Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-17 00:00:00

20.06.2025 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулася до Новобузького районного суду Миколаївської області з цивільним позовом до відповідача [PERSON] , третя особа без самостійних вимог Новобузька міська рада Баштанського району Миколаївської області, згідно з яким просили ухвалити судове рішення про визнання за ними права власності на земельну ділянку площею 0,1 га для обслуговування житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками по частині житлового будинку [ADDRESS] , на підставі договорів дарування нерухомого майна від 23.07.2002 та 05.07.2008. Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці, площею 0,01 га, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку. Дана земельна ділянка належить [PERSON] , так як під час укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна питання про передачу (відчуження) у власність земельної ділянки, на якій розташований даний житловий будинок, не вирішувалося. Позивачі вважають, що в силу ст.120, 125 ЗК України, разом з переходом права власності на будинок до них перейшло і право власності на спірну земельну ділянку. За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.06.2025 року матеріали справи передані до провадження судді Уманській О.В. Ухвалою судді від 09.07.2025 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити. Також просила справу слухати без її участі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити. Також просив справу слухати без його участі. Відповідачка [PERSON] в судові засідання, призначені на 04.08.2025 року та 18.09.2025 року не з`явилась, була належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду, причину неявки суду не повідомила. Представник третьої особи Новобузької міської ради Баштанського району Миколаївської області в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. При цьому в матеріалах справи наявна заява про відсутність заперечень по справі, та розгляд справи буз участі представника міської ради. Зважаючи на те, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідача, судом, зі згоди позивачки, вирішено розгляд справи проводити в заочному порядку, на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України. При цьому, оскільки в судове засідання сторони не з`явились, суд відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу. Дослідивши письмові докази, суд приходить такого висновку. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування житлового будинку за №680 від 23.07.2002 року, зареєстрованого державним нотаріусом Новобузької державної нотаріальної контори Паліюк Л.М. за № 659 від 23.07.2002 року, [PERSON] , як власник житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] , подарувала [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному, належний [PERSON] вищевказаний житловий будинок і сторони підписали зазначений договір (а.с.20). 27.07.2002 року Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації було видане Реєстраційне посвідчення № 4733 про те, що домоволодіння в [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] частка, [PERSON] частка, [PERSON] частка та [PERSON] частка, на підставі договору дарування житлового будинку від 23.07.2002 року № 659 ( а.с.21) Пізніше, 05.07.2008 року було укладено наступний договір дарування житлового будинку, зареєстрованого приватним нотаріусом Новобузького районного нотаріального округу Савченко А.В. за № 1577 від 05.07.2008 року ( а.с.22) Крім того, право спільної часткової власності позивачів [PERSON] та [PERSON] на будинок [ADDRESS] , підтверджується відомостями внесеними до Державного реєстру речових прав ( а.с.23-24) Разом із тим, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-МК № 034012 виданого 07 грудня 1994 року земельна ділянка площею 0,1 га призначена для обслуговування житлового будинку [ADDRESS] , належить [PERSON] ( а.с.25) Згідно ч.1 ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності, визначено у частині першій статті 79 ЗК України, як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Перехід права власності на земельну ділянку при переході права власності на будівлю або споруду, які розташовані на ній, визначається на підставі цивільно-правових угод (ч.1 ст.120 ЗК України). Встановлено, що при переході права власності на житловий будинок, питання щодо набуття позивачами права власності на земельну ділянку, яка призначена для обслуговування житлового будинку, не вирішувалось. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі № 6-253цс16, за змістом ст. 377 ЦК України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Згідно ч.1 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі, якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у ч.1 ст.120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що [PERSON] та [PERSON] , набувши право власності на житловий будинок, на підставі договорів дарування житлового будинку набули також і право власності на земельну ділянку площею 0,1 га, надану для обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, суд приходе до переконання, що позовні вимоги позивачів про визнання права власності на земельну ділянку є такими, що ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню. Вимоги щодо відшкодування судових витрат, понесених позивачкою на оплату судового збору, остання не заявляла, а тому суд не вирішує питання про їх розподіл між сторонами.

Outcome: approved