Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-16 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, у якому просить встановити факт, що на день смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] , [INFO] , фактично не проживала за адресою: [ADDRESS] ; а також встановити факт, що [PERSON] не прийняла спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що 12 травня 2010 року її дідусь [PERSON] , залишив заповіт, відповідно до якого житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та все належне йому майно на день смерті і на яке він буде мати право по закону, заповів своїй онуці [PERSON] , [INFO] . [INFO] [PERSON] помер. Оскільки на день смерті спадкодавця їй було 17 років, то у відповідності до ч. 4 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину як неповнолітня особа. Разом з цим, її бабуся [PERSON] на день смерті [PERSON] разом з ним проживала та була непрацездатного віку, а тому згідно ст. 1241 ЦК України мала обов`язкову частку у спадковому майні, що дорівнює 1/4 всього належного майна спадкодавця. Тому після смерті [PERSON] їй у спадок по заповіту залишилося 3/4 частини житлового будинку, а її бабусі [PERSON] 1/4 частина житлового будинку як обов`язкова частка. 02 жовтня 2015 року [PERSON] залишила заповіт, згідно якого все належне їй майно заповіла в рівних частинах їй (позивачу) та її сестрі [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. Після смерті спадкодавця ані вона, ані її сестра у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини не зверталися, однак вона фактично проживала разом із бабусею на день її смерті. [PERSON] у свою чергу ще з 2009 року проживає у с. Ворочово. Однак, згідно листа Тур`є-Реметівської сільської ради № 155 від 25 листопада 2024 року, на день смерті [PERSON] за адресою [ADDRESS] , були зареєстровані такі особи: [PERSON] (померла), [PERSON] та [PERSON] (зареєстрована, але не проживає). У грудні 2024 року вона звернулася для оформлення спадкових прав за заповітом за покійним дідусем М.Ю. та за покійною бабусею [PERSON] . Проте, нотаріус повідомила, що [PERSON] також прийняла спадщину за покійною бабусею [PERSON] , оскільки була зареєстрована у житловому будинку разом із спадкодавцем. Відтак, наразі у неї виникла необхідність встановлення факту неприйняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] , так як така не проживала разом із спадкодавцем, що підтверджується актами, показаннями свідків та іншими доказами. Зазначає, що на сьогодні між нею та відповідачем виник спір щодо спадкових прав, а встановлення необхідно їй для спадкування 1/4 частини житлового будинку, що залишилася після смерті [PERSON] . Оскільки [PERSON] у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , не проживала, а сама по собі реєстрація місці проживання не може вважатися саме місцем проживання та свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини, вважає, що відповідач як спадкоємець не прийняла спадщину за покійною бабусею, тому просить позов задовольнити.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Ухвалою судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 03 червня 2025 року прийнято подану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту не проживання із спадкодавцем, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, відтак призначено підготовче судове засідання та визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву. У підготовче судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Зизич Н.Ю. не з`явилася, однак остання подала заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить такі задовольнити, при цьому питання розподілу процесуальних витрат не вирішувати.\~\~ Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання також не з`явилася, подала клопотання проведення розгляду справи за її відсутності, заявлені позовні вимоги визнає у повному обсязі та проти їх задоволення не заперечує.\~ Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Суд встановив, що [INFO] помер дідусь позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконкомом Тур`я-Полянської сільської ради Перечинського району Закарпатської області 24 червня 2010 року, актовий запис № 12. Також суд встановив, що [PERSON] на випадок смерті все належне йому на день смерті майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати йому на ден смерті заповів внучці [PERSON] , [INFO] , про що свідчить дублікат заповіту від 12 травня 2010 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Т.Полянської сільської ради Перечинського району Закарпатської області Сухан М.В. 12 травня 2010 року та зареєстрованого в реєстрі за № 31. Згідно повідомлення Тур`є-Реметіуської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області № 153 від 12 листопада 2024 року, [PERSON] , який помер [INFO] , актовий запис № 12 від 24 червня 2010 року, проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] і на день його смерті у цьому будинку проживали та були зареєстровані такі особи: [PERSON] , який помер [INFO] ; [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (зареєстрована, а не проживає). Також суд встановив, що [INFO] померла бабуся позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Перечинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ужгородському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) 27 вересня 2021 року, актовий запис № 427. Також суд встановив, що [PERSON] на випадок смерті все належне їй майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, та все те, що буде належати їй на час смерті, а також належні їй майнові права та обов`язки на час смерті, заповіла в рівних частках кожному: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що свідчить заповіт від 02 жовтня 2015 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Тур`є-Полянської сільської ради Перечинського району Закарпатської області Майор Н.С. 02 жовтня 2015 року та зареєстрованого в реєстрі за № 114. Згідно повідомлення Тур`є-Реметівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області № 155 від 25 листопада 2024 року, [PERSON] , яка померла [INFO] , актовий запис № 427 від 27 вересня 2021 року, проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] і на день її смерті у цьому будинку проживали та були зареєстровані такі особи: [PERSON] , який помер [INFO] ; [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (зареєстрована, а не проживає). Як вбачається з довідки, виданої старостою Тур`я-Полянського старостинського округу І.Юсиба 25 листопада 2024 року за № 249, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а фактично проживає за адресою [ADDRESS] . Актами про фактичне не проживання громадян та про фактичне проживання громадян від 20 листопада 2024 року підтверджується той факт, що [PERSON] з 2009 року фактично проживає у [ADDRESS] .\~\~\~ Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України). У частинах першій та другій статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша\~ статті 1268 ЦК України). Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Подібні висновки щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду: від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19), від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18), від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19 (провадження № 61-6290св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19 (провадження № 61-15380св20), від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19 (провадження №61-3620св21). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). У встановлений частиною першою статті 1270 ЦК України шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини або відмову від її прийняття відповідач [PERSON] не зверталася. Згідно Витягів зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за № 81885318 та № 81885292 від 16 липня 2025 року, наданих приватним нотаріусом Васіловка В.О., спадкові справи стосовно спадкодавців [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] , не заведені. При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Так, частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи. За змістом пунктів 3.21 та 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) вказав, що частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Суд встановив, що на день смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , як позивач [PERSON] , так і відповідач [PERSON] були зареєстровані за місцем фактичного проживання спадкодавця: [ADDRESS] . Водночас фактичне місце проживання [PERSON] було відмінним, з 2009 року така не проживала з бабусею та сестрою за цією адресою, а проживала у [ADDRESS] . Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи та визнаються сторонами. Отже, оскільки [PERSON] в житловому будинку [ADDRESS] була зареєстрована, проте не проживала, а сама по собі реєстрація місця проживання не може вважатися саме місцем проживання та свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини, тому [PERSON] як спадкоємець за заповітом не прийняла своєчасно спадщину, що відкрилася після смерті бабусі, а отже, не набула права на спадкове майно. Такі висновки відповідають правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17-ц (провадження № 61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19), від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61-3620св210) та від 26 липня 2023 року у справі № 641/3893/20 (провадження № 61-12472св22). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Тобто право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Отже, оцінивши всі обставини справи в сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім цього, у судовому засіданні встановлено, що згідно платіжної інструкції №0.0.4342597623.1 від 01 травня 2025 року позивачем [PERSON] сплачено 1 211,20 грн судового збору. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як встановлено у судовому засіданні, адвокат Зизич Н.Ю., з урахуванням принципу диспозитивності, просить не вирішувати питання розподілу понесених позивачем судових витрат, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що оскільки таке її волевиявлення не суперечить вимогам закону та не порушує права відповідача, тому може бути задоволене судом. На підставі наведеного та

Outcome: approved