Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-16 00:00:00

У квітні 2025 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем посилаючись на те, що [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] . 04.01.1997 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] . З огляду на те, що свого біологічного батька заявниця не знала, оскільки він був позбавлений батьківських прав ще в її ранньому дитинстві, [PERSON] фактично замінив заявниці батька. 17.08.1999 року [PERSON] отримала у користування однокімнатну квартиру, загальною площею 28,3 кв.м. за адресою: [ADDRESS] ., в якій з 2003 року проживали [PERSON] , її чоловік [PERSON] та дочка заявниця [PERSON] . Після смерті [INFO] [PERSON] заявниця разом із вітчимом продовжили проживати та були зареєстровані у зазначеній квартирі, що підтверджується відмітками в їх паспортах. [INFO] у заявниці народилася дочка [PERSON] , з якою вона продовжила проживати у квартирі за адресою: [ADDRESS] . 20.03.2018 року Розпорядженням органу приватизації № 260871 квартира за адресою: [ADDRESS] була передана у спільну часткову власність членам родини заявниці, які були зареєстровані у цій квартирі на момент прийняття цього розпорядження, а саме: Заявниці [PERSON] , її вітчиму [PERSON] та доньці заявниці [PERSON] . На підставі цього Розпорядження департаментом міського господарства Одеської міської ради від 20.03.2018 року складено свідоцтво про право власності на житло. 09.07.2019 року право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] було зареєстровано за членами сім`ї заявниці, серед яких її вітчим [PERSON] набув право власності на 1/3 частку. [INFO] [PERSON] помер, а спадкоємців після його смерті, окрім заявниці, не залишилося, що підтверджується відсутністю запису про відкриття спадщини у Спадковому реєстрі. Заявниця звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Левченко Н.А. для відкриття спадкової справи та оформлення спадщини на 1/3 частку квартири за адресою: [ADDRESS] , однак їй було відмовлено через відсутність документів, що підтверджують факт проживання однією сім`єю з померлим, у зв`язку з чим неможливо визначити її спадкоємцем четвертої черги. Посилаючись на порушення своїх прав, заявниця просила суд встановити факт її спільного проживання з [PERSON] померлим [INFO] , однією сім`єю з 2003 року до його смерті, тобто більше п`яти років. Ухвалою суду від 15.06.2024 року по справі було відкрито провадження у цивільній справі в порядку окремого провадження, призначено судове засідання та витребувано спадкову справу. Заявник та її представник, діюча на підставі ордеру від 08.09.2025 року в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися судом відповідно до ст. 128 ЦПК України, надали заяву про підтримання заявлених вимог та просили суд розглянути справу за їх відсутності Представник Одеської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася судом відповідно до ст. 128 ЦПК України. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07 липня 1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України» № 16652/04). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). У справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 03 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Відомості про розгляд справ (залишення позову без руху, повернення позовної заяви, дані про відкриття провадження та дати призначення справи до розгляду) публікуються на офіційному веб-сайті Малиновського районного суду м. Одеси у відповідності до Рішення ради суддів загальних судів № 12 від 28 лютого 2013 року «Про організацію роботи з інформаційного наповнення і функціонування офіційних веб-сайтів загальних судів на офіційному веб-порталі судової влади України» та відправлено до ЄДРСР. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 84 книги шостої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , перебували у шлюбі, зареєстрованому 04.01.1997 року відділом реєстрації актів громадянського стану Іллічівської райадміністрації виконкому Одеської міської ради, актовий запис №01. Спільних дітей від шлюбу не було. Відповідно до ордеру на службове жиле приміщення №0274 встановлено, що в період шлюбу, 17.08.1999 року [PERSON] отримала у користування однокімнатну квартиру, загальною площею 28,3 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . В цій квартирі з 2003 року проживали [PERSON] , її чоловік [PERSON] та дочка заявниця [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] . Матеріалами справи встановлено, що після смерті матері заявниця спільно з вітчимом продовжували проживати та були зареєстровані у зазначеній квартирі, що підтверджується відповідними відмітками в їх паспортах. [INFO] у [PERSON] народилася дочка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , після чого заявниця разом із дочкою продовжила проживати у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Розпорядженням органу приватизації № 260871 від 20.03.2018 року квартира за адресою: [ADDRESS] була передана у спільну часткову власність членів сім`ї [PERSON] , зареєстрованих у ній на момент прийняття зазначеного розпорядження, а саме: заявниці [PERSON] , її вітчиму [PERSON] та дочці заявниці [PERSON] . На підставі зазначеного розпорядження департаментом міського господарства Одеської міської ради від 20.032018 року складено свідоцтво № [NUMBER] про право власності на житло, згідно якого квартира [ADDRESS] належить в рівних частках [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Довідкою КП «Міське агентство з приватизації житла» Одеської міської ради встановлено, що на підставі розпорядженням органу приватизації № 26 №0871 від 20.03.2018 року та свідоцтва № 3-31340 про право власності на житло від 20.03.2018 року встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] дійсно приватизували в рівних частках ізольовану квартиру за адресою: [ADDRESS] . 09.07.2019 року право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , було зареєстровано за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №173159168 та №173159233. Встановлено, що [INFO] [PERSON] \~померщо підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Згідно лікарського свідоцтва про смерть, місцем смерті [PERSON] зазначено [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємців після його смерті окрім Заявниці не залишилось, що підтверджується відсутністю запису про відкриття спадщини у Витягу зі Спадкового реєстру від 03.02.2025 року №?79938996. 14.11.2024 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Левченко Н.А. з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Водночас, листом приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Левченко Н.А. відмовила заявниці у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки наданими документами заявниця не підтвердила факт свого права на спадкування як спадкоємець четвертої черги. Заявниці було рекомендовано звернутися до суду для встановлення такого факту. На виконання ухвали Хаджибейського районного суду від 11.06.2025 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Левченко Н.А. повідомила, що нею не заводилась спадкова справа щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . У ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч.1 ст. 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України). Положеннями ч. 2 ст. 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. В порядку визначеному ч. 2 ст. 21 СК України проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно зі ст. ст. 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У ст. 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Для набуття права на спадкування за законом на підставі ст. 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Під час вирішення спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати норми ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен настати на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки. Подібні за змістом висновки Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду виклав у постанові від 18.09.2023 року у справі №582/18/21 (провадження № 61-20968сво21). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) зазначено, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року № 5-рп/99 до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Таким чином, обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки. Необхідною умовою для встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини є доведеність факту спільного проживання заявника та спадкодавця, як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків у період не менше ніж п`ять років. Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання), фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 25.03.2024 року у справі № 243/1073/23 (провадження № 61-18172св23). Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги також можуть братися показання свідків про спільне проживання та ведення спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання), фото/відео матеріали, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі. Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду у постановах від 12.12.2019 року у справі № 466/3769/16, від 27.02.2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 11.12.2019 року в справі № 712/14547/16-ц, від 24.01.2020 року в справі № 490/10757/16-ц, від 08.122021 року у справі № 531/295/19. У постанові від 04.06.2025 року у справі № 638/15073/18 Верховний Суд погодився з висновком суду першої інстанції про доведеність належності [PERSON] до четвертої черги спадкоємців за законом після смерті [PERSON], визнавши їх є переконливим і такими, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). При звернені до суду до участі у справі було залучено орган місцевого самоврядування, проте вони не скористались правом на участь у розгляді справи в суді першої інстанції. [PERSON] позбавлена можливості в іншому порядку довести факт спільного проживання однією сім`єю з померлим [PERSON] протягом останніх п`яти років, що є необхідним для оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. А отже ґрунтуючись на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю протягом останніх п`яти років.

Outcome: approved