Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-17 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (надалі - позивач, новий кредитор) звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] (надалі - відповідачки, позичальниці) про стягнення заборгованості за договором позики з фіксованою процентною ставкою ) № 2189935 від 09.09.2024 року ( надалі - кредитний договір). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачка уклала кредитний договір з ТОВ « 1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (надалі - кредитор) та належним чином взяті на себе зобов`язання, визначені кредитним договором, не виконує, що є підставою для стягнення заборгованості. При цьому, кредитор відступив право вимоги за кредитним договором позивачу. 13 серпня 2025 року суд відкрив провадження у справі та постановив слухати справу в порядку спрощеного позовного провадження. Судове засідання, призначене на 10 вересня 2025 року, суд відклав на 18 вересня 2025 рік, оскільки це була перша неявка відповідача, повідомленого належним чином і який не проінформував суд про причини неявки. Відзиву відповідачка не подала. В судове засідання, призначене на 18 вересня 2025 рік, сторони не з`явилися. Суд не визнавав явку учасників справи обов`язковою. Позивач та його представник були повідомлені про дату та час судового засідання через електронний суд. В прохальній частині позовної заяви (п.4) міститься прохання про проведення розгляду справи за відсутності позивача та погодження на ухвалення заочного рішення у справі на підставі наявних у справі доказів. Про судове засідання 18 вересня 2025 рік відповідачка повідомлялась через оголошення на офіційному веб-сайті суду, оскільки перший раз судова повістка повернулась з відміткою на конверті» адресат відсутні за вказаною адресою» і додатковою відміткою на конверті - «не проживає». Також суд скерував судові повістки про виклик до суду 10.09.2025 року та 18.10.2025 року на електронну адресу відповідачки, яку зазначив позивач у позовній заяві. Ці повістки відповідачка отримала 19.08.2025 року та 10.09.2025 року відповідно. Суд вважає, що для забезпечення участі сторін в розгляді їх справи вжив всі можливі засоби, однак, в судове засідання, призначене на 18.09.2025, вони не з`явилася. Враховуючи те, що представник позивача не заперечив проти ухвалення заочного рішення у справі, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, повторно не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав, тому у відповідності до вимог ст.280, 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши докази та здійснивши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також проаналізувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 09 вересня 2024 року між кредитором та відповідачемукладено кредитний договір. Відповідно до умов якого кредитор зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти (надалі «Позику»), на погоджений умовами Договору строк (надалі - «Строк Позики»), для задоволення власних потреб, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики . Сума позики 5800,00 грн, строк позики - 30 днів, процентна ставка з другого дня користування позикою до дня повернення позики - 0,01% в день (фіксована), процентна ставка за понадстрокове користування позикою - 5,00 % в день, комісія за надання позики - 20,71% від суми наданої позики. В п. 21-24 кредитного договору визначено порядок укладення кредитного договору та ідентифікації і верифікації позичальника. Дата надання позики - 09.09.2024 рік. Дата повернення позики (останній день) - 08.10.2024 рік. В додатку №1 до кредитного договору зазначено, що сума процентів за весь час користування кредитом становить 16,82 грн, а комісія - 1201,18 грн та підлягають сплаті 08.10.2024 року. Номер електронного платіжного засобу відповідачки [NUMBER] . Кредитор підписав кредитний договір кваліфікованим електронним цифровим підписом 09 вересня 2024 року. Відповідачка підписала кредитний договір електронним цифровим підписом (одноразовим ідентифікатором 420756) 09 вересня 2024 року. Відповідачка взяла на себе зобов`язання повернути в передбачені договором строки кредит та сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі. 14 червня 2021 року між кредитором та позивачем укладено договір факторингу № 14/06/21, за яким новий кредитор зобов`язується передати (сплатити) кредитору грошові кошти, а кредитор зобов`язується відступити новому кредитору права вимоги строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників. Відповідно до п. 1.2 перехід права вимоги до позивача відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру прав вимог згідно додатку №2, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до позичальників стосовно боргу та набуває права вимоги. В цьому договорі сторони узгодили перелік документів, які кредитор передає новому кредитору на підтвердження дійсності та наявності права вимоги до боржників. 28 липня 2024 року сторони внесли зміни до п. 1.3. договір факторингу № 14/06/21 щодо інформування боржників про відступлення права вимоги. 13 червня 2024 року сторони внесли зміни в п.9.1. кредитного договору щодо строку дії договору факторингу № 14/06/21. 24.01.2025 року між кредитором та новим кредитором укладено додаткову угоду №47 до договір факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року, за якою було відступлено право вимоги згідно реєстрів боржників № 41 та 42 від 24.01.2025 року. В цей же день кредитор та новий кредитор підписали акт прийому-передачі реєстру боржників № 41 від 24.01.2025 року за договором факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року. 28.01.2025 року новий кредитор сплатив фінансування, що підтверджується копією платіжної інструкції № 634 від 28.01.2025 року. Право вимоги за кредитним договором, стягнення заборгованості за яким є предметом розгляду у цій справі, позивач набув 24.01.2025 року, що підтверджується копією витягу з реєстру боржників №41 від 24.01.2025 року до договору факторингу від № 14/06/21 від 14.06.2021 року. Позивач оформив розрахунок заборгованості за кредитним договором за період з 24.01.2025 року до 30.06.2025 року, у якому зазначив, що сума боргу відповідача становить 18618,00грн, з яких 5800,00 грн - заборгованість за тілом позики, 16,82 грн - заборгованість за відсотками, 1201,18 грн - заборгованості за комісією та 11600,00 грн - заборгованість за пенею. Копіями виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, витягу із статуту та свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ІК № 146 від 20.10.2015 року підтверджується, що кредитор є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, та має право на надання послуг з кредитування. Копіями свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серія А01 №624024 від 12.01.2010 року, свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ФК №183 від 27.12.2007 року, розпорядження № 691 від 23 березня 2017 року, витягу із статуту підтверджується, що позивач є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку та має право на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг ( крім професійної діяльності на ринку цінних паперів). Згідно копій рішення Загальних зборів засновників від 26.06.2014 року, оформленого протоколом №41, та наказу №ФК125-к від 02.07.2014 року Генеральним директором позивача є Ревунов Роман Олегович . Із встановлених обставин вбачається, що спір виник щодо заборгованості, яка утворилася внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором. Між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини на основі споживчого кредиту, що врегульовано статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК) із врахуванням Закону України »Про споживче кредитування». Відповідачка підписала кредитний договір за допомогою електронного підпису, що відповідає положенням та абзацу другого частини другої статті 639 ЦК та підтверджує факт укладення цього договору. Вказану позицію детально розкрив Верховний Суд у своїй постанові від 12 січня 2021 року по справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243 св 20), яка враховується судом при застосуванні відповідних норм права згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК. Водночас, єдиними доказами видачі кредиту та наявності заборгованості відповідачки за кредитним договором, який надав позивач, є примірник копії цього договору та паперова копія розрахунку заборгованості за кредитним договором, оформлена позивачем. Укладення кредитного договору лише підтверджує, що сторони досягли згоди щодо розміру, строку та умов надання та повернення кредиту та сплати процентів за час його користування. Саме по собі укладення кредитного договору не є доказом його виконання. Кредитний договір є консенсуальним. А розрахунок заборгованості по своїй суті не є доказом (зокрема письмовим) у розумінні статей 76, 95 ЦПК України, а є результатом вчинення арифметичних дій стороною, зокрема, позикодавцем, з метою визначення суми боргу з урахуванням умов договору, періоду користування кредитними коштами тощо, з яким суд може погодитись або ж навести свій розрахунок, виконуючи обов`язок щодо визначення належної до стягнення суми заборгованості ( див постанову Верховного Суду по справі № 464/3214/16 від 09 лютого 2023 року. В п. 29 кредитного договору зазначено реквізити платіжної картки відповідача, однак доказів, що позичальник отримав кошти в розмірі та в строки, визначені його умовами, позивач не надав. До суду із клопотанням про витребування таких доказів не звертався. Верховний Суд неодноразово вказував на те, що тягар доказування покладається на обидві сторони спору. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. У справі № 752/17604/15-ц Верховний Суд виснував про те, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором ( постанова від 11 вересня 2024 року). Новий кредитор як професійний учасник ринку фінансових послуг, який спеціалізується на фінансуванні під відступлення права грошових вимог, придбаваючи право вимоги за кредитним договором мав би подбати про отримання від кредитора належного документування виконання свого обов`язку щодо перерахування на банківський картковий рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу суми кредиту в розмірі та в строк, обумовлений кредитним договором. Фактично доводи позивача про існування заборгованості побудовані на припущені, що кредитор, у якого він придбав право вимоги, виконав свою частину зобов`язань за кредитним договором і надав відповідачу кошти в сумі 5800 грн 09.09.2024 року. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що позивач не надав доказів та не довів, що кредитор належним чином виконав взяті на себе зобов`язання щодо видачі кредиту в розмірі та в строк відповідно до умов кредитного договору, чим позбавив суд можливості перевірити факт наявність чи відсутність заборгованості та її дійсний розмір. Недоведеність позовних вимог є підставою для відмови у задоволенні позову. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору у зв`язку із відмовою в позові слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed