Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що [INFO] померла його мати [PERSON] та [INFO] помер його батько [PERSON] . Після смерті батьків відкрилась спадщина на нерухоме майно, яке складається\~із житлового\~будинку [ADDRESS] . Позивач спадщину після смерті батьків прийняв, проте правовстановлюючі документи на будинок відсутні. У зв`язку з цим звернувся до суду з вказаним позовом. Просить суд встановити факт належності будинку батькам та визнати за ним право власності на вказаний житловий будинок з надвірними спорудами після смерті батьків. Позивач в судове засідання не з`явився, просив про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. В судове засідання представник відповідача не з`явився, надали заяву про проведення розгляду справи без участі представника. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. [INFO] померла мати позивача [PERSON] та [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] та [NUMBER] , свідоцтвом про народження позивача. Після смерті батьків відкрилась спадщина на нерухоме майно, яке складається\~із житлового\~будинку [ADDRESS] , належне померлим на праві власності по 1/2 частки на підставі свідоцтва на право власності на житловий будинок № [NUMBER] від 29.05.1972, зареєстроване в БТІ під №7. Після смерті матері позивач та його батько, чоловік померлої, прийняли спадщину в рівних частках на 1/2 частку вказаного будинку. Після смерті батька позивач прийняв спадщину за заповітом від 15.01.1991, оскільки на день смерті проживав з ним за однією адресою, що підтверджено копією спадкової справи №34/2025. Наведені докази є належними та допустимими, оскільки отримані у встановленому законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, узгоджуються між собою, не заперечуються сторонами та не викликають сумніву щодо їх достовірності. Підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини з приводу спадкування, що врегульовано нижченаведеними нормами цивільного законодавства станом на час виникнення спірних правовідносин. Згідно ч.1\~ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст..1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до частини першої статті 1298 ЦК України\~свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. У відповідності до\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права, одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7\~від 30\~травня 2008\~року «Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Водночас, враховуючи, що спадкодавці померли до набрання чинності ЦК України від 16 січня 2003 року, у спірних правовідносинах необхідно також керуватися положеннями ЦК України (в редакції 1963 року). Нормами статті 524 ЦК України (в\~редакції 1963\~року) передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст.529 ЦК Української РСР 1963 року позивачі відносяться до спадкоємців першої черги. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплаті\~податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась.\~Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі\~№ 305/235/17. Таким чином, позивач спадщину після смерті батьків прийняв, оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується випискою з домової книги. Також, відповідно до ч.1 ст. 6 ЦК України (в\~редакції 1963\~року) встановлено перелік способів захисту цивільних прав шляхом: визнання цих прав; відновлення становища, яке існувало до порушення права, і припинення дій, які порушують право; присудження до виконання обов`язку в натурі; компенсації моральної шкоди; припинення або зміни правовідношення; стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках, передбачених законом або договором, неустойки (штрафу, пені), а також іншими засобами, передбаченими законом. Тобто, за змістом ст.6 ЦК України (в\~редакції 1963\~року) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. У судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи той факт, що позивач спадщину після смерті батьків прийняв, спадкове майно у вигляді житлового будинку належало спадкодавцям на праві власності по 1/2 кожному. Обраний позивачем спосіб захисту невизнаного права відповідає вимогам закону та змісту правовідносин. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що право позивача підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання. Щодо позовної вимоги про встановлення факту належності спірного житлового будинку спадкодавцям слід зазначити наступне. У п.1 (абз. 1-2) Вищий спеціалізований\~суд України\~з розгляду\~цивільних і\~кримінальних справ у своєму листі 16.05.2013\~\~№ 24-753/0/4-13\~«Про судову\~практику розгляду\~цивільних справ\~про спадкування» зазначив,\~що при\~розгляді справ\~про спадкування\~суди мають\~встановлювати: місце\~відкриття спадщини; коло\~спадкоємців,\~які прийняли\~спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. З наведеного слідує, що при розгляді справ про спадкування судам, серед іншого, також потрібно встановити обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, зокрема й факт належності нерухомого чи рухомого майна спадкодавцеві (-ям), оскільки до спадщини входять лише ті права та обов`язки, які належали спадкодавцю. У такому разі, під час встановлення обставин справи щодо спадкування, зокрема встановлення певних фактів (належність майна спадкодавцю), окреме ухвалення та встановлення такого факту в резолютивній частині рішення не потребується, оскільки воно не встановлює жодних юридичних наслідків для суду, сторін та інших осіб, під час майбутнього виконання рішення суду, та не є належним способом захисту порушеного майнового права особи позивача, способи захисту якого визначені ст. 16 ЦК України та ст. 5 ЦПК. Як встановлено вище, факт належності спадкового майна підтверджується копією свідоцтва на право власності на житловий будинок № [NUMBER] від 29.05.1972, право власності зареєстроване в БТІ під №7. Враховуючи наведене, позовна вимога про встановлення факту належності спірного житлового будинку спадкодавцям є неналежним способом захисту цивільного права, а відтак задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: approved