Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-15 00:00:00

До суду на розгляд надійшла позовна заява [PERSON] , в інтересах якого діє представник адвокат Андрієвський О.А., до [PERSON] про поділ житлового будинку що є у спільній частковій власності. В обґрунтування поданого позову вказано, що [PERSON] проживає разом з дружиною в будинку по [ADDRESS] . Позивачу [PERSON] належить 2/3 частки вказаного будинку на підставі договору купівлі-продажу від 13.08.1988 року, посвідченого державним нотаріусом 1-ї Славутської державної нотаріальної контори. Частка будинку, що перебуває у власності позивача, розташована на земельній ділянці площею 992 кв.м., яка згідно рішення виконавчого комітету Славутської міської Ради народних депутатів Хмельницької області від19.10.1995 № 316 була передана йому у приватну власність. Належна позивачу частка будинку утворює окрему квартиру, яка складається з веранди площею 3,1 кв.м., кімнати площею 15,4 кв.м., кімнати площею 21,8 кв.м., кімнати площею 16,4 кв.м., коридора площею 7,6 кв.м., коридора площею 4, 2 кв.м., комори площею 2,2 кв.м., коридора площею3,2кв.м., кухні площею 14,0 кв.м. Господарські будівлі, які належать позивачу, розташовані на земельній ділянці біля його частини будинку. 1/3 частка житлового будинку [ADDRESS] належала [PERSON] , яка померла [INFO] . Спадкоємцем її майна є [PERSON] . Таким чином, житловий будинок [ADDRESS] перебуває у спільній частковій власності, який фактично розподілений між співвласниками. Однак вирішити добровільно питання щодо поділу домоволодіння шляхом укладення нотаріально посвідченого договору, проведення державної реєстрації за кожною із частини житлового будинку і присвоєння кожній частині житлового будинку поштової адреси, не має можливості, так як відповідач, прийнявши спадщину після смерті своєї матері, не отримав свідоцтва про право на спадщину. Згідно висновку техніка з інвентаризації нерухомого майна, будинок по [ADDRESS] можливо поділити, виділивши позивачу його частину в окремий об`єкт нерухомого майна. За таких обставин позивач та його представник звернулись до суду та просили: виділити [PERSON] 2/3 частки будинковолодіння за адресою: будинок [ADDRESS] , що є у спільній частковій власності, загальною площею 87,9 кв.м. та житловою площею 53,6 кв.м., як самостійний об`єкт нерухомого майна, що становить цілу ідеальну частку та складається з приміщень: веранди площею 3,1 кв.м., кімнати площею 15,4 кв.м., кімнати площею 21,8 кв.м., кімнати площею 16,4 кв.м., коридора площею 7,6 кв.м., коридора площею 4, 2 кв.м., кладовки площею 2,2 кв.м., кладовки площею 3,2 кв.м., кухні площею 14,0 кв.м. та господарські будівлі: літню кухню «В», хлів «Б», хлів прибудову «б», погріб під хлівом «б1», хлів прибудову «б2»; припинити право спільної часткової власності [PERSON] на 2/3 частки домоволодіння житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 29.05.2025 відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання на 08.07.2025. 08.07.2025 підготовче судове засідання у справі закрито та призначено судовий розгляд на 16.09.2025. 16.09.2025 в судовому засіданні представник позивача, адвокат Андрієвський О.А., поданий позов підтримав з викладених у ньому підстав. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи, до суду не з`явився та про причини неявки не повідомив, відзив на позов не подавав, у зв`язку із чим протокольною ухвалою суду від 16.09.2025 було постановлено проводити заочний розгляд даної справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 2/3 частки будинку по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 13.08.1988 року, посвідченого державним нотаріусом 1-ї Славутської державної нотаріальної контори (а.с. 8-10). Частка будинку, що перебуває у власності позивача, розташована на земельній ділянці площею 992 кв.м., яка згідно рішення виконавчого комітету Славутської міської Ради народних депутатів Хмельницької області від 19.10.1995 № 316 була передана йому у приватну власність (а.с. 13). Із довідки державного реєстратора Відділу з питань державної реєстрації Славутської міської ради від 10.03.2025 № 91/22-13 слідує, що згідно з архівними матеріалами бюро технічної інвентаризації станом на 01.01.2013 року зареєстровано право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано на праві спільної часткової власності за [PERSON] (2/3 частки) на підставі договору купівлі-продажу від 13.08.1988 року, посвідченого державним нотаріусом 1-ї Славутської державної нотаріальної контори Дубовиком Д.А., р/н 1667, та [PERSON] (1/3 частка) на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 14.08.1987 року державним нотаріусом Другої Славутської державної нотаріальної контори Пахомовою І.П., р/н 1481 (а.с. 12). За даними технічного паспорту та висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна від 29.04.2025 № 235, належна позивачу частка будинку утворює окрему квартиру, загальною площею 87,9 кв.м. та житловою площею 53,6 кв.м., та складається з приміщень: веранди площею 3,1 кв.м., кімнати площею 15,4 кв.м., кімнати площею 21,8 кв.м., кімнати площею 16,4 кв.м., коридора площею 7,6 кв.м., коридора площею 4, 2 кв.м., кладовки площею 2,2 кв.м., кладовки площею 3,2 кв.м., кухні площею 14,0 кв.м., та господарські будівлі: літню кухню «В», хлів «Б», хлів прибудову «б», погріб під хлівом «б1», хлів прибудову «б2» (а.с. 14-20, 21, 22). З матеріалів справи слідує, що 1/3 частка житлового будинку [ADDRESS] належала [PERSON] , яка померла [INFO] . Спадкоємцем її майна є [PERSON] , про що свідчать матеріали спадкової справи № 188/1997 від 24.04.1996. Однак [PERSON] свідоцтво про право власності на частку будинку не отримав, свої спадкові права належним чином не оформив (а.с. 41-45). Надаючи правову оцінку зазначеним обставинам, суд враховує наступне. Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Поняття спільної часткової власності викладено в частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі. Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності (частина перша статті 364 ЦК України). Положенням статті 364 ЦК України закріплено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Так, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. За змістом наведених норм виділ частки зі спільного майна це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно, за загальним правилом, розміру його частки у праві спільної власності та припинення права спільної часткової власності на відповідне майно. Шляхом виділу частки у майні припиняється спільна часткова власність, і особа стає власником виокремленого майна. В постанові Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 310/7011/17 (провадження № 61-7153св20) зроблено висновок про те, що відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Відповідно до п.п. 6, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» № 7 від 04.10.1991, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Таким чином, з матеріалів справи слідує, що спірний житловий будинок фактично розділений між співвласниками приміщеннями, ізольованими від приміщень інших власників, обладнаними окремими входами та підведеними до кожних з ним окремо всіма комунікаціями. Оскільки вирішити добровільно питання щодо розподілу домоволодіння шляхом укладення нотаріально посвідченого договору, проведення державної реєстрації за кожною із частин житлового будинку та присвоїти кожній частині будинку поштової адреси позивач не має можливості, оскільки відповідач не оформив своїх спадкових прав, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та наявність підстав для його задоволення. Судові витрати у вигляді судового збору позивач не бажає стягувати із відповідача.

Outcome: approved