Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-18 00:00:00

У травні 2025 року [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просить стягнути з ТОВ «Еліт маркетинг»\~ на свою користь грошові кошти в сумі\~ 41850,00 грн., неустойку у розмірі\~ 59 008,5 грн., інфляційне збільшення - 1 481,40 грн., 3% річних - 484,90 грн. та\~ моральну шкоду в сумі 10000,00 грн. І. Позиція сторін у справі. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [INFO] в мережі інтернет на сайті https://www.olx.ua/ позивач зробив заявку на придбання гібридного інвертора «Deye SUN-6K-SG05LP1-EU WiFi». Після чого через пару годин на номер мобільного телефону позивача\~ перетелефонував представник ТОВ «Еліт Маркетинг», який підтвердив відповідність інформації в оголошенні на сайті olx.ua. Згодом в мережі «Telegram» позивач отримав від представника ТОВ «Еліт Маркетинг» повідомлення про зазначення даних отримувача і адреси доставки, рахунок фактуру №1099 від 14.11.2024 на оплату товару в сумі 41850,00грн. Позивач зазначив отримувачем [PERSON] ЇЇ номер телефону та адресу доставки: [ADDRESS] . Позивач здійснив оплату товару у сумі 41850,00 грн. та направив продавцю через мережу «Telegram» на номер 0955213819, платіжну інструкцію № НМ2А-6096-ККН9-ТТХ1 від 14.11.2024. 15 листопада представник ТОВ «Еліт Маркетинг» повідомив, що вони не встигають відправити товар 15.11.2024, тому відправка товару буде здійснена 18.11.2024 року, на що погодився позивач. Однак, ні 18.11.2024, ні пізніше, товар не був відправлений. 17.04.2025 на адресу ТОВ «Еліт Маркетинг» засобами поштового зв`язку була направлена вимога-претензія від 16.04.2025, щодо повернення коштів сплачених за інвертор в сумі 41850,00грн на рахунок позивача у строк не пізніше 25 квітня 2025 року. Однак, вимога залишилась без задоволення. Позивач вказує, що між сторонами було укладено договір роздрібної купівлі-продажу на відстані, відповідно до якого ТОВ «Еліт Маркетинг» зобов`язалось передати у власність покупця товар, а покупець прийняти та оплатити його. За домовленістю сторін поставка товару повинна була відбутись 18.11.2024, але в будь якому випадку не пізніше 14.12.2024, згідно ст. ст.13 Закону України «Про захист прав споживачів». Оскільки кошти позивачу так і не були повернуті, позивач на підставі ч.9 ст.12 ЗУ «Про захист прав споживачів» здійснив нарахування неустойки в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей, за період з 16.12.2024 по 05.05.2025 (141 день) у розмірі 59008,50 грн.\~ А також, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача 1481,40 грн - інфляційного збільшення та 484,90 грн - 3% річних. Позивач вважає, що діями відповідача йому було завдано моральної шкоди, яка полягала у душевних стражданнях, оскільки саме в період замовлення товару гостро стояло питання відключення електроенергії у селі, де мешкає родина позивача, купівля інвертора була необхідна з метою освітлення оселі та користування найнеобхіднішими побутовими приладами на час відключення електроенергії. Крім того, відповідач позбавив позивача можливості придбати аналогічний товар у іншого продавця, оскільки кошти, продавець так і не повернув, відповідачем ігнорувались всі вимоги щодо повернення коштів. Протиправними діями відповідача моральному здоров`ю позивача спричинено значної шкоди, тому що весь період намагаючись поновити свої порушені права, життя позивача було перенасичене негативними емоціями, психічними переживаннями. Враховуючи присутність психологічно травмуючого фактору, з урахуванням страждань, змушених змін у житті та порушення нормального способу життя, позивач оцінив завдану йому моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн. ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі. Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своєю ухвалою від 20.05.2025\~ прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, призначив справу до розгляду (а.с. 27). Ухвалою суду від 30.07.2025 було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] (а.с. 42-43). Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. 25.07.2025, 11.09.2025 на адресу суду надійшли заяви позивача про розгляд справи за його відсутності, за наявними в матеріалах справи документами (а.с. 38-39). Відповідач в судове засідання не направив свого представника, про дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, жодних заяв чи клопотань на адресу суду не надходило. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, 18.08.2025 на адресу суду надійшли письмові пояснення третьої особи, в яких вона підтримала позовні вимоги, просила розгляд справи здійснювати за її відсутності, не заперечила щодо заочного розгляду справи. На підставі ст.ст. 280-282 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд даної справи, про що не заперечував позивач. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши наявні в справі матеріали, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. ІІІ. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що [PERSON] здійснила замовлення № 1125 у Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛІТ МАРКЕТИНГ» товару - гібридного інвертора «Deye SUN-6K-SG05LP1-EU WiFi», що стверджується рахунком-фактурою № 1099 від 14 листопада 2024 року, вартістю 41 850,00 грн. (а.с. 9). 14.11.2024 [PERSON] здійснив оплату замовлення № 1125, на загальну суму 41 850,00 грн., що стверджується платіжною інструкцією № НМ2А-6096-ККН9-ТТХ1 від 14.11.2024 (а.с. 10). Встановлено, що 17.04.2025 [PERSON] направив вимогу-претензію від 16.04.2025, в якій просив повернути грошові кошти в розмірі 41850,00 грн., у зв`язку з невиконанням ТОВ «ЕЛІТ МАРКЕТИНГ» зобов`язання щодо поставки товару (а.с. 14-16). Позивач та третя особа у справі стверджують, що станом на день розгляду даної справи судом, відповідач не направив замовленого товару та не повернув сплачені за нього кошти в сумі 41850,00 грн. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини, які виникають між споживачами і виробниками, виконавцями, продавцями під час продажу товарів (виконанні робіт, наданні послуг), встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоров`я, а також визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Статтею 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що: 7) договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", або іншими документами (далі - розрахунковий документ). 18) продавець - суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації; 19) продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; 22) споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Частина 1 ст. 6 Законом України «Про захист прав споживачів» передбачає, що продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. В пунктах 1, 2, 5, 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» закріплено, що споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Згідно ч.1 та 2 ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Держава створює умови для здобуття споживачами потрібних знань з питань реалізації їх прав, в тому числі шляхом розробки та проведення відповідних освітніх програм. Захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Положеннями ст. 2 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Відповідно до частини 1 ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому. За приписами ст. 662 ЦК України зазначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар визначений договором купівлі-продажу. Згідно з ч. 1 ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 665 ЦК України у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч. 1 та ч. 2 статті 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Частиною 3 ст.693 ЦК України передбачено, що на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Відповідно до ч. 6 ст. 13 ЗУ «Про захист прав споживачів» якщо інше не передбачено договором, укладеним на відстані, продавець повинен поставити споживачеві товар протягом прийнятного строку, але не пізніше тридцяти днів з моменту одержання згоди споживача на укладення договору. У разі неможливості виконання договору через відсутність замовленого товару продавець повинен негайно повідомити про це споживача, але не пізніше тридцяти днів з моменту одержання згоди споживача на укладення договору. Частиною 4, 9 ст.12 Закону України «Про захист прав споживачів», передбачено, що у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) повинен повернути сплачені гроші без затримки не пізніше тридцяти днів з моменту повідомлення споживачем про розірвання договору. Споживач має право не повертати продукцію або результати роботи чи послуги до моменту повернення йому сплаченої ним суми грошей. Якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, судом встановлено, що між позивачем і відповідачем виникли договірні правовідносини, кожна із сторін мала виконати взяті на себе зобов`язання. Позивач виконав своє зобов`язання - сплатив кошти у розмірі 41850,00 грн. на розрахунковий рахунок відповідача ТОВ «ЕЛІТ МАРКЕТИНГ». Однак, відповідач не виконав свій обов`язок та не поставив позивачу товар (гібридний інвертор), чим порушив умови договору. Враховуючи факт укладення договору між сторонами, та беручи до уваги факт неналежного виконання відповідачем зобов`язання і не повернення сплачених за непоставлений товар грошових коштів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача сплачених грошових коштів у розмірі 41850,00 грн., в рахунок відшкодування суми оплати вартості товару. Суд перевіривши правильність наданого позивачем розрахунку неустойки,\~ визначеної за період з 16 грудня 2024 року по 05 травня 2025 року за 141 день, виходячи з 1% суми неповернутих коштів, що становить 59008,50 грн., вважає його правильним, а тому вказані вимоги підлягають до задоволення. Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних від простроченої суми відповідно до вимог статті 625 ЦК України Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. За змістом статей 524, 533 - 535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Положення ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Така правова позиція викладена і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18 (№ 686/21962/15-ц). За таких обставин, суд дійшов висновку, що вищевказані вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, тому суд вважає можливим стягнути інфляційні витрати за прострочення виконання грошового зобов`язання, розраховані позивачем за період з 01.01.2025 по 31.03.2025 у сумі 1481,40 грн., та 3% річних, за період з 16.12.2024 по 05.05.2025 у сумі 484,90 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд зазначає таке. Згідно з ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно з п.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини. Згідно постанови пленуму ВСУ від 31 березня 1995 р. N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам». Розмір відшкодування моральної шкоди встановлюється судом і визначення його не ставиться в залежність від наявності матеріальної шкоди, вартості товару (робіт, послуг), суми неустойки, а має ґрунтуватися на характері й обсязі моральних і фізичних страждань, заподіяних споживачеві у кожному конкретному випадку. Відповідно до даної постанови Пленуму ВСУ, спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема, при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Визначаючи розмір моральної шкоди, завданої позивачу неправомірними діями відповідача, суд враховує характер і обсяг душевних страждань позивача, яких він зазнав у зв`язку із не поставленням йому гібридного інвертора, який він розраховував отримати, з метою освітлення та підключення побутових приборів у разі відключення електроенергії, а також кількість спроб позасудового врегулювання спору, які були проігноровані відповідачем. Однак, позивачем не обґрунтовано визначеного ним розміру моральної шкоди 10 000,00 грн. та не надано жодного доказу в підтвердження її спричинення. Отже, виходячи із засад розумності і справедливості, моральну шкоду слід стягнути у розмірі 1 000,00 грн. V. Судові витрати. Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» при подачі даного позову до суду, то витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь держави. Так, до стягнення підлягають кошти у загальному розмірі 103 824,80 грн (41850,00 грн + 59008,50 грн + 1481,40 грн + 484,90 грн + 1000,00 грн.), а тому судовий збір за вказані вимоги становить 1211,20 грн, що підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial