Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 145 026,67 гривень. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що Відповідно до умов кредитного договору № CNL-007/116/2007 від 05.07.2007 року [PERSON] отримала у ЗАТ «ОТП Банк» кредит у сумі 57 132,77 дол. США. Позивач виконав свої зобов`язання у повному обсязі. Однак, відповідачем не були виконані взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту. У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за вказаним кредитним договором, позивач був змушений звернутись до суду про стягнення непогашеної заборгованості. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 21.10.2010 року по справі № 2-3683/2010 прийнято рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 467 907,15 грн., судові витрати по сплаті державного мита в сумі 1700 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн. В подальшому, вказане рішення набрало законної сили та судом було видано виконавчі листи. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25.04.2023 року було замінено стягувача у вищевказаній справі на ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Заборгованість на даний час не погашена, тому позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період з 23 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року та становить 145 026,67 грн. Ухвалою суду від 28 серпня 2024 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Відповідачу ухвалу про відкриття провадження від 28 серпня 2024 року та копію позовної заяви разом із доданими до неї додатками направлялася на адресу зазначену у позові, однак конверт повернувся на адресу суду з позначкою «За закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Відповідачем не використано право на подання відзиву на позов, заперечень та письмових пояснень. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до положень ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням від 21 жовтня 2010 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 467 907,15 гривень, державне мито в сумі 1700,00 гривень, 120,00 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього стягнути 469 727,15 гривень. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 квітня 2023 року по справі № 755/4299/23 задоволено заяву АТ «ОТП Банк» та замінено сторону виконавчого провадження по цивільній справі № 2-3683/2010 за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, а саме, стягувача з Акціонерного товариства «ОТП Банк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна». Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Матеріали справи не містять доказів виконання вказаного судового рішення. 20 грудня 2023 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено Договір Факторингу, відповідно до якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відступило, а ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права вимоги заборгованості за кредитним договором № CNL-007/116/2007 від 05.07.2007 року. Позивачем наведено розрахунок трьох відсотків річних та інфляційних витрат за період часу з 23 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року, яка складається із наступного: - 102 712,62 грн. сума інфляційних втрат; -42 314,05 грн. 3% річних. Відповідно до ч. 2.ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Три проценти річних відповідно до ст. 625 ЦК України за своєю правовою природою є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань та можуть стягуватися поряд із пенею. Загальна сума 3 % річних, що підлягає сплаті через невиконання відповідачем грошових зобов`язань за цим договором, складає 42 314,05 грн. Що стосується вирішення питання про стягнення інфляційних втрат, то суд виходить з наступного. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Вказані положення викладені у правових позиціях Постанови ВСУ від 18.05.2016 року № 474цс16. Як встановлено рішенням від 21 жовтня 2010 року, відповідач отримав кредитні кошти в іноземній валюті, а саме в доларах США та повернення таких кредитних коштів також мало бути здійснено в прив`язці до долару США. Позитивне або від`ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти на момент виставлення рахунку та обмінного курсу, який діяв на день укладення кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у графіку погашення кредиту, враховується як коригування суми процентів, що підлягає сплаті відповідно до умов договору. Позичальник також зобов`язується компенсувати компанії витрати, що пов`язані зі сплатою податку з доходів фізичних осіб у зв`язку з виникненням у позичальника доходу, пов`язаного зі змінами курсу іноземної валюти, прийнятою сторонами у кредитному договорі по відношенню до гривні. Таким чином, кредитор забезпечив повернення виданого кредиту від інфляції національної валюти - гривні шляхом прив`язки її до швейцарського франку. У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені ч. 2ст. 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01.03.2017 року № 6-284цс17. Оскільки кредитор внаслідок повернення кредиту в еквіваленті до долару США не несе збитків викликаних знеціненням гривні, забезпечив повернення виданого кредиту від інфляції національної валюти - гривні шляхом прив`язки її до долару США, нарахування на залишок кредиту інфляційних втрат є подвійним стягненням, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Отже, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат у загальному розмірі 102 712,62 грн. задоволенню не підлягають. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 3 028 грн. 00 коп., відповідно до Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги майнового характеру задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір майнового характеру виходячи з такого розрахунку. Загальна сума задоволених вимог позивача складає в розмірі 42 314,05 грн., а тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 883,57 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial