Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

До Новобаварського районного суду міста Харкова надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айконс» до [PERSON] , в якій позивач просив стягнути на його користь з відповідача заборгованість за кредитним договором № 859013 від 02.07.2020 в сумі 10695,00 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 3000,00 грн, заборгованості за комісіями і відсотками в розмірі 2565,00 грн, простроченої заборгованості за процентами в розмірі 5130,00 грн, а також судовий збір у розмірі 2422, 40 грн. Матеріали позовної заяви сформовані в системі «Електронний суд» та підписані представником позивача адвокатом Пархомчуком Сергієм Валерійовичем, який діє на підставі довіреності (а.с.8). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 02.07.2020 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір № 859013 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису), що надісланий на номер мобільного телефону відповідача. За умовами кредитного договору, сума виданого кредиту - 3000,00 грн, дата надання кредиту - 02.07.2020, строк кредиту - 30 днів, стандартна процентна ставка - 1,90% в день. 28.04.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» укладено договір факторингу № 1-28/04/2021, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників, в тому числі право вимоги за кредитним договором № 859013 від 02.07.2020, укладеним з [PERSON] 28.04.2021 між ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп`та ТОВ «ФК Айконс» укладений договір відступлення права вимоги № 1-28/04/2021, у зв`язку з чим останній набув право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 859013 від 02.07.2020. Станом на 21.03.2025 загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 10695,00 грн, що складається з: 3000,00 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 2565,00 грн - заборгованість за комісіями і відсотками; 5130,00 грн - прострочена заборгованість за процентами. 30.07.2025 ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання (а.с.54). Представник позивача адвокат Пархомчук С.В. у позовній заяві просив розглянути справу за відсутністю представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] 15.09.2025 подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, зазначивши, що з позовними вимогами ознайомлена та просила ухвалити рішення на розсуд суду. Суд доходить висновку, що неявка сторін (їх представників) не є перешкодою для розгляду справи по суті. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд не здійснював. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частинами 1, 2 ст. 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив такі фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд встановив, що 02.07.2020 о 14:53:36 [PERSON] за допомогою ІТС Товариства уклала з ТОВ «Лінеура Україна» електронний договір № 859013 про надання коштів на умовах фінансового кредиту, який підписала електронним підписом одноразовим ідентифікатором. На умовах цього договору Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні (кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені цим договором. Сторони договору погодили, що сума кредиту складає 3000,00 грн, строк кредиту - 30 днів, дата повернення кредиту вказується в Графіку платежів, що є Додатком № 1 до цього договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених в Розділі 4 цього договору (п.1.2, 1.3). Тип процентної ставки - фіксована та становить: 0,95% за кожен день користування кредитом (346,75% річних) від суми кредиту - знижена процентна ставка (застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в п.1.3 цього договору, якщо в цей строк клієнт здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою повернення кредиту, що вказана в Графіку платежів); 1,90% за кожен день користування кредитом (693,50% річних) від суми кредиту - стандартна процентна ставка (застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного у п.1.3 цього договору, якщо клієнт не виконав умови договору для застосування зниженої процентної ставки (п.1.4). Кредит надається Товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну картку клієнта, зазначену клієнтом в особистому кабінету, що має такі реквізити № [NUMBER] (п.2.1). Кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту на користь клієнта (п.2.4). Розділом 4 договору визначені умови пролонгації строку кредиту, для чого клієнт має ініціювати таке продовження, після чого має бути укладена додаткова угода до договору (а.с.16-19). Відповідно Графіку платежів, що є Додатком № 1 до договору № 859013 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 02.07.2020, дата повернення позики та сплати нарахованих процентів - одноразово 01.08.2020, сума кредиту - 3000,00 грн, сума нарахованих процентів - 855,00 грн, разом до сплати - 3855,00 грн (а.с.20). Згідно з довідкою про ідентифікацію, клієнт [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , з яким укладено договір № 859013 від 02.07.2020, ідентифікований ТОВ «Лінеура Україна» Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) здійснювалось в інформаційно-телекомунікаційній системі https://credit7.ua/ Одноразовий ідентифікатор Х048 направлена позичальнику 02.07.2020 на номер телефону [NUMBER] (а.с.13). Договір № 859013 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 02.07.2020 містить інформацію про анкетні дані відповідача, її місце проживання, серію, номер паспорту, дату його видачі та орган, який видав, податковий номер, номери телефону, зокрема [NUMBER] , адресу електронної пошти. Отже, суд встановив, що договір № 859013 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 02.07.2020 укладений між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором «Х048» відповідно до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали договір позики. У вказаному договорі його сторонами погоджено суму і строк кредиту, сплату відсотків за користування кредитними коштами, розмір і тип процентної ставки, порядок та умови надання та повернення кредиту, порядок обчислення (нарахування) процентів тощо. Відповідач з викладеними у договорі умовами кредитування погодилася без будь-яких зауважень або застережень, на підтвердження чого проставила свій підпис. Відповідно до повідомлення ТОВ «Універсальні платіжні рішення», на підставі укладеного між ним та ТОВ «Лінеура Україна» договору на переказ коштів ФК-19/03-21 від 12.03.2019, успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 02.07.2020 о 14:55:03 на суму 3000,00 грн, маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua - 59476029, призначення платежу: зарахування 3015,00 грн на карту [NUMBER] (а.с.32). Згідно з детальним розрахунком заборгованості за договором № 859013 від 02.07.2020 про надання коштів на умовах фінансового кредиту позичальника [PERSON] , складеного ТОВ «Лінеура Україна» станом на 25.04.2021, загальна сума заборгованості складає 10695,00 грн, з яких: 3000,00 грн - тіло кредиту, 7695,00 грн - проценти за користування. Сума грошових коштів, що внесена відповідачем на погашення заборгованості становить 2565,00 грн (а.с.50-53). 28.04.2021 ТОВ «Лінеура Україна» (Клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс Груп» (Фактор) уклали Договір факторингу № 1-28/04-2021, за умовами якого фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги (Права вимоги) до боржників за кредитними договорами (а.с.23-26). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 1-28/04-2021 від 28.04.2021, до ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс Груп» перейшло право вимоги до боржника [PERSON] за договором № 859013 від 02.07.2020 на загальну суму 10695,00 грн (а.с.12). ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» сплатило на користь ТОВ «Лінеура Україна» ціну за придбання прав вимоги за договором факторингу № 1-28/04/2021 від 28.04.2021, що підтверджується копією платіжної інструкції (а.с.31). 28.04.2021 ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс Груп» (Кредитор) та ТОВ «ФУ Айконс» (Новий кредитор) уклали Договір № 1-28/04/2021 відступлення права вимоги, відповідно до умов якого кредитор відступає за плату новому кредитору належні йому права вимоги за кредитним договором, а новий кредитор заміняє кредитора як сторону - кредитора у кредитному договорі, та приймає на себе всі його права та обов`язки за кредитним договором. Новий кредитор сплачує кредитору вартість прав вимоги, що відступаються (відчужуються), в порядку та на умовах, передбачених договором (а.с.14-15). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 1-28/04-2021 від 28.04.2021, до ТОВ «ФК Айконс» перейшло право вимоги до боржника [PERSON] за договором № 859013 від 02.07.2020 на загальну суму 10695,00 грн (а.с.11). ТОВ «ФК Айконс» сплатило на користь ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» плату за договором № 1-28/04/2021 від 28.04.2021, що підтверджується копією платіжного доручення (а.с.34). Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема із договорів. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 ЦК України). Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Також, частинами 1, 2 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. З договору № 859013 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 02.07.2020 суд вбачає, що відповідно до вимог частини 1 статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Оскільки цей договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та відповідач підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, тому без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21). Отже, відповідач уклав електронний договір та підписав такий у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (електронним підписом одноразовим ідентифікатором), а тому договір № 859013 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 02.07.2020 укладений у формі електронного документу з електронними підписами сторін між ТОВ «Лінеура Україна» та позичальником [PERSON] , є результатом домовленості сторін і відповідає загальним засадам цивільного законодавства, встановленим ст.3 ЦК України, а також ст. 1054 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», оскільки позичальник був ознайомлений з умовами кредитування, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і волевиявлення учасників договору було вільним. Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За приписами частини 1 статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України). Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. За змістом ч. 1 ст. 1077 ЦПК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до приписів ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 року у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України). Статтею 1082 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. За змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-979цс15. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст.1048 та ч. 1 ст.1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, [PERSON] , отримавши кредитні кошти у розмірі 3000,00 грн, належним чином не виконала свої зобов`язання за договором. Водночас, з наданого розрахунку заборгованості суд вбачає, що відсотки за користування кредитними коштами нараховувалися первісним кредитором з 02.07.2020 по 31.12.2020, тобто поза межами строку кредитування, що становить 30 днів (до 01.08.2020). Доказів на підтвердження того, що відбулася пролонгація договору, відповідно до Розділу 4, з укладенням додаткової угоди між сторонами договору, матеріали справи не містять. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) зазначено, що «у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості». У постановах Великої Палати Верховного Суду неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Оскільки відсотки за користування кредитними коштами нараховувалися кредитодавцем позичальнику поза межами строку кредитування, а після 31.07.2020 припинилося право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, права та інтереси кредитора в охоронних правовідносинах забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України. Здійснивши розрахунок процентів, суд установив, що за період з 02.07.2020 до 01.08.2020 (30 днів) розмір відсотків за стандартною процентною ставкою (1,90% за кожен день користування кредитом) складає 1710,00 грн. Оскільки відповідачем на погашення заборгованості сплачено 2565,00 грн, суд встановив, що заборгованість за відсотками у відповідача відсутня, а заборгованість за тілом кредиту складає 2145,00 грн (тіло кредиту 3000,00 грн + відсотки 1710,00 грн - сплачені відповідачем грошові кошти 2565,00 грн). У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, та стягує з відповідача на користь позивача, заборгованість за договором № 859013 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 02.07.2020 у розмірі 2145, 00 грн, що складається з тіла кредиту. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 5985,00 грн та за тілом кредиту у розмірі 855,00 грн суд відмовляє з наведених вище підстав. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується матеріалами справи (а.с.1). Позовна заява містить орієнтовний розмір судових витрат позивача, понесених на професійну правничу допомогу, що становить 10500,00 грн. Також, 15.09.2025 до суду від представника позивача адвоката Пархомчука С.В. надійшла заява про компенсацію витрат, пов`язаних з розглядом справи, в якій представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10500,00 грн. Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду; на професійну правничу допомогу. Частинами 1 та 2 ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В обґрунтування понесення та розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10500,00 грн позивач надав копії таких документів: довіреності; договору № 16/06/2025 про надання правової допомоги від 16.06.2025 про, укладеного між ТОВ «ФК Айконс» та адвокатом Пархомчуком С.В., відповідно до якого вартість правової допомоги адвоката (гонорар) обчислюється, виходячи із фактично затрачених годин роботи адвоката (погодинна оплата) та розраховується з вартості години роботи адвоката, яка встановлюється сторонами у розмірі 2000,00 грн за одну годину фактично витраченого часу на надання правової допомоги; акту про отримання правової допомоги від 22.08.2025, складеного між ТОВ «ФК Айконс» та адвокатом Пархомчуком С.В., відповідно до якого адвокат надав, а клієнт прийняв таку правову допомогу: зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості щодо [PERSON] - 1 година вартістю 2000,00 грн; складення та подання до суду позовної заяви - 2,5 години вартістю 5000,00 грн, інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг «Єдиного державного реєстру судових рішень» щодо процесуального статусу справи - 1,5 години вартістю 3000,00 грн, канцелярські витрати на виготовлення копій документів - 500,00 грн; рахунку № 22.08.2025-10 від 22.08.2025 про вартість правничої допомоги згідно з договором про надання правової допомоги від 16.06.2025 - 10500,00 грн; платіжної інструкції від 22.08.2025 про сплату ТОВ «ФК Айконс» на користь Пархомчука С.В. 10500,00 грн. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При розгляді справи «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04) ЄСПЛ зазначив, що при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до вимог чинного законодавства, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами. Оцінивши надані документи та доводи на обґрунтування суми заявлених витрат на правничу допомогу, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору (справи), суд дійшов висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10500,00 грн не є цілком співмірним з: ціною позову, із складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) - 5 годин, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, оскільки справа є типовою, нескладною, не містить великого обсягу доказів та розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Суд зауважує, що у цій справі жодних клопотань стороною позивача не заявлено, а позовна заява подана через систему «Електронний суд», а отже суду не зрозуміло щодо витраченого адвокатом часу на подання інших клопотань, заяв та на які саме канцелярські витрати сторона позивача понесла 500,00 грн. У постанові від 12.02.2020 року у справі № 648/1102/19 Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. Суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд має застосувати положення закону про завдання та принципи цивільного судочинства, пропорційність у цивільному судочинстві, а також конкретні обставини справи, вимоги, з якими заявник звернулася до суду, їх значення для заявника. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial