Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання малолітніх дітей: [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~та [PERSON] ,\~ [INFO] . У тексті позову вказала, що 24.05.2003 року сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] (який досяг повноліття), [PERSON] , [INFO] (яка досягла 14-річного віку), [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають з матір`ю в Республіці Польща. Малолітні [PERSON] та [PERSON] відвідують початкову школу в м. Кракові, малолітній [PERSON] відвідує дитячий садок, при цьому має затримку психомовного розвитку та потребує корекційних занять. Між сторонами виник спір щодо місця проживання їх дітей, яким не виповнилось 14 років. З врахуванням віку дітей, їх прихильності до матері вважає, що визначення їх місця проживання з матір`ю відповідатиме найвищим інтересам дітей. У зв`язку з викладеним, [PERSON] просила визначити місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з нею. Позов надійшов до суду 24.01.2025 року. 12.02.2025 року відкрите провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження та зобов`язано Службу у справах дітей Баштанської міської ради Миколаївської області надати письмовий висновок щодо розв`язання спору. 10.03.2025 року від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечив проти визначення місця проживання дітей з матір`ю, яка разом з дітьми після повномасштабного вторгнення РФ на територію України виїхала до Республіки Польща, де отримала тимчасовий захист та соціальну допомогу на дітей. Мати дітей перешкоджає батькові спілкуватись з дітьми, перешкоджає можливості бачитись з дітьми. Мати дітей не має офіційного місця роботи. 10.03.2025 року [PERSON] подав зустрічний позов. Ухвалою суду від 25.03.2025 року зустрічна позовна заява [PERSON] про визначення місця проживання дітей була повернута заявнику на підставі ч.3 ст. 194 ЦПК України у зв`язку з пропуском встановленого законом строку на її подання та відсутністю правових підстав для його продовження. Ухвалою від 25.03.2025 року зобов`язано Службу у справах дітей Баштанської міської ради Миколаївської області надати письмовий висновок щодо розв`язання спору. 31.03.2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком. Вимоги обґрунтовує тим, що він має стабільний дохід, який дозволяє утримувати спільних дітей сторін, натомість мати дітей самостійного джерела доходу не має. Мати не дає можливості батьку бачитись та спілкуватись з дітьми, неодноразово залишала дітей без нагляду, змінює місце свого фактичного проживання. Мати психологічно тисне на дійте та формує в їх свідомості негативний образ батька. У зв`язку з викладеним, [PERSON] просив визначити місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з ним. 02.04.2025 року відкрите провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження та зобов`язано Службу у справах дітей Баштанської міської ради Миколаївської області надати письмовий висновок щодо розв`язання спору. 15.04.2025 року від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона заперечила проти визначення місця проживання дітей з батьком. 21.04.2025 року від сторони [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій вказана сторона наполягла на задоволенні власного позову. Ухвалами від 23.04.2025 року витребувані додаткові докази. Ухвалою від 12.05.2025 року справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей (справа №468/156/25) та за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей (справа №468/593/25) об`єднані в одне провадження. Ухвалою від 13.05.2025 року цивільна справа №468/593/25 позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей передана судді Муругову В.В. для об`єднання в одне провадження зі справою №468/156/25 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей. Ухвалою від 29.05.2025 року зобов`язано Службу у справах дітей Баштанської міської ради Миколаївської області надати письмовий висновок щодо розв`язання спору та запропоновано [PERSON] надати заяву свідка відповідно до ч.4 ст. 93 ЦПК України з відповідями на десять питань, поставлених в тексті позовної заяви [PERSON] 25.06.2025 року від третьої особи - Служби у справах дітей Баштанської міської ради Миколаївської області надійшли пояснення, в яких орган опіки та піклування вказав на неможливість надання письмового висновку, оскільки діти сторін проживають за кордоном. При цьому орган опіки та піклування просив суд при ухваленні рішення врахувати безпекову ситуацію в Україні, той факт, що батько дітей проживає на території, яка визначена як територія можливих бойових дій. Також орган опіки та піклування вважає, що визначення лише двох синів сторін з батьком, як про це просить в позові [PERSON] суперечить інтересам дітей, які тривалий час проживають разом в одній сім`ї та мають сталі родинні зв`язки між собою. Ухвалою від 27.06.2025 року витребувані додаткові докази. 21.07.2025 року підготовче провадження по справі закрите та справа призначена до судового розгляду. Судовий розгляд, призначений на 11.09.2025 року, був відкладений за клопотанням сторони [PERSON] , який вперше не з`явився та повідомив про неявку через хворобу. \~ \~ \~ \~Разом з тим в судове засідання 11.09.2025 року прибули малолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Оскільки вказані діти фактично проживають за кордоном, то суд у зв`язку з їх явкою до суду та відкладенням судового розгляду за аналогією з положеннями ч. 8 ст. 223 ЦПК України суд відповідно до ст. 171 СК України в судовому засіданні вислухав думку вказаних дітей щодо визначення їх місця проживання. В судовий розгляд, призначений на 18.09.2025 року, належним чином повідомлений [PERSON] вдруге не з`явився, надавши повторне клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою. Від його представника надійшли заяви про участь в засіданні в режимі відеоконференції та про відкладення судового розгляду у зв`язку з лікуванням [PERSON] . Суд надав можливість представнику Болгарчука В.В. взяти участь в судовому засіданні 18.09.2025 року в режимі відеоконференції, проте він до конференції не підключився. При цьому, за загальним правилом, визначеним ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Крім того, відповідно до п.2 ч.3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. За такого, відкладення розгляду справи за заявою учасника справи можливе лише один раз, повторна його неявка не може бути підставою для відкладення розгляду справи. Крім того, суд враховує, що розумність строків розгляду справи судом є основною засадою цивільного судочинства, при цьому судове провадження в даній справі загалом здійснюється з січня 2025 року. У зв`язку з вказаним та з врахуванням того, що сторони в ході підготовчого провадження обмінялись заявами по суті справи та надали докази, які бажали надати на розгляд суду, а також судом витребувані додаткові докази, суд ухвалив про розгляд справи за відсутності сторони [PERSON] . Від третьої особи Служби у справах дітей Баштанської міської ради Миколаївської області, надійшла заява про відкладення судового розгляду у зв`язку з тим, що Баштанська міська рада за заявою [PERSON] планує направити лист до МЗС України з клопотанням про проведення перевірки стану виконання матір`ю своїх обов`язків щодо виховання та догляду за дітьми в країні їх перебування. Суд відмовив в задоволенні клопотання третьої особи про відкладення судового розгляду, оскільки, по-перше, вказана обставина не передбачена, як підстава для відкладення судового розгляду, по-друге, відповідні докази мали бути надані учасниками до закриття підготовчого провадження, яке тривало достатньо часу та суд витребовував додаткові докази за клопотанням учасників, також, як вказано вище, суд неодноразово визначав органу опіки та піклування строк для надання письмового висновку щодо розв`язання спору, проте такий висновок не був наданий. При цьому, на підготовчому провадженні [PERSON] заявив клопотання про допит ряду свідків, проте зобов`язався самостійно забезпечити їх явку до суду, натомість, як вказано вище, сам двічі не з`явився в судовий розгляд. Разом з тим відповідно до принципу змагальності кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст. 12 ЦПК України), відповідно до принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1-2 ст. 13 ЦПК України). Також ч. 4 ст. 223 ЦПК України в разі повторної неявки сторони також передбачає вирішення справи на підставі наявних у ній даних чи доказів. У зв`язку з цим суд ухвалив про розгляд справи на підставі наданих сторонами та витребуваних судом на підготовчому провадженні доказів. В судовому засіданні представник [PERSON] підтримав її позов про визначення місця проживання дітей з матір`ю. Вислухавши пояснення учасника розгляду, вислухавши думку малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , дослідивши наявні у справі матеріали (копію свідоцтва про народження [PERSON] ; копію свідоцтва про народження [PERSON] ; копію свідоцтва про народження [PERSON] ; копію розрахунку заборгованості [PERSON] по аліментам; копію довідки про навчання [PERSON] з перекладом; копію довідки про навчання [PERSON] з перекладом; копію довідки про навчання [PERSON] з перекладом; копію довідки про відвідування дитячого садка [PERSON] з перекладом; копії витягів з історій розвитку дітей; копію свідоцтва досягнень [PERSON] ; копію свідоцтва досягнень [PERSON] ; копію висновку лікаря від 31.10.2024 року; копію висновку дитячого психолога від 01.11.2024 року; копію висновку педіатра від 31.10.2024 року; копію висновку дитячого невролога від 01.11.2024 року; копію енцефалограми від 01.11.2024 року; копію висновку отоларинголога від 31.10.2024 року; копію психолого-педагогічної характеристики [PERSON] ; копію психолого-педагогічної характеристики [PERSON] ; копію психолого-педагогічної характеристики [PERSON] ; копію довідки Чорноморського національного університету імені Петра Могили від 12.11.2024 року; копію банківської виписки за жовтень 2024 року; копію переписки в мобільному додатку; фотографії; копію відомостей про ФОП [PERSON] ; копію договору про надання правової допомоги від 04.02.2025 року; попередній розрахунок вартості наданих послуг від 03.03.2025 року; копію переписки в мобільному додатку; копію повідомлення Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України від 28.05.2025 року; копію договору про надання правничої допомоги від 04.01.2025 року; копію рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 14.07.2022 року по справі №468/419/22-ц; копію свідоцтва про народження [PERSON] ; копію свідоцтва про народження [PERSON] ; копії витягів з реєстру територіальної громади від 07.02.2025 року; копію заяви [PERSON] про визначення місця проживання дітей від 27.12.2024 року; копію акту обстеження умов проживання від 10.01.2025 року; копію повідомлення Служби у справах дітей Баштанської міської ради Миколаївської області від 28.01.2025 року; копії довідок лікарів нарколога та психіатра від 23.12.2024 року; копію довідки КНП «Баштанська багатопрофільна лікарня» Баштанської міської ради Миколаївської області від 29.12.2023 року; копію декларації лікаря; копію повідомлення Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України від 11.02.2025 року; копії характеристик [PERSON] ; копію переписки в мобільному додатку; копію записів в амбулаторній карті; копію консультації спеціаліста від 18.08.2024 року; попередній розрахунок вартості наданих послуг від 27.03.2025 року; копію договору про надання правової допомоги від 27.03.2025 року; копію талону-повідомлення єдиного обліку №2255 від 08.07.2023 року; копію довідки ФОП [PERSON] від 05.09.2024 року; копію медичних документів; фотографію; копію виписки від 01.01.2024 року; копію довідки лікаря [PERSON] від 18.04.2025 року; копію довідки про відсутність у [PERSON] заборгованості зі сплати аліментів від 16.04.2025 року; копії чеків; копію інформації про посилку; фотографії; копію переписки в мобільному додатку; копії характеристик [PERSON] ; довідки УСЗН Баштанської РДА від 28.04.2025 року; відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про доходи [PERSON] за період з березня 2020 року по лютий 2025 року; довідку ГУ ПФУ в Миколаївській області від 05.05.2025 року; письмову заяву свідка [PERSON] в порядку ст. 93 ЦПК України; повідомлення Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України від 27.06.2025 року; копію свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] ), переглянувши долучені до справи відеозаписи та прослухавши долучені до справи аудіозаписи, суд, розглянувши спір в межах заявлених сторонами позовних вимог, приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог [PERSON] і можливість задоволення її позову та про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] . Судом встановлено, що сторони мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] (який досяг повноліття), [PERSON] , [INFO] (яка досягла 14-річного віку), [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням суду від 14.07.2022 року шлюбу між сторонами розірваний. Сторони проживають окремо. На час розгляду справи в суді протягом кількох років неповнолітні діти сторін проживають з матір`ю. [PERSON] в квітні 2025 року зареєструвала шлюб з іншою особою та змінила прізвище на [PERSON] . Діти сторін, які досягли 10 років та не досягли 14 років: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , висловили в суді своє категоричне бажання залишитись проживати разом з матір`ю та іншими своїми братами та сестрами, вказавши, що таке їх рішення тверде та обдумане. Згідно з частинами 2, 8, 9, 10 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статей 3, 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Із частини 4 статті 29 ЦК України слідує, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно з частиною 1 статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Європейський суд з прав людини у свої практиці зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54 рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України», від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п. 100 рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України», від 16 липня 2015 року). Аналіз наведених норм права та практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 року по справі №402/428/16-ц з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Що стосується ненадання в даній справі органом опіки та піклування письмового висновку щодо розв`язання спору сторін про визначення місця проживання дітей, то суд вжив достатніх заходів для виконання органом опіки та піклування своїх завдань та неодноразово надавав йому додатковий строк для надання висновку, проте відповідний висновок суду неданий не був та орган опіки та піклування обмежився наданням письмових пояснень третьої особи, в яких висловив свою позицію щодо спору. Разом з тим відповідно до постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11.12.2023 року по справі №523/19706/19 висновок владних органів містить дві складові: 1) відомості про факти, на основі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного розгляду та вирішення справи; 2) рекомендацію конкретного органу про те, як необхідно з точки зору державного інтересу (захист прав та інтересів дітей) вирішити справу, тобто висновок про факти та право. Вказане дозволяє віднести висновки до засобів доказування (письмових доказів). Як й інші докази, вони не мають для суду наперед встановленої сили. У випадку неможливості надати висновок, який ґрунтується на обстеженні умов, орган опіки і піклування з метою захисту інтересів дитини має використати всі можливі варіанти одержання інформації і оцінки обставин, що склалися, і за можливістю надати висновок з посиланням на бесіди із родичами, знайомими, або з посиланням на інші документи та із вказівкою на те, що обстежити безпосередньо умови проживання неможливо. Однак винесення рішення у справі не може ставитися у залежність від наявності чи відсутності відповідного висновку. Адже згідно із частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Органи державної влади і місцевого самоврядування, надаючи висновок, діють паралельно із судом - захищаючи права та інтереси дитини і тим самим допомагають суду здійснювати захист відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України. Такі висновки, безумовно, мають велике значення для ухвалення судом законного, обґрунтованого та справедливого рішення. Адже висновок органів державної влади та місцевого самоврядування формується із урахуванням досвіду у певній сфері, в межах компетенції відповідного органу та на основі його повноважень. Однак не вчинення таких захисних дій з боку владного органу у вигляді неподання висновку не може слугувати підставою для відмови або для зволікання у захисті з боку суду. Адже здійснення правосуддя, захист прав та інтересів дітей не може ставитися у залежність від можливості здійснення владними органами своїх повноважень. Тому у випадку ненадання висновку органом опіки та піклування, залученим до участі у справі, суд може надати додатковий строк відповідному органу, відклавши розгляд справи. Однак відмовити у винесенні рішення у справі чи зупинити провадження у справі через відсутність такого висновку суд не може. За такого, незважаючи на ненадання органом опіки та піклування письмового висновку суд з метою досягнення визначених ст. 2 ЦПК України завдань цивільного судочинства має розглянути спір між сторонами щодо визначення місця проживання дітей по суті без відповідного висновку на підставі наданих сторонами та витребуваних судом доказів, з врахуванням думки самих дітей. Вирішуючи вимоги позову [PERSON] про визначення місця проживання малолітніх дітей: [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~разом з\~батьком,\~суд приходить\~до наступних\~висновків. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вказано вище, сторони мають трьох малолітніх дітей, які не досягли чотирнадцяти років та не можуть визначати своє місце проживання з одним із батьків самостійно, а саме: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , при цьому протягом кількох років всі неповнолітні діти сторін проживають з матір`ю. Разом з тим [PERSON] просить визначити з ним місце проживання лише двох з трьох дітей сторін, які не досягли чотирнадцяти років, і суд обмежений вимогами позову. Тобто позивач фактично просить в судовому порядку примусово розділити малолітніх дітей між батьками. Натомість відповідно до практики Європейського суду з прав людини подібне втручання у повагу до сімейного буде допустимим, якщо воно здійснюється згідно із законом, є необхідним у демократичному суспільстві та є пропорційним. При цьому очевидним є те, що найвищим інтересам дітей відповідає можливість їх проживання спільно зі своїми братами та сестрами, з якими вони таким чином протягом тривалого часу підтримують постійний сімейний зв`язок і вилучення частини дітей за таких обставин шляхом судового втручання в їх сімейне життя безперечно суперечитиме як їх інтересам, так і інтересам інших їх братів та сестер, а тому таке втручання не буде необхідним в демократичному суспільстві та не буде пропорційним меті подібного втручання. У зв`язку з цим суд приходить до висновку про абсолютну неможливість визначення місця проживання частини дітей відповідного віку з батьком окремо від інших їх братів та сестер та відсутність достатніх підстав для здійснення судового втручання у сімейні відносини таких дітей, які фактично склалися та є усталеними протягом значного періоду часу і не є очевидно неблагополучними. Аргументи батька, в основному, зводяться до того, що мати дітей чинить перешкоди йому в спілкуванні з дітьми та в участі в їх вихованні. Проте вказані обставини не можуть бути підставою для описаного вище втручання в усталене сімейне життя дітей, разом з тим це не позбавляє батька права вимагати усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, в разі їх наявності. Висновки суду в цій частині узгоджуються з позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 03.10.2018 року по справі № 756/12322/16-ц, відповідно до якої вчинення матір`ю перешкод у спілкуванні з дітьми для батька не може вплинути на визначення місця проживання дітей із матір`ю та не позбавляє батька права на звернення до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, визначення способу участі батька у вихованні дітей. Крім того один з двох дітей, місце проживання яких з батьком просить визначити [PERSON] , малолітній [PERSON] , 2012 року народження, однозначно заявив в суді про своє бажання залишитись проживати з матір`ю та своїми братами та сестрами, інша ж дитина, місце проживання якої з батьком просить визначити [PERSON] , - малолітній [PERSON] , 2021 року народження, в силу свого віку не може висловити своєї позиції щодо цього. За комплексу описаного вище суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову [PERSON] про визначення місця проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком. Як наслідок цього суд приходить до висновку, що безперервне тривале проживання дітей сторін з матір`ю в оточенні інших рідних для них людей (братів та сестер) забезпечує їх розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним, відповідає їх найвищим інтересам та власній думці щодо бажання залишитись проживати з матір`ю, тому суд вважає, що позов [PERSON] про визначення місця проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю підлягає задоволенню. Таким чином буде збережене вже тривалий час фактично сформоване сімейне середовище дітей, натомість двоє з трьох дітей сторін, щодо місця проживання яких виник спір, в недалекому майбутньому досягнуть віку, з якого відповідно до ст. 160 СК України зможуть самостійно визначатись із місцем свого проживання. Оскільки в задоволенні позову [PERSON] відмовлено, то відсутні підстави для розподілу понесених ним в даній справі судових витрат. Оскільки позов [PERSON] задоволений, то згідно зі ст. 141 ЦК України з [PERSON] на її користь підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн. Крім того представник [PERSON] до закінчення судових дебатів заявив про необхідність розподілу витрат вказаної сторони на професійну правничу допомогу та її бажання надати суду відповідні докази на підтвердження понесених витрат, у зв`язку з цим відповідно до ч.8 ст. 141, ст. 246 ЦПК України суд надає можливість стороні [PERSON] протягом п`яти днів після ухвалення рішення надати докази понесення витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved