Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла вищезазначена позовна заява. Зі змісту позовної заяви вбачається, [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить зменшити розмір аліментів, встановлений судовим наказом Іванківського районного суду Київської області від 15 грудня\~2022\~року по справі № 366/2221/22\~ про стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , у розмірі 1/3 частини усіх його видів заробітку (доходу) щомісячно але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду (13.12.2022 року) та до настання дітьми повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі з 2012 по 2022 рік, який в подальшому було розірвано рішенням Іванківського районного суду Київської області. У шлюбі з відповідачем народилось двоє синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , на утримання яких він сплачує аліменти на користь відповідачки. 09.05.2023 року позивач зареєстрував шлюб з [PERSON] , [INFO] , з якою на даний час проживає у [ADDRESS] . У шлюбі [INFO] народилась донька [PERSON] . Крім того, у [PERSON] є неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з ними та також перебуває на його утриманні. Позивач зазначає, що з часу стягнення з нього аліментів,\~змінився його сімейний та матеріальний стан, тому сплата аліментів саме у розмірі 1/3 частини його доходу на утримання старших синів обмежує можливість належного матеріального забезпечення інших дітей, які проживають разом з ним та перебувають на його утриманні, та його особистого забезпечення. На підставі викладеного прохає суд зменшити розмір стягуваних аліментів та встановити їх у розмірі 22% від його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.04.2025 року, головуючим суддею по справі було визначено суддю Рукас О.В. Ухвалою суду від 11.04.2025 року провадження у справі відкрито у порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, призначено підготовче судове засідання, встановлено строк для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав. Ухвалою суду від 29.05.2025 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце його проведення. До судового засідання від [PERSON] надійшла заява, в якій позивач підтримав у повному обсязі позовні вимоги, просив суд позов задовольнити та розгляд справи проводити за його відсутності. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце його проведення. До судового засідання, що було призначене на 20.08.2025 року, від [PERSON] надійшла заява про його відкладення та надання можливості подати відзив та заперечення до позову. До початку судового засідання призначеного на 15.09.2025 року [PERSON] відзиву на позовну заяву до суду не надала, разом з тим, на електронну адресу суду від відповідачки надійшли пояснення, в яких вона позовні вимоги не визнала, зазначила що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано через застосування до неї та дітей фізичного насилля, відповідач життям та здоров`ям дітей не цікавиться, участі у їх житті не приймає, не навідує їх, крім того, у наданні необхідної додаткової матеріальної допомоги на операцію та лікування сина [PERSON] позивач відмовив, тому просила суд відмовити у задоволенні позову. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що позивач та відповідач були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, враховуючи подані ним заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд приходить до висновку про можливість здійснення судового розгляду за відсутності сторін по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. У відповідності до ч. 1\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга 182\~СК України). Згідно ч. 1\~ст.192 Сімейного кодексу України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Крім того, підставою для перегляду раніше визначеного розміру аліментів є також погіршення або поліпшення стану здоров`я учасників аліментних відносин. Таким чином, обставинами, за яких суд може ухвалити рішення, зокрема, про зменшення розміру аліментів є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених СК України. Тому виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті отримувача або платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Пунктом 23\~постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~ст.192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки\~ст.192 СК України,\~але й\~низка інших\~норм,\~присвячених обов`язку\~батьків утримувати\~своїх дітей\~(ст.182СК України\~«Обставини,\~які враховуються\~судом при\~визначенні розміру\~аліментів»,\~ст.183\~СК України\~«Визначення розміру\~аліментів у\~частці від\~заробітку (доходу)\~матері,\~батька дитини»,\~ст.184СК України «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставині сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав що до неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання що до зменшення розміру аліментів. За правилами\~ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. В судовому засіданні судом встановлено, відповідно свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 13.03.2012 року, [PERSON] народився [INFO] , у графі батька записаний [PERSON] , у графі мати - [PERSON] (а.с.6). Відповідно свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 20.06.2014 року, [PERSON] народився [INFO] , у графі батька записаний [PERSON] , у графі мати - [PERSON] (а.с.7). Судом шляхом вільного доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що за Судовим наказом Іванківського районного суду Київської області від 15.12.2022 року у справі №366/2217/22 з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , у розмірі 1/3 частини усіх його видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду 13.12.2022 року та до досягнення дітьми повноліття. Суд враховує надані позивачем фактичні дані про те, що після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів, відбулися зміни в сімейному стані позивача, який уклав новий шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] від 09.05.2023 року (а.с.8), від цього шлюбу у подружжя народилась донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] (а.с.9), Довідкою про склад родини виданою Іванківською селищною радою №65 від 21.01.2025 року (а.с.12), а також пов`язані з цими змінами додаткові видатки на утримання родини. Із матеріалів справи убачається, що позивач\~ працює в ТОВ «Перший столичний хлібозавод» з 17.09.2020 року, займає посаду оператора установки безтарного зберігання сировини 5 розряду, та отримує заробітну плату, яка за період з січня 2024 року по грудень 2024 року склала 158 852 грн. 23 коп. з урахуванням сплати обов`язкових податків і виплати аліментних зобов`язань (а.с.10). Відповідно до Довідки Іванківського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області №70720985 від 21.01.2025 року, [PERSON] , станом на 21.01.2025 року заборгованості зі сплати аліментів не має (а.с.11). У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом частини другої\~статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Суд зауважує, що аналіз\~статті 192 СК України\~дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19, зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Факт народження у платника аліментів дитини у іншому шлюбі без належних та допустимих доказів погіршення його матеріального стану не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Такого висновку дійшов Верховний Суд при розгляді справи №715/2073/20. Таким чином, окрім факту народження нової дитини, платник аліментів повинен також довести суду і надати відповідні докази на підтвердження того, що тепер його матеріальний стан погіршився. Батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою (постанова Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19). Як зазначено у постанові Верховного Суду у справі №715/2073/20, зменшення розміру раніше стягнутих аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні інших дітей, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам. Згідно статей\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У даній справі належними та допустимими доказами не доведено, що повторна реєстрація відповідачем шлюбу та народження дитини призвели до неможливості сплати відповідачем аліментів на утримання старших синів, у розмірі визначеному рішенням суду. Таким чином, суд, аналізуючи зібрані по справі докази, приходить до висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що з моменту постановлення судового рішення суттєво погіршився його матеріальний стан, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, що змінились обставини, що існували на момент постановлення рішення про стягнення аліментів, визначені ст.192\~СК України, що дають підстави для зменшення розміру аліментів. Враховуючи те, що позивач є особою працездатного віку, працює, отримує стабільну заробітну плату, відомостей про незадовільний стан здоров`я матеріали справи не містять, не є особою з інвалідністю, доказів про погіршення його матеріального стану з моменту стягнення аліментів не надав, суд вважає, що наведені позивачем обставини не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів на користь відповідача на утримання його дітей, адже вказаний факт не може слугувати самостійною підставою для зменшення їх розміру; також розмір стягуваних аліментів за рішенням не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого законодавства. На підставі викладеного, суд дослідив всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясував обставини справи, і вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, відсутні підстави для відшкодування судових витрат позивача.

Outcome: dismissed