Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-10 00:00:00

Представник АТ «Таскомбанк» звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 31 серпня 2012 року між АТ «ВТБ Банк», правонаступником якого є АТ «Таскомбанк», та [PERSON] був укладений кредитний договір №31/2012-86, за умовами якого було надано відповідачу кредит у розмірі 65\~700 грн. строком до 31 серпня 2032 року. В забезпечення виконання за кредитним договором 31 серпня 2012 року між АТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки №31п/2012-86. 29 березня 2017 року між ПАТ «ВТБ Банк» та АТ «Таскомбанк» було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого АТ «Таскомбанк» став новим кредитором і отримав право вимоги за вищевказаним кредитним договором. Позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі та відповідно до умов кредитного договору надав позичальнику кредитні кошти, в подальшому відповідач припинив виконувати умови кредитного договору, перестав сплачувати заборгованість за кредитом і процентами. У зв`язку з чим, станом на 14 квітня 2025 року заборгованість за кредитним договором №31/2012-86 від 31 серпня 2012 року становить 21\~996,62 грн., з яких заборгованість: по тілу кредиту (в тому числі прострочена) 14\~737,57 грн.; за відсотками (в тому числі прострочена) 7\~259,05 грн. На підставі викладеного, представник позивача просив суд стягнути в солідарному порядку з відповідачів на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором №31/2012-86 від 31 серпня 2012 року в розмірі 21\~996,62 грн., а також понесені судові витрати. Розпорядженням Верховного Суду від 06 березня 2022 року за № 1/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ саме Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області на Ленінський районний суд м.Дніпропетровська (Новокодацький районний суд міста Дніпра). Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 10 липня 2025 року цивільну справу прийнято до свого провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача Романів А.А. у позовній заяві просив проводити розгляд справи без участі їх представника, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не з`явились з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином відповідно до ст. ст. 128, 130 ЦПК України, також шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Новокодацького районного суду міста Дніпра, заперечень проти позову суду не представили, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. 11 вересня 2025 року ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра було вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутності учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явилися в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подали. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 31 серпня 2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 31/2012-86, згідно з умов якого позичальнику було надано грошові кошти у розмірі 65 700 грн. зі строком кредитування до 31 серпня 2032 року та процентною ставкою 20,5% річних, з цільовим призначенням кредиту: для здійснення розрахунків з метою придбання у власність однокімнатної квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а. с. 8-20). Матеріалами справи підтверджено, що 31 серпня 2012 року в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 31/2012-86 від 31 серпня 2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 31п/2012-86, відповідно до умов якого поручитель поручається перед банком за виконання позичальником зобов`язань, що виникли на підставі кредитного договору або можуть виникнути на підставі нього в майбутньому (а. с. 21-22). Також відповідно до умов п. 2.1 договору поруки сторони договору визначають, що у випадку порушення позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, поручитель і позичальник несуть солідарну відповідальність перед банком. Відповідно до матеріалів справи, 29 березня 2017 року права вимоги за вищевказаним кредитним договором відступлені АТ «Таскомбанк» на підставі договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами (іпотека) № 290317іп_3, що також підтверджується витягом з реєстру прав вимоги до договору про відступлення права вимоги № 290317іп_3 від 29 березня 2017 року, де АТ «Таскомбанк» є новим кредитором за кредитним договором та договором забезпечення, на загальну суму заборгованості 53\~505,77 грн., з яких: 53\~177,24 грн. сума основного боргу; 328,53 грн. сума нарахованих процентів (а. с. 55-59). З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 31/2012-86 від 31 серпня 2012 року судом встановлено, що станом на 14 квітня 2025 року заборгованість [PERSON] перед AT «Таскомбанк» становить 21\~996,62 грн., з яких заборгованість: по тілу кредиту (в тому числі прострочена) 14\~737,57 грн.; за відсотками (в тому числі прострочена) 7\~259,05 грн. (а. с. 23-24). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Положеннями статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Частиною 1 статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно з ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Положеннями статті 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання його сторонами. Частиною 1 статті 633 ЦК України передбачено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договору про надання кредиту розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Так, судом встановлено, що у зазначеному кредитному договорі сторони погодили їх істотні умови, зокрема суму кредиту, розмір відсотків за користування кредитними коштами та розмір відсотків у випадку прострочення виконання зобов`язання. Згідно із положеннями ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України, закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору. Надані позивачем кредитний договір і договір поруки раніше не оспорювалися відповідачами, та не визнавалися судом недійсними і відповідних доказів матеріали справи не містять. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. У статті 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється його належним виконанням. Як роз`яснено у п. 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту, суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК України і виходити з того, що якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Положеннями статтей 12, 13, 81 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Крім того, принцип змагальності сторін визначений законом і він передбачає, що кожна сторона повинна довести перед судом обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У кожної із сторін не має процесуальних переваг в доведенні своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Відповідачі, всупереч положенням ст. 81 ЦПК України, не надали суду жодних доказів чи власного розрахунку заборгованості, які б спростовували факт існування вказаної заборгованості чи її розмір у цій частині, тому суд приймає до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості в частині основної заборгованості та процентів, і вважає його достовірним, оскільки доказів виконання відповідачами боргових зобов`язань перед позивачем суду не надано, а також не спростовано у встановленому законом порядку наданий розрахунок. При цьому, суд також приймає до уваги ту обставину, що ПАТ «ВТБ Банк» відступило право вимоги щодо заборгованості відповідача [PERSON] на користь позивача АТ «Таскомбанк» на підставі договору про відступлення права вимоги № 290317іп_3 від 29 березня 2017 року, і таке відступлення відповідає вимогам п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 513 ЦК України. Отже, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, і враховуючи те, що судом встановлено факти укладення кредитного договору та договору поруки в забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, отримання відповідачем [PERSON] коштів за його умовами кредитного договору, і беручи до уваги факт непогашення заборгованості за вказаним у справі кредитним договором у повному обсязі, відступлення права вимоги за кредитним договором та договором забезпечення (поруки), суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 3 028 грн. Оскільки судовий збір віднесений до складу судових витрат, які не є зобов`язанням в розумінні ст.509 ЦК України та відсутні підстави для стягнення їх на підставі ст. 543 ЦК України в солідарному порядку, тому з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір по 1 514 грн. з кожного.

Outcome: approved