правової експертизи з питань, що є предметом судового розгляду у даній справі зроблено наступні висновки: (1) добові та інші виплати, забезпечення, які належали до сплати / передачі на користь [PERSON] та / або отримані ним за виконання службових обов`язків у складі миротворчого персоналу Місії Організації Об`єднаних Націй в Республіці Ліберія з будь-яких джерел (в тому числі, з Державного бюджету України, з бюджету Організації Об`єднаних Націй тощо) за законом відносяться до спільного сумісного майна подружжя [PERSON] та [PERSON] , а не до особистої приватної власності [PERSON] ; (2) нерухоме та рухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва набуті в період шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (зокрема, земельна ділянка, загальною площею 0,0970 га, кадастровий номер: 3222784200:03:003:0130, цільове призначення для індивідуального садівництва, на території Лишнянської селищної ради Макарівського району Київської області; земельна ділянка, загальною площею 0,0970 га, кадастровий номер: 3222784200:03:003:0126, цільове призначення - для індивідуального садівництва, на території Лишнянської селищної ради Макарівського району Київської області; легковий автомобіль «Geely CE-2» 2015 р.в., сірого кольору, номер шасі [NUMBER] ; будівельні матеріали, обладнання, вироби та конструкції, які були використані під час будівництва будинків, господарських будівель і споруд, що розташовані за адресою: Київська область, Фастівський р-н. Лишнянська сільска рада, с. Осикове, дачне містечко Простоквашино на земельних ділянках, утворених в результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером 3222784200:03:003:0130, а саме: газоблочного будинку, ганку, дерев`яного будинку, гаражу, альтанки, літнього душу, вбиральні, колодязя, воріт з хвірткою, огорожі, теплиці № 1, теплиці № 2), в тому числі, за умови якщо воно придбане за рахунок заощаджених [PERSON] виплат, іншого забезпечення, отриманих ним за виконання службових обов`язків у складі миротворчого персоналу Місії Організації Об`єднаних Націй в Республіці Ліберія, за законом та фактичними обставинами відносяться до спільного сумісного майна подружжя [PERSON] та [PERSON] , а не до особистої приватної власності [PERSON] . Крім того, з вказаних вище річних декларації [PERSON] , поданих ним як особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (військовослужбовцем), за звітні періоди 2021-2024 р. р., вбачається, що він самостійно визначив правовий режим майна, що є предметом спору у даній справі. У вказаних деклараціях [PERSON] зазначив, що йому разом з [PERSON] на праві спільної сумісної власності належать об`єкти нерухомого майна, об`єкти незавершеного будівництва, цінне рухоме майно транспортні засоби, що за вказаними в них характеристиками (видом, площею, датою набуття тощо) відповідають майну, що є предметом спору у даній справі. Вирішуючи позовні вимоги за первісним та зустріним позовом, суд керується також наступним. У відповідності до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. У відповідності до ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до ст. ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч. 3 ст.\~368\~ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Засади шлюбу, а також правовідносини, які виникають із особистих немайнових та майнових прав та обов`язків подружжя, визначаються нормами СК України. Статтею 57 СК України визначено майно, яке є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. П. 5 ч. 1 ст. 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Статтею 60\~СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з правовими висновком, викладеним у постанові ВС від 12.05.2022 у справі № 727/11406/17, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними. Тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Питання яке має в даному випадку є вирішальним для спору чи є виплати, які [PERSON] отримував під час виконання службових обов`язків у складі миротворчого персоналу Місії ООН в Республіці Ліберія об`єктом права особистої приватної власності. Частиною 1 ст.\~61\~СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною 2 ст. 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Частина 3 вказаної статті визначає, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Стаття 57 СК України не включає грошове забезпечення дружини, чоловіка як військовослужбовця до переліку майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Статтею 5 Закону України «Про участь України в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки» визначено, що національний контингент і національний персонал комплектуються громадянами України - військовослужбовцями та працівниками Збройних Сил України, поліцейськими, особами начальницького і рядового складу інших військових формувань та інших державних органів і цивільних установ України, які мають необхідну професійну і психологічну підготовку . Включення громадян України до складу національного контингенту або національного персоналу здійснюється виключно на добровільній основі. Відповідно до\~частини першої\~статті 8\~Закону України\~«Про участь\~України в\~міжнародних операціях\~з підтримання\~миру і\~безпеки» соціальний\~захист учасників\~міжнародних операцій\~з підтримання\~миру і\~безпеки і\~членів їх\~сімей забезпечується\~згідно з\~законами України. Якщо міжнародними договорами або угодами, в яких бере участь Україна, встановлені більш високі гарантії захисту учасників міжнародних операцій з підтримання миру і безпеки, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються норми відповідного міжнародного договору або міжнародної угоди. Стаття 9 вказаного Закону визначає, що \~фінансування витрат, пов`язаних з участю України в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки, може здійснюватися :\~за рахунок\~коштів державного\~бюджету,\~за умови\~повного або\~часткового відшкодування\~цих витрат\~за рахунок\~коштів,\~які виділяються\~ООН,\~НАТО,\~ЄС,\~ОБСЄ або\~іншою міжнародною\~організацією для\~фінансування міжнародної\~операції з\~підтримання миру\~і безпеки\~або у\~рамках укладених\~міжнародних договорів\~України; або\~за рахунок\~коштів державного\~бюджету; або за рахунок коштів, які виділяються ООН, ОБСЄ або іншою міжнародною організацією для фінансування міжнародної операції з підтримання миру і безпеки. Джерела фінансового забезпечення національного контингенту визначаються при схваленні Верховною Радою України рішення Президента України про участь України у міжнародній операції з підтримання миру і безпеки. Джерела фінансового забезпечення національного персоналу визначаються у порядку, встановленому законодавством. Порядок фінансового забезпечення національного контингенту і національного персоналу визначається Кабінетом Міністрів України. Постановою КМУ від 11 липня 2002 року N 963, який був чинний на час перебування [PERSON] у відрядженні, затверджено Порядок матеріально-технічного і фінансового забезпечення національного контингенту та національного персоналу України, який бере участь у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки матеріально-технічне і фінансове забезпечення заходів, пов`язаних з підготовкою, направленням (поверненням) та забезпеченням діяльності національного контингенту та національного персоналу України, який бере участь у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки, здійснюється в межах видатків державного бюджету, передбачених для відповідних органів державної влади, їх спеціальних підрозділів, що направляють представників до їх складу, за відповідними програмами з подальшим повним або частковим відшкодуванням таких витрат за рахунок коштів, які виділяються ООН, НАТО, ЄС, ОБСЄ або іншою міжнародною організацією для фінансування міжнародної операції з підтримання миру і безпеки або в рамках укладених міжнародних договорів України, або за рахунок коштів державного бюджету, або за рахунок коштів, які виділяються зазначеними організаціями для фінансування міжнародної операції з підтримання миру і безпеки. За особами, що входять до складу національного контингенту та національного персоналу України, у період виконання службових обов`язків за межами України зберігаються виплати в національній валюті в розмірі 100 відсотків посадового окладу або середньої заробітної плати за останнім місцем служби чи роботи, окладу за військовим (спеціальним) званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру. Частиною першою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Відтак, суд погоджується з доводами відповідача про те, що кошті, які отримуються військовослужбовцем як грошове забезпечення та кошти, які отримуються як винагорода військовослужбовцю за службу за межами України є різними виплатами, виплачується з різних джерел фінансування. Разом з тим, за змістом ч. 2 ст. 61 СК України, в редакції що чинна на час виникнення спірних правовідносин, об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Суд зауважує, що це майно вважається спільним з моменту, коли виникає право власності на нього, тобто з моменту отримання заробітної плати (інших виплат) одним із подружжя. При цьому, виникнення права спільної власності подружжя не пов`язується з фактом внесення заробітної плати, пенсії, стипендії, інших доходів до сімейного бюджету або на рахунок у банку тощо. Отже,\~виплати отримані\~ [PERSON] \~як військовослужбовцем\~за службу\~у міжнародній\~миротворчій операції\~відноситься до\~інших доходів,\~одержаних одним\~із подружжя,\~та відповідно\~до частини\~другої статті\~61\~СК України\~є об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя. Чинне законодавство не визначає такі виплати як особисту приватну власність дружини, чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з правовими висновком, викладеним у постанові ВС від 19.05.2022 року у справі № 203/284/17, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, а тому якщо боргові зобов`язання підтверджуються наявними у справі доказами, вони повинні враховуватися при поділі майна подружжя. Умовою належності майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Зі змісту наведеної ч. 3 ст. 61 СК України також слідує, що у випадку придбання одним з подружжя майна навіть за особисті кошти, таке придбане може бути визнано спільним майном подружжя, якщо сам правочин вчинено в інтересах сім`ї. Таким чином відповідач у вказаній справі зобов`язаний довести суду не лише факт придбання спірного майна за особисті кошти, але також надати докази того, що всі правочини, на підставі яких придбане таке, були укладені відповідачем виключно в його особистих інтересах. Відповідачем вказаного не доведено. Статтею 63\~СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.\~69\~СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.\~70\~СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт в судовому порядку. При цьому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Статтею 71\~СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~21.12.2007\~року №11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до ч. 3 ст. 370 ЦК України, виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга\~статті 183 цього\~Кодексу),\~співвласник,\~який бажає\~виділу,\~має право\~на одержання\~від інших\~співвласників грошової\~або іншої\~матеріальної компенсації\~вартості його\~частки. Компенсація\~співвласникові може\~бути надана\~лише за\~його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Відповідно до\~ч.\~3\~ст.\~370\~ЦК України,\~майно,\~що є\~у спільній\~сумісній власності,\~може бути\~поділене між\~співвласниками за\~домовленістю між\~ними,\~крім випадків,\~установлених законом. У\~разі поділу\~майна,\~що є\~у спільній\~сумісній власності,\~вважається,\~що частки\~співвласників у\~праві спільної\~сумісної власності\~є рівними,\~якщо інше\~не встановлено\~домовленістю між\~ними або\~законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Статтею 372\~ЦК України\~визначено,\~що майно,\~що є\~у спільній\~сумісній власності,\~може бути\~поділене між\~співвласниками за\~домовленістю між\~ними,\~крім випадків,\~установлених законом.\~У разі\~поділу майна,\~що є\~у спільній\~сумісній власності,\~вважається,\~що частки\~співвласників у\~праві спільної\~сумісної власності\~є рівними,\~якщо інше\~не встановлено\~домовленістю між\~ними або\~законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга\~статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 09.06.2021 р. по справі № 760/789/19, від 29.04.2020 р. у справі № 210/4854/15-ц, від 03.06.2020 р. у справі № 487/6195/16-ц. Відповідно до правової позиції у постанові Верховного Суду України від 13.01.2016 року у справі № 6-2925цс15, в якій суд вказав на те, що з урахуванням закріплених в пункті 6 статті 3 ЦК України справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. З урахування вищезазначеного, присудження за рішенням грошової компенсації частки з особи співвласника, яка сплатити таку компенсацію неспроможна, та визнання за нею всупереч її волі права власності на частку іншого співвласника є використанням одним співвласником свого права власності на шкоду іншому співвласнику, що суперечить вимогам ст. 319 ЦК України, принципу пропорційності цивільного судочинства та порушення розумного балансу приватних інтересів. Дане узгоджується з правовими висновками Верховного Суду викладеним у постанові від 29.08.2019 року у справі № 371/1369/15-ц. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 03.06.2024 року (справа № 712/3590/22) зробив наступні висновки: «Вчинення згоди іншим з подружжя на розпорядження спільним майном є одностороннім правочином, розрахованим на його сприйняття іншими особами, а саме - подружжям, який є стороною договору, та третьою особою (інша сторона договору). Волевиявлення іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження спільним майном, яке виражено у згоді, адресоване та сприймається як подружжям, який виступає стороною договору, так і контрагентом за таким договором. Згода іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження спільним майном має значення на стадії укладення договору та є необхідним юридичним фактом для укладення відповідного договору іншим з подружжя, який є стороною договору, з його контрагентом. Сторона договору (інший з подружжя) представляє у відносинах з своїм контрагентом права та інтереси того з подружжя, який надав згоду. Сприйняття волевиявлення іншого з подружжя на розпорядження спільним майном відбувається шляхом відображення такої згоди у відповідному договорі. У такому випадку регулюючий ефект договору поширюється як на сторони договору, так і на іншого з подружжя (співвласника), який надав згоду на розпорядження спільним майном. Згода одного з подружжя на вчинення другим з подружжя договору з розпорядження спільним майном як односторонній правочин є одним із правомірних обмежень свободи договору, оскільки визначена законодавцем необхідність одержання згоди обмежує як того з подружжя, хто укладає договір з розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і контрагента за договором, оскільки він має переконатися, що особа, з якою укладається договір, перебуваючи в шлюбі, має згоду на укладення такого договору. Згода іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя поширюється на як на випадки відчуження майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і на випадки набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності. Надання згоди іншим з подружжя на набуття майна подружжям (стороною договору) свідчить про набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності, оскільки у такому випадку відбувається розпорядження коштами, які належать подружжю на праві спільної сумісної власності. Не виключається вчинення усного договору між подружжям про набуття майна в спільну сумісну власність, зовнішнім вираженням якого є згода одного з подружжя на розпоряджаються майном (коштами) на набуття майна в спільну сумісну власність. Така згода може бути зафіксована безпосередньо у договорі про набуття майна, вчиненим іншим з подружжя. Наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору купівлі-продажу майна, зафіксованої у такому договорі, свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки згода іншого подружжя на набуття майна підтверджує придбання такого майна за спільні кошти подружжя. У разі, якщо інший з подружжя надав згоду на розпорядження майном (коштами) для набуття майна в спільну сумісну власність і така згода зафіксована безпосередньо у договорі купівлі-продажу майна, який вчинено іншим з подружжя, то суд не може своїм рішенням підміняти домовленість подружжя про набуття майна в спільну сумісну власність». Крім того, згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.04.2023 р. № 511/2303/19 (провадження №14-56цс22), - відповідно до вимог статей 328 та 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. За змістом зазначених норм матеріального права до прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на це новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільного обороту не виникає, у такому випадку особа є власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі неможливості, поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити компенсацію. Визнаючи при цьому право власності на матеріали чи обладнання, суд у своєму рішенні має зазначити (назвати) ці матеріали чи обладнання. Відповідно до ч. 3 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, підсумовуючи викладене, судом з наявних у матеріалах справи доказів встановлено, що за час шлюбу сторони у справі набули наступне майно: земельну ділянку, загальною площею 0,0970 га, кадастровий номер 3222784200:03:003:0130, земельну ділянку, загальною площею 0,0970 га, кадастровий номер 3222784200:03:003:0126, та в результаті їх поділу утворилися нові чотири земельні ділянки, а саме: земельна ділянка, загальною площею 0,0485 га, кадастровий номер 3222784200:03:003:0006, земельна ділянка, загальною площею 0,0485 га, кадастровий номер 3222784200:03:003:0007, земельна ділянка, загальною площею 0,0485 га, кадастровий номер 3222784200:03:003:0008, земельна ділянка, загальною площею 0,0485 га, кадастровий номер 3222784200:03:003:0009, які є об`єктами спільної сумісної власності подружжя та враховуючи визначений [PERSON] варіант їх поділу, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Також, на земельній ділянці, загальною площею 0,0485 га, кадастровий номер 3222784200:03:003:0008 в період шлюбу сторін був споруджений садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами (гараж, теплиця, споруди), загальною площею 27,3 кв.м. На земельній ділянці, загальною площею 0,0485 га, кадастровий номер 3222784200:03:003:0009 в період шлюбу сторін був споруджений садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами (альтанка, теплиця, вбиральня-літній душ, сарай), загальною площею 48,4 кв.м. Вказані об`єкти також відносяться до об`єктів спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи визначений [PERSON] варіант їх поділу, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Крім того, легковий автомобіль Geely СЕ-2 2015 р.в., сірого кольору, номер шасі [NUMBER] , також відноситься до об`єкта спільної сумісної власності подружжя. При цьому, суд зауважує, що [PERSON] належними доказами не спростовано вказаних обставин, а тому позовні вимоги щодо вказаного автомобіля підлягають задоволенню. Доводи відповідача за первісним позовом щодо зменшення вартості майна внаслідок отримання спірним автомобілем пошкоджень у ДТП (звіт № 141 з експертної оцінки колісного транспортного засобу від 11.10.2023) суд відхиляє. Судом встановлено, що придбаний сторонами під час шлюбу автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та перебував в користуванні відповідача [PERSON] .. Суд вважає, що в даному випадку визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої компенсації позивачу [PERSON] у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Доказів, які б свідчили про те, що середня ринкова вартість автомобіля є іншою, відповідачем не надано. Крім того, враховуючи вартість вказаних об`єктів, які виділяються у власність [PERSON] загальною вартістю: 791\~427,00 грн та об`єктів, які виділяються у власність [PERSON] загальною вартістю: 809\~511,30 грн, тому вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] на її користь 9\~042,15 грн різниці у вартості майна, що підлягає поділу також підлягають задоволенню. При цьому, суд зауважує, що вказані земельні ділянки є рівнозначними, що підтверджується їх розміром згідно з витягами з Державного реєстру речових прав, а тому підлягають розподілу між сторонами порівну по дві кожній із сторін. На розподілених земельних ділянках знаходяться будівлі та споруди (будівельні матеріали), і запропонований поділ не погіршує становище [PERSON] . Також, судом встановлено, що земельна ділянка, загальною площею 0,12 га, кадастровий номер 3222788000:02:030:0088, є особистою приватною власністю [PERSON] , а тому вимоги за первісним позовом [PERSON] щодо компенсації на її користь вартості 1/2 (однієї другої) земельної ділянки та визнання за [PERSON] права власності на неї в ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження, та в цій частині задоволенню не підлягають. Тож, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих сторонами доказів на підтвердження своїх обґрунтувань та заперечень у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають частковому задоволенню. При цьому вимоги [PERSON] за зустрічним позовом в частині визнання за ним права особистої приватної власності щодо земельної ділянки, загальною площею 0,12 га, кадастровий номер 3222788000:02:030:0088 є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, а тому підлягають задоволенню в цій частині. Щодо інших вимог за зустрічним позовом суд дійшов висновку про відмову у їх задоволенні, оскільки вони не знайшли своїх підтверджень в ході розгляду справи. Представник відповідача стверджує, що висновок науково-правової експертизи від 19.08.2025 № 1 є недопустимим доказом. Також, представник відповідача вважає докази, що надані позивачем на підтвердження вартості майна такими, недостовірними та недопустимими. Відповідно до статті 78\~ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Отже, недопустимі докази - це докази, які отримані внаслідок порушення закону. Відповідно, тягар доведення недопустимості доказу лежить на особі, яка наполягає на тому, що судом використано недопустимий доказ. Водночас, відповідно до статті 89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Щодо поданих\~сторонами науково-правових\~висновків щодо\~правового режиму\~грошових коштів,\~отриманих [PERSON] \~під час\~виконання службових\~обов`язків у\~складі миротворчого\~персоналу Місії\~ООН в\~Республіці Ліберія,\~суд зауважує,\~відповідно до\~ст.\~115\~ЦПК України,\~що висновок\~експерта у\~галузі права\~не є\~доказом,\~має допоміжний\~(консультативний)\~характер і\~не є\~обов`язковим для\~суду. Суд може посилатися в рішенні на висновок експерта у галузі права як на джерело відомостей, які в ньому містяться, та має зробити самостійні висновки щодо відповідних питань. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги за первісним позовом задоволено частково, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у загальному розмірі 14\~672,00 грн (14\~066,40 грн сплачений при подачі позову та 605,60 грн при подачі заяви про забезпечення позову). Враховуючи, що позовні вимоги за зустрічним позовом задоволені в повному обсязі, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3\~355,00 грн -пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Щодо вжитих судом заходів забезпечення позову за ухвалою суду від 04.08.2025 року, слід вказати, що згідно листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві (Філія ГСЦ МВС) від 26.08.2025 року арешт накладено (а.с. 173 том 4). Відповідно до\~ч.\~7\~ст.\~158\~ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: partial