Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-15 00:00:00

ТОВ "Фінансова компанія ''Кредит - Капітал" звернулися до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 10.10.2021 року між ТОВ ''Мілоан'' і [PERSON] укладено кредитний договір №101865751, а 27.01.2022 року між ТОВ ''Мілоан'' та ТОВ "Фінансова компанія ''Кредит - Капітал" укладено договір відступлення прав вимоги №79-МЛ/Т, згідно якого ТОВ ''Мілоан'' передали ТОВ "Фінансова компанія ''Кредит - Капітал" права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, зокрема до боржника [PERSON] за договором №101865751 від 10.10.2021 року. [PERSON] не виконує зобов`язань за вказаним договором, припинив повертати кредит у строки передбачені договором, а тому виникла заборгованість, яку позивач просить стягнути та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду клопотання в якому просив розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явилася, повідомлена про дату, час і місце судового засідання в установленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не подавала. Оскільки, відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання не з`явилася в судове засідання без поважних причин і не подала відзив, а позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд згідно вимог ст.280 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно ст.ст.525, 526, 527, 530, 625 ЦК України: одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок; якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк; боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, що передбачено ст.1054 ч.1 ЦК України. Згідно ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно ст.1 ч.1 п.4 Закону України ''Про споживче кредитування'' загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно ст.8 ч.2 абз.4 Закону України ''Про споживче кредитування'' до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Статтею 18 Закону України ''Про захист прав споживачів'' передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №496/3134/19 від 13 липня 2022 року викладено правовий висновок про те, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року) щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата дійшла висновку про те, що положення пунктів кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року по справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування. Судом встановлено, що 10.10.2021 року між ТОВ "Мілоан" і [PERSON] укладено кредитний договір №101865751, шляхом заповнення заяви на отримання кредиту в електронному вигляді, згідно якого ТОВ ''Мілоан'' надали [PERSON] кредит в сумі 12800 грн., строком на 30 днів, з пільговою процентною ставкою 1,25 % за кожен день користування кредитом, та стандартною (базовою) процентною ставкою 5% за кожен день користування кредитом, зі сплатою комісії за надання кредиту в розмірі 1280 грн., а [PERSON] зобов`язалася здійснювати погашення заборгованості. Крім того, [PERSON] , шляхом підписання електронним підписом, ознайомилася з графіком платежів та паспортом споживчого кредиту, який містить умови щодо порядку та розміру нарахування заборгованості, відсотків, комісії. Довідка про ідентифікацію свідчить, що [PERSON] із якою укладено договір №101865751 від 10.10.2021 року ідентифікована ТОВ ''Мілоан'' з одноразовим ідентифікатором [NUMBER], номер телефону [NUMBER] . Платіжне доручення №33602595 від 10.10.2021 року свідчить, що ТОВ ''Мілоан'' перераховано на розрахунковий рахунок [PERSON] грошові кошти в сумі 12800 грн. з призначенням платежу: кошти згідно договору №101865751. Розрахунок заборгованості, проведений ТОВ ''Мілоан'' станом на 08.01.2022 року свідчить, що загальна сума заборгованості 33216 грн., яка складається з заборгованості: за кредитом - 12800 грн., за відсотками - 19136 грн., за комісією - 1280 грн. 27.01.2022 року між ТОВ ''Мілоан'' та ТОВ "Фінансова компанія ''Кредит - Капітал" укладено договір відступлення прав вимоги №79-МЛ/Т, згідно якого ТОВ ''Мілоан'' передали ТОВ "Фінансова компанія ''Кредит - Капітал" права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, зокрема до боржника [PERSON] за договором №101865751 від 10.10.2021 року. ТОВ "Фінансова компанія ''Кредит - Капітал" на адресу відповідача направлено досудову вимогу від 10.07.2025 року, яка залишена відповідачем без задоволення. На виконання ухвали суду АТ КБ ''ПриватБанк'' надано лист №20.1.0.0/7-250820/40748-БТ від 28.08.2025 року, яким повідомлено, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано картку № [NUMBER] , на яку 10.10.2021 року здійснено переказ коштів на суму 12800 грн., інформація про платника відсутня. Таким чином, зваживши у сукупності надані позивачем докази по справі, суд приходить до висновку, що [PERSON] не виконує взятих на себе зобов`язань, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині стягнення заборгованості на суму 31936 грн., яка складається з заборгованості: за кредитом - 12800 грн., за відсотками - 19136 грн. Щодо вимог про стягнення заборгованості за комісією суд зазначає наступне. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно ст.1054 ч.1 ЦК України є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Разом із тим, суд звертає увагу, що первісним кредитором у кредитному договорі не зазначено, які саме послуги надаються за комісію, пов`язану з наданням кредиту. Натомість з її змісту вбачається, що вона є платою безпосередньо за надання кредитних коштів позичальнику, що є обов`язком ТОВ ''Мілоан'' за кредитним договором, тобто не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику, а тому комісія стягненню не підлягає. Вирішуючи питання щодо судових витрат суд вважає, що у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, на підставі ст.141 ЦПК України, документально підтверджені судові витрати понесені позивачем, які складаються зі сплаченого судового збору, підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що стягненню підлягають витрати на правову допомогу в сумі 4000 грн., виходячи з наступного. Стороною позивача надано належні, допустимі та достатні докази витрат позивача на професійну правничу допомогу по даній справі, а саме договір про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025 року, укладений між ТОВ "Фінансова компанія ''Кредит - Капітал" та АО "Апологет", детальний опис наданих послуг від 06.07.2025 року, акт наданих послуг №200 від 06.07.2025 року. Враховуючи викладене та те, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним. Даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності, у спорах такого характеру, за відсутності протиріч між наявними у справі доказами, судова практика є сталою, застосування великої кількості законів спірні правовідносини не передбачають, матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження та збирання б яких адвокат витратив значний час. Враховуючи принципи співрозмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, обсягом та змістом наданих адвокатських послуг і виконаних робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 4000 грн.

Outcome: partial