Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

06.03.2025 року представник позивача адвокат Коноваленко С.О. звернувся до суду в інтересах [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Міністерство оборони України з позовною заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що позивач [PERSON] проживала разом з покійним [PERSON] з 2013 року як чоловік та дружина, шлюб між ними зареєстровано не було, планували реєстрацію шлюбу та святкування після завершення війни. [PERSON] був призваний по мобілізації, [INFO] військовослужбовець [PERSON] загинув. Для отримання належних виплат внаслідок смерті військовослужбовця, позивачці потрібно встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, що стало підставою для звернення до суду з позовом. Ухвалою Ширяївського районного суду Одеської області від 12.03.2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального провадження та призначено її розгляд у підготовчому судовому засіданні. Відповідно до ухвали Ширяївського районного суду від 15.05.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті. 18.06.2025 року та 19.06.2025 у судовому засіданні допитані свідки. 30.06.2025 року 14.07.2025 судом, зокрема досліджувалися письмові докази. 11.09.2025 року судом залишено без розгляду клопотання представника позивача щодо долучення до матеріалів справи доказів (матеріалів звернення позивача до ВП №2 Березівського РВП ГУНП в Одеській області у 2023 році) внаслідок порушення строків та порядку подання такого клопотання. У судових засіданнях позивач, представник позивача наполягали на задоволенні позовних вимог. Відповідач та представник відповідача у судових засіданнях заперечують проти задоволення позовних вимог, викладених у відзиві на позовну заяву. Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судових засідань до суду не прибув, подав заяву про розгляд справи без його участі. Представник Міністерства оборони України у судових засіданнях заперечував проти задоволення позовних вимог, з підстав, викладених у письмових поясненнях. За наслідком розгляду справи, суд перейшовши до стадії ухвалення судового рішення та у відповідності до положень ч. 1 ст. 244 ЦПК України визначив 22.09.2025 року о 14 год. 00 хв. для ухвалення та проголошення судового рішення. Суд, розглянувши позовну заяву в межах заявлених вимог, заслухавши учасників справи, показання свідків, вивчивши та дослідивши докази у цивільній справі, приходить до таких висновків. У відповідності з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Ст. 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень Сімейного Кодексу України (далі - СК України), встановлено що сім`ю складають особи які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно з ч. ч.1, 3 ст. 27 СК України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Державна реєстрація шлюбу засвідчується Свідоцтвом про шлюб, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)». Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання однією сім`єю, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Ч. 5 ст. 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. Ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно зі ст. ст. 1, 1-2, 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України. Конституційний Суд України в рішенні від 03 червня 1999 року у справі №1-8/99 (№ 5-рп/99) роз`яснив: під членом сім`ї військовослужбовця треба розуміти особу, пов`язану кровними (родинними) зв`язками або шлюбними відносинами; постійним проживанням з військовослужбовцем, веденням з ним спільного господарства. До кола членів сім`ї військовослужбовця належать його (її) дружина (чоловік), їх діти і батьки. У відповідності до ч. ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам загалом, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який є у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Позивачка [PERSON] , відповідно до відомостей паспорта громадянина України № [NUMBER] , народилася [INFO] , у позовній заяві та судовому засіданні зазначає, що в період з 2013 перебувала у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу з [PERSON] , [INFO] . Згідно з приписами ч. ч. 1, 2 ст. 23 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. У відповідності до ст. 24 СК України шлюбний вік для чоловіків та жінок встановлюється у вісімнадцять років. Отже, станом на 2013 рік позивачка була неповнолітньою особою, якій було лише 15 років, а отже її перебування у шлюбних відносинах із [PERSON] , який помер [INFO] , до досягнення нею повноліття, не може братися до уваги, як обставина якою обґрунтовується позов. Як встановлено судом відповідно до свідоцтв про народження та витягів з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька [PERSON] (прізвище батька було записано зі слів матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України) та [PERSON] є батьками: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво серії [NUMBER] , видане 26.02.2016 року), [PERSON] , [INFO] (свідоцтво серії [NUMBER] , видане 08.12.2017 року, [PERSON] , [INFO] (свідоцтво серії [NUMBER] від 27.08.2019 року) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво серії [NUMBER] від 09.09.2021 року). [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження, видане повторно 22.10.2020 року, серії [NUMBER] ), помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 17.01.2024 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, лікарського свідоцтва про смерть №90/24 від 17.01.2024 року. У відповідності до копії сповіщення сім`ї №6188/310 від 21.12.2023 року, [INFO] сповіщає [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] про зникнення безвісти військовослужбовця [PERSON] (цивільний чоловік). Водночас, згідно зі змістом копій витягу із наказу командира військової частини [NUMBER] від 16.02.2024 року №47 та донесення ВЧ [NUMBER] від 16.03.2024 року №690/4036 у загиблого військовослужбовця [PERSON] членом сім`ї зазначена лише мати - [PERSON] . Як зазначено у довідці Ширяївської селищної ради Березівського району Одеської області №347 від 21.03.2023 року, що видана [PERSON] , [INFO] , він не зареєстрований, але проживає в [ADDRESS] , до складу його сім`ї входить: співмешканка [PERSON] , [INFO] ; син співмешканки [PERSON] , [INFO] ; син співмешканки [PERSON] , [INFO] ; син співмешканки, [PERSON] , [INFO] ; донька співмешканки [PERSON] , [INFO] .. Довідку видано за місцем запиту. Суд критично оцінює відомості зазначені у цій довідці, оскільки в ній відсутня інформація з якого часу [PERSON] проживає за визначеною адресою, з якого часу проживає з [PERSON] . Згідно з копією акта обстеження матеріально-побутових умов проживання від 07.04.2023 року складеного членами комісії Ширяївської селищної ради Березівського району Одеської області, яка видана позивачці, до складу сім`ї (фактично проживаючі) увійшли співмешканець [PERSON] , [INFO] , неповнолітні діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Суд зауважує, що акт не містить ані дати, ані періоду за який внесена інформація до акта, а лише дата складення акта - 07.04.2023 року. Також, суд враховує, що відповідно до примітки, зробленій в акті, відомості до акта внесені на підставі інформації наданої заявником, тобто [PERSON] . У пункті 8 акта «інші джерела прибутку» зазначено - тимчасові заробітки співмешканця та їх розмір, в той час як [PERSON] з 09.02.2023 призваний на військову службу по мобілізації та виплати військовослужбовцям мають постійний характер. Відповідно до фотознімків, доданих позивачем до позовної заяви, на яких спільно з неповнолітніми дітьми зображений [PERSON] , як особа чоловічої статі, який за зображенням відповідає особі зображеній на фотокартці у копії паспорта громадянина України, номер № [NUMBER] виданий21.12.2020 року на [PERSON] . Разом з цим, суд зазначає, що досліджені зазначені 6 копій фотознімків не засвідчують факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу протягом десяти років, оскільки, на фото зображений [PERSON] та лише діти, як пояснила позивач такі 5 зображень зроблені після мобілізації [PERSON] та перед вибуттям до місця несення служби, та одне фото у 2022 році, отже засвідчують лише шість окремих випадків фотографування [PERSON] з дітьми позивачки у нетривалий часовий проміжок. Позивачкою до матеріалів позовної заяви додані чотири зображення банківського мобільного додатку (скріншоти) у підтвердження переказу коштів на її рахунок між нею та [PERSON] . У судовому засіданні позивач вказує, що це скрінштоти саме її мобільного банківського додатку. Дослідженням вказаних скріншотів встановлено, що на ім`я [PERSON] 18.08.2023 року здійснений переказ коштів, та 13.12.2023 року і два рази 15.12.2023 року відбулося зарахування коштів на рахунок із визначенням категорії платежу - послуги, без зазначення особи, яка перераховувала кошти. Належність рахунку, з якого здійснений один переказ та три зарахування коштів не підтверджено. Разом з цим, позивач жодного банківського документа до суду не подавала, відомостей про неможливість самостійного отримання такого документа не зазначала, з клопотанням про витребування документа, як доказу у справі до суду не зверталася. Відповідно до частин другої, четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Частинами першою та другою статті 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Разом з цим, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство це сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 07.12.2020 року у справі № 295/14208/18-ц, від 03.03.2021 року у справі № 127/28507/15 належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зазначено, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки. Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22.08.2018 року у справі № 644/6274/16-ц та Верховним Судом у постановах від 09.01.2020 року у справі № 186/421/17; від 09.06.2021 року у справі № 346/5702/18 та від 01.09.2021 року у справі № 523/9720/17. Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання коштів, перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки самі по собі без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те що між сторонами склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15.08.2019 року у справі № 588/350/15, від 19.03.2020 року у справі № 303/2865/17, від 23.09.2021 року у справі № 204/6931/20, від 30.06.2022 року у справі № 694/1540/20, від 12.12.2019 року у справі № 490/4949/17). Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Факт спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не може бути встановлений лише показаннями свідків та наявністю спільних фотографій за відсутності інших доказів (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 04.12.2023 року у справі № 543/563/22). Отже наведена судова практика свідчить про те, що питання щодо встановлення факту спільного проживання однією сім`єю вирішується у кожному конкретному випадку, з урахуванням встановлених обставин справи та поданих сторонами доказів. Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність, допустимість і достатність таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. За змістом ст.ст. 76-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у постанові від 17 січня 2024 року у справі № 759/14906/18. На підтвердження заявлених позовних вимог та заперечень проти задоволення позову, кожна зі сторін заявляла клопотання про допит свідків у справі, що були задоволені судом. Так, допитані свідки, виклик яких здійснений за клопотанням сторони позивача показали таке. У судовому засіданні свідок [PERSON] (спільно працювали за наймом з [PERSON] ), показав, що йому відомо про спільне проживання позивачки та [PERSON] , як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу протягом більше ніж 10 років до часу, поки [PERSON] не мобілізували, в них є діти, вони разом проживали у будинку, ходили до магазинів, купували продукти. Поховання померлого [PERSON] відбувалося з того будинку, де покійний проживав з позивачем. Свідок [PERSON] пояснила, що знає сім`ю позивача близько 2-3 років, проте особисто з [PERSON] знайомою не була. Позивач та [PERSON] разом проживали по [ADDRESS] . В той час коли свідок приходила у гості до позивачки, у будинку перебували позивачка її мати та діти; чоловічий одяг та взуття не бачила. Діти називали [PERSON] татом, показували свідку фотографії мами, тата та спільні фотокартки, раділи, що тато захищає їх на війні та плакали після отримання звістки про загибель тата. Особисті подробиці сімейного життя свідок та позивач ніколи не обговорювали. На впізнання загиблого свідок та позивач ходили разом, похованням загиблого займалася позивач. Свідок [PERSON] (матір позивача) повідомила, що позивач та [PERSON] проживали разом 8-9 років як чоловік та дружина, мають спільних чотирьох дітей. Позивач та [PERSON] жили постійно разом, проте були випадки коли після сварки [PERSON] уходив з дому приблизно на тиждень, а потім повертався. Свідок проживала разом з ними, позивач та [PERSON] вели спільне господарство, поралися разом, за оренду житла сплачувала позивач за рахунок виплат на дітей та пенсії свідка; комунальні послуги сплачували позивач та [PERSON] . Також, допитана свідком [PERSON] , виклик якої здійснений за клопотанням сторони відповідача показала, що є сусідкою відповідача, [PERSON] проживав у родині матері близько 8-9 років перед початком повномасштабної війни. Оскільки будинки свідка та відповідача межують, свідкові було відомо, що [PERSON] постійно порався по господарству, ночував у будинку відповідача. Свідок ніколи не бачила [PERSON] та позивача разом, позивач ніколи не приходила до відповідача. Надаючи оцінку показам свідків у справі, суд виходить із такого. Верховний Суд у постанові від 08 квітня 2025 року у справі № 161/2205/23 (провадження № 61-18233св23) вказав на те, що «пояснення свідків є особливим видом доказів, пов`язаних із ризиком суб`єктивного відношення до сторін, і пояснення у цій справі свідків про наявність сімейних відносин між позивачем та [PERSON] є їх особистим сприйняттям відносин, які існували між цими особами, проте самі по собі вони не можуть достеменно свідчити про те, що цим відносинам були притаманні ознаки сімейних. При цьому, пояснення свідків у цій справі є різними, інших належних і достатніх доказів того, що позивач з [PERSON] вели спільне господарство, мали спільний бюджет чи витрачали кошти на спільні цілі [PERSON] суду не надала». Разом з тим, пояснення свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Схожі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, від 08 грудня 2021 року у справі № 531/295/19. За обставин цієї справи, допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вказали на проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивачки з [PERSON] , проте жоден зі свідків точного часу початку проживання позивачки з [PERSON] не вказав, ведення спільного господарства зазначено ними загальними поясненнями, щодо прав та обов`язків, притаманних подружжю, наявність спільного бюджету та витрат свідчення не надали. Натомість свідок [PERSON] показала, що [PERSON] проживав у родині матері. Отже, показання свідків у цій справі не може слугувати достовірним доказом наявності між позивачкою та [PERSON] , який помер [INFO] , сталого факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Відповідно до частини першої статті 25 СК України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. У постановах Верховного Суду від 18.07.2018 року у справі № 522/1252/14-ц (провадження № 61-11255св18), від 26.09.2018 року у справі № 244/4801/13-ц (провадження № 61-23286св18), від 25.04.2019 року у справі № 759/4596/18 (провадження № 61-3852св19), від 13.05.2024 року у справі № 727/8026/23 (провадження № 61-5139св24) визначено, що для встановлення факту спільного проживання необхідною умовою є, зокрема, неперебування осіб у будь якому іншому шлюбі. Також у Постанові Верховного Суду від 08.12.2021 року у справі № 531/295/19 зазначено, що встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу можливе виключно за умови, що ані чоловік, ані жінка в цей період не перебували в зареєстрованому шлюбі з іншими особами. Тлумачення наведених вище норм сімейного законодавства дає підстави стверджувати, що законодавець визначив пріоритетність зареєстрованого шлюбу, також визначений принцип одношлюбності і заборони на укладання шлюбу з особою, яка вже перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі. Дана позиція також висвітлена Верховним Судом від 12.03.2025 року в справі № 336/1978/23 (провадження № 61-15936св24). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 27.12.2023 року, позивачка [PERSON] 27.12.2023 року зареєструвала шлюб з іншою особою [PERSON] . За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 32 СК України шлюб реєструється після спливу одного місяця від дня подання особами заяви про реєстрацію шлюбу. За наявності поважних причин керівник органу державної реєстрації актів цивільного стану дозволяє реєстрацію шлюбу до спливу цього строку. Як повідомила позивач у судовому засіданні, обставин, що зумовлювали реєстрацію шлюбу з [PERSON] у грудні 2023 року у строк раніше одного місяця від подання заяви про реєстрацію шлюбу не існувало. Таким чином, щонайменше на початок грудня 2023 року позивачка мала намір зареєструвати офіційний шлюб з [PERSON] , тобто до фактичного дня смерті [INFO] [PERSON] , дня складення сповіщення сім`ї про зникнення безвісти військовослужбовця [PERSON] - [INFO] , та офіційної державної реєстрації (вчинення актового запису) смерті [PERSON] - [INFO] . Оцінюючи досліджені докази у сукупності та взаємозв`язку, встановлені судом обставини, суд доходить висновку, що позивачем не доведено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу разом з [PERSON] [INFO] , який помер [INFO] , відтак доходить висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення. З огляду на викладене, суд доходить до висновку про відмову у задоволені позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed