Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої злочином. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона визнана потерпілою у кримінальному провадженні №120019170040001522 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України. Вважає, що обвинуваченим спричинено їй моральну шкоду, а також просить стягнути витрати на її лікування. Так, 05.05.2019 року [PERSON] , перебуваючи за адресою: м.Полтава, вул.Європейська, 66, демонструючи реальний намір на погрозу вчинити вбивство [PERSON] вчинив дії щодо пошкодження автомобіля марки Деу сенс д.н.з. [NUMBER] , який належить батькові [PERSON] (результати пошкодження відображені у висновку експерта від 14.11.2019 №311), чим змусив [PERSON] побоюватися за власне життя. У подальшому, свій злочинний умисел відповідач здійснює шляхом погроз та булінгу у месенжері «viber» та у соціальних мережах. Намір реальності своєї погрози [PERSON] підтверджує шляхом усного повідомлення. Враховуючи різницю у віці між [PERSON] та [PERSON] та відсутності життєвого досвіду у позивачки, підстави настання наслідків вважалися нею більш реальними. Відповідно до висновку експертизи №104 від 09.11.2020, [PERSON] отримала наявні негативні зміни у емоційному стані, індивідуально-психологічні прояви, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню її як особистості внаслідок скоєного відносно неї кримінального правопорушення. Після скоєння [PERSON] протиправних дій, [PERSON] вимушена була пройти обстеження стану здоров`я та звернутися до фахових спеціалістів у галузі психіатрії на яке витрачено грошові кошти у сумі 8766,40 грн. У даний час [PERSON] продовжує лікування амбулаторно. Під час досудового розслідування обвинувачений взагалі ігнорував обставини та стан здоров`я позивачки. Моральна шкода, заподіяна [PERSON] , полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з отриманням у результаті булінгу та погрози вбивством [PERSON] тяжких моральних страждань, що потягли за собою втрату довіри до оточуючих, погіршення самооцінки та втрату нормальних життєвих зв`язків, що вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до висновку судової психологічної експертизи №104 від 09.11.2020 року [PERSON] спричинені страждання (на моральному рівні). Орієнтовний розмір рекомендованої грошової компенсації за завдані моральні страждання (моральну шкоду) [PERSON] у ситуації, що досліджується у даному кримінальному провадженні, за умов визнання судом заподіяння їй моральної шкоди, може становити 72 мінімальних заробітних плат. Моральну шкоду, заподіяну злочинними діями відповідача потерпіла [PERSON] оцінює у 425 тис.грн. Просила стягнути із відповідача на її користь моральну шкоду та витрати на лікування у розмірі 8766,40 грн. Ухвалою судді від 07.06.2023 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд у порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 08.09.2023 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 11.09.2023 року до суду надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав із наступних підстав. З тексту позовної заяви слідує, що [PERSON] була визнана потерпілою у кримінальному провадженні №120019170040001522 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України. У подальшому позивачка від обвинувачення відмовилася. Викладаючи дані обставини, позивачка не надала на їх підтвердження жодного документу. Позивачка, в обґрунтування своїх вимог щодо заподіяння шкоди злочином, стверджує, що 05.05.2019 року [PERSON] , перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , демонтруючи реальний намір на погрозу вчинити вбивство [PERSON] , вчинив дії щодо пошкодження автомобіля ДЕУ сенс д.н.з. [NUMBER] , яким користується [PERSON] , як особа з інвалідністю. Проте, позивач не надав суду відповідний документ, передбачених кримінальним процесуальним законодавством, який би встановлював винуватість відповідача у інкримінованому йому діянні. Кримінальне провадження №120019170040001522 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України закрито ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 16.05.2023 року у справі №554/1523/22 на стадії підготовчого провадження, у зв`язку з відмовою потерпілих від обвинувачення. Ухвала набрала законної сили. Вказаною ухвалою жодним чином не встановлено винуватість [PERSON] у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні. У справі, щодо розгляду обвинувального акту на стадії підготовчого провадження прокурором жодні докази не долучалися, судом не оцінювалися та не перевірялися. Під час підготовчого провадження адвокатом обвинуваченого [PERSON] було заявлено клопотання щодо закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням строків досудового розслідування до пред`явлення особі про підозру і лише після цього потерпілими було заявлено про відмову від обвинувачення. Окрім цього, позивачка не вказала, що у зв`язку з пошкодженням невідомою особою автомобіля [PERSON] правоохоронними органами було відкрито кримінальне провадження №12019170040001522 від 22.05.2019 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, яке 08.12.2022 р. постановою дізнавача Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області Кривич К.В. закрите у зв`язку з встановленням відсутності у діянні невідомої особи складу кримінального правопорушення. Таким чином, на думку відповідача, позивачка мала б, насамперед, підтвердити належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, що мав місце злочин, скоєний [PERSON] , і, внаслідок чого, нею отримано певну шкоду. Позивачкою не обґрунтовано яким чином пошкодження автомашини [PERSON] , яке, нібито, вчинив [PERSON] створило в уяві позивачки реальність погрози вбивством. У позовній заяві позивачка використовує термін боулінг та стверджує, що відповідач свій злочинний умисел здійснював шляхом булінгу відносно неї, хоча вказаний термін застосовується у взаємовідносинах між дітьми чи групою дітей. Відповідач вважає, що виходячи з наведеного, у позивачки відсутні будь-які правові підстави стверджувати, що їй заподіяна шкода злочином, який скоїв [PERSON] , так як сам факт скоєння злочину [PERSON] жодним передбаченим законом способом не підтверджено. У позовній заяві позивачка кілька разів посилається на висновок експерта не надаючи копію такого висновку, тому не зрозуміло яким експертом та на яких підставах робився висновок на який посилається позивачка та що саме досліджував експерт, що слугувало такому висновку. Тому, приймати до уваги це твердження позивачки взагалі не можливо. Позивачка стверджує, що якимись діями [PERSON] (на її думку протиправними) спричинено шкоду її здоров`ю. На підтвердження цього вона зазначає, що змушена була пройти обстеження здоров`я та звернутися до фахових спеціалістів у галузі психіатрії на яке витрачено кошти в сумі 8766,40 грн. Проте, відповідачу не зрозуміло чи ця сума витрачена на медичні обстеження чи на звернення до фахових спеціалістів в області психіатрії. Жодного підтвердження заявленому факту обстеження стану здоров`я позивачкою не надано. До позовної заяви додано ряд світлокопій фіскальних чеків низької якості виготовлення, що утруднює їх прочитання. Світлокопії не посвідчені належним чином, що свідчить про сумнівність їх відповідності вимогам закону до документів, що долучаються до позовної заяви. Окрім цього, відповідач вважає, що світлокопії доданих до позовної зави фіскальних чеків є неналежними доказами позовних вимог щодо заподіяння шкоди про які заявляє [PERSON] , оскільки фіскальні чеки не підтверджують наявність шкоди, яку отримала [PERSON] і що шкода перебуває у причинному зв`язку з діями відповідача. Фіскальні чеки не стосуються предмета доказування. Також не відомо чи мають відношення фіскальні чеки з аптек, на які посилається позивачка, до ніби-то спричиненої шкоди. Фіскальні чеки на оплату аналізів не стосуються психічного здоров`я позивачки, а інших сфер її життя. Серед наданих світлокопій чеків переважна більшість або не читаються, або є чеками з касового терміналу, де не вказано придбаний товар, що не дає можливості встановити чи пов`язане придбання в аптеці, відповідно до цих чеків, із вимогами [PERSON] до [PERSON] . На думку відповідача, позивач, надаючи невідповідні документи, намагається штучно створити докази на свою користь, а саме створити в уяві суду, що, ніби-то, протиправними діями, які, ніби-то, скоїв відповідач їй спричинено шкоду, тим самим вводить суд в оману, намагаючись стягнути із відповідача значну суму коштів. Позивачка стверджує, що їй заподіяно моральну шкоду, однак, у чому саме вона полягає, яка глибина моральних страждань, як та на що вони вплинули, позивачкою не наведено та не підтверджено жодними доказами, як не обґрунтовано та не зрозуміле твердження щодо орієнтовного розміру компенсації «25 мінімальних заробітних плат у ситуації, яка розглядається у кримінальному провадженні». Зазначає, що підставами відповідальності за завдану моральну шкоду є неправомірні дії або бездіяльність особи, яка завдала таку шкоду, і лише за наявності її вини (ст.1167 ЦК України). Позивачкою не надано жодних доказів вчинення [PERSON] стосовно неї неправомірних дій, якими спричинено моральну шкоду, і що [PERSON] визнаний винуватим у встановленому законом порядку, тобто встановлена вина відповідача у завданні такої шкоди внаслідок вчинення неправомірних дій. Вважає позовні вимоги позивачки надуманими та такими, що не ґрунтуються на фактичних обставинах справи, тому задоволенню не підлягають. 21.09.2023 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] на виконання вимог ухвали суду про усунення недоліків, яка є ідентичною попередній. На окремому аркуші зазначено обґрунтування позовних вимог наступного змісту. 05.05.2019 року, на думку позивачки, [PERSON] мав реальний намір вчинити її вбивство. На підтвердження цього він демонстративно пошкодив транспортний засіб її батька [PERSON] . Гучно, з ненормативною лексикою, вигукував на її адресу образи та погрози вчинити з нею різні неприємні речі. Розуміючи негативні наслідки поведінки відповідача, у неї трапився нервовий розлад. Даний факт підтверджується викликами швидкої допомоги з констатуванням факту нервового розладу, що наявне у матеріалах кримінального провадження. У подальшому, за фактом протиправних дій проведено судово-психологічну та судово-лінгвістичну експертизи, висновки яких містяться у матеріалах кримінального провадження. Згідно з висновком судово-психологічної експертизи, розмір спричиненої моральної шкоди складає 72 мінімальні заробітні плати (розмір мінімальної заробітної плати складає на 01.01.2023 року - 6700 грн.). Вважає вимогу у розмірі 425\~000 грн достатньою для компенсації спричиненої їй моральної шкоди та 8766,40 грн витрат на медикаменти для відновлення здоров`я. 23.10.2023 року до суду надійшов відзив [PERSON] на уточнену позовну заяву, відповідно до якого, окрім зазначеного у попередньому відзиві, вказано про наступне. На думку відповідача, позивачем лише частково усунено недоліки позовної заяви. Наявність недоліків може вплинути на об`єктивне та правильне вирішення справи по суті. Додану світлокопію висновку експерта №104 відповідач вважає не належним та недопустимим доказом, оскільки вона не засвідчена належним чином. Вважає, що позивачкою належним чином не обґрунтовано моральну шкоду. Ухвалою суду від 26.10.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 20.11.2023 року задоволено клопотання представника позивача про витребування від Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області матеріалів кримінального провадження №12019170040001522 від 22.05.2019 року, з ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України. Також задоволено клопотання представника відповідача про визнання явки позивачки у судове засідання обов`язковою. 04.12.2023 року від Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області надійшло повідомлення про спрямування матеріалів кримінального провадження №12019170040001522 від 22.05.2019 року до Полтавської окружної прокуратури. Ухвалою суду від 07.12.2023 року задоволено клопотання представника позивача про витребування від Полтавської окружної прокуратури матеріалів кримінального провадження №12019170040001522 від 22.05.2019 року, з ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України. 18.12.2023 року матеріали кримінального провадження надійшли до суду. Ухвалою суду від 13.02.2024 року задоволено клопотання представника відповідача адвоката Займака В.Б. про виклик та допит у судовому засіданні свідка [PERSON] . Ухвалою суду від 15.05.2024 року задоволено клопотання представника позивача адвоката Іванова О.І. про витребування від Полтавського НДЕКЦ МВС копії постанови старшого інспектора СД Полтавського ВП ГУНП в Полтавській облаті капітана поліції Дмитра Нечая від 10.09.2020 року про призначення судової психологічної експертизи у кримін7альному провадженні №12019170040001522 від 22.05.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129, ч.1 ст.296 КК України та копію висновку експерта №104 від 09.11.2020 року у вказаному кримінальному провадженні. 18.06.2024 року на виконання ухвали суду надійшли витребувані належним чином засвідчені документи. 24.03.2025 року позивачкою подано клопотання про збільшення розміру грошових вимог, відповідно до яких просить стягнути на її користь грошові кошти, витрачені на відновлення її стану у розмірі 14898 грн. Позивачка [PERSON] , у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. Пояснила, що перебувала у стосунках із відповідачем. 05.05.2019 року він спричинив їй фізичні та душевні страждання. Після цих подій стан здоров`я значно погіршився через місяць після того, що сталося, їй довелося звертатися до психоневрологічного диспансеру за медичною допомогою. На день події відповідач був одягнений у білий (світлий) светр. Двір, де стояв автомобіль, був освітлений та все було добре видно. Бачила у дворі і інших осіб, який описати не може не роздивилася. Погрози [PERSON] сприймала як реальні, проте сподівалася на його гідність. Яким способом проводився огляд місця події не пам`ятає, чи були присутні поняті, чи була фото- чи відеофіксація також не пам`ятає. Спричинена шкода полягає у завданих моральних стражданнях. З якого часу почалися погрози з боку відповідача не пам`ятає. Перебуваючи у Китаї, [PERSON] ще звідти присилав погрози. Вона його боялася. Відповідач говорив, що вживав алкоголь. Зі слів матері відповідача їй відомо, що [PERSON] дуло депортовано із Китаю. [PERSON] її переслідував. Вона бачила його приблизно через три дні після події та ще через тиждень. Фізичного насильства до неї особисто не застосовував. Так само як і до інших осіб у її присутності. Були випадки, коли відповідач неетично поводив себе із своєю матір`ю, нецензурно висловлювався на її адресу із використанням ненормативної лексики. У червні 2019 року вона здавала сесію, а після була прооперована. Вказане оперативне втручання пов`язує, у тому числі, з психо-емоційним станом у якому вона перебувала. Це була гінекологічна операція і нею придбавалися ліки. Іноді назви придбаних ліків відрізнялися від тих, що зазначені у рецепті, оскільки це були аналоги. У неї остаточно підірвалася довіра до чоловіків. Внаслідок дій [PERSON] збільшилися видатки: на ремонт автомобіля. Доводилося обирати менш якісні, але меншовартісні продукти харчування. Представник позивачки адвокат Іванов О.А., також позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні із наступних підстав. Пояснив, що із позивачкою познайомився на сайті знайомств у кінці серпня 2018 року. Кілька разів зустрілися та почали зустрічатися. У спілкуванні все було добре, Ксенія була милою та привітною. На той момент вона сподобалася. Різниця у віці у них 15 років. Пізніше почав помічати негативні риси пліткарство у бік родичів. Познайомив із своїми батьками, оскільки мав до неї серйозні наміри. У середині листопада 2018 року він поїхав у Китай по роботі, а повернувся у середині січня 2019 року. На підтвердження хибності фактів щодо нібито депортації із Китаю надав копію паспорта громадянина України для виїзду за кондон. На початку чи у середині квітня 2019 року вони із Ксенією перестали зустрічатися. Через тиждень чи два вітчим за його ініціативою відігнав автомобіль [PERSON] до будинку, де проживає позивачка, оскільки до цього автомобіль зберігався у гаражі, належному його батькам. У нього були проблеми із [PERSON] (батьком Ксенії), оскільки він чинив перешкоди, щодо спілкування з його дочкою. Він висловлювався негативно щодо алкогольної залежності [PERSON] і у зв`язку з цим вони із Ксенією розійшлися. 05.05.2019 року він дійсно був у дворі будинку, де проживає позивачка, мав намір поспілкуватися із [PERSON] без будь-якого негативу. З цією метою піднявся на третій поверх до квартири, але [PERSON] двері не відчинив. Почувши істеричні крики Ксенії за дверима - пішов геть. Пізніше вони говорили, що відповідач пошкодив двері, розбив лампочку у під`їзді, але це не відповідає дійсності. Також говорили, що він голосно стукав та кричав, але ніхто із сусідів не жалівся. Якийсь час він був на стоянці біля автомобіля [PERSON] та періодично дивився на вікна їх квартири. У цей час повз проходили два чоловіки, один з яких взяв камінь і кинув по автомобілю, належному [PERSON] . Відповідач побіг за ними, але не наздогнав. Зараз зовнішність цих осіб не пригадує, але їх опис надавав поліції після цих подій. Пізніше «зловив» таксі та поїхав додому. Автомобіль [PERSON] він не пошкоджував. У той день був при здоровому глузді і лише трішки напідпитку. Поліції про це пізніше повідомив. На наступний день йому телефонували із поліції, 07.05.2019 року телефонував дільничний інспектор, а згодом приїздив, опитував. Він повідомляв, що й нього немає білого светра. Із позивачкою у месенжерах вони спілкувалися із негативом із обох сторін. Звукозаписи телефонних розмов [PERSON] робилися без його відома та він сумнівається у їх достовірності. [PERSON] погрожував створити неприємності його батькові, який працює у ТЦК. Після порушення кримінального провадження у «Фейсбуці» почалася «травля», що спричинила йому моральні страждання. Йому погрожували. Пропонували відкупитися за 15-20 тис.грн. Позивачку він жодним чином не переслідував, бо у той час уже був у Китаї. [PERSON] на адресу позивачки не висловлював, лише образливо висловлювався на адресу її батька. До Ксенії фізичного насильства не застосовував. Конфліктів із [PERSON] у нього ніколи не було, у т.ч. публічних. Позивачка та її батько, окрім тієї квартири, у якій проживають, мають ще квартиру у центрі міста, яку здають, тому мають додатковий дохід. Про це він знає від [PERSON] . Йому відомо, що позивачка вживала іноді якісь медичні препарати, говорила, що у неї вегето-судинна дистонія. Вважає, що у Ксенії до нього є особиста ненависть та вона має намір отримати він нього гроші. Батько [PERSON] йому ніколи не подобався, але своє бачення він висловлював не спочатку відносин. За весь час знайомства із Ксенією, її батько автомобілем не користувався. Тривалий час автомобіль зберігався у гаражі його батьків. Він був технічно справний на той час. Цим автомобілем ніхто не користувався, оскільки на ньому встановлено ручне керування, а це не зручно і потребує додаткових навичок. До послуг адвоката він звернувся через рік після подій. На слідчих діях не було жодних свідків чи понятих. Що говорив понад п`ять років тому не пам`ятає. Своїм телефоном він користується лише сам особисто та використовує його щодня. Листування у месенжерах також веде особисто. Телефон вилучався для огляду працівниками поліції його оглядав дізнавач [PERSON] . На судові засіданні у кримінальному провадженні [PERSON] не з`являлася. Відмова від обвинувачення нею погоджена у телефонному режимі. Припиритися із Ксенією на стадії досудового розслідування не вдалося. З матеріалами кримінального провадження у повному обсязі не знайомився. Про обставини, які там відображені знає зі слів свого захисника. Алкоголь вживає інколи. На обліку у психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває. У клініку з приводу лікування від залежностей не звертався. Представник відповідача\~ адвокат\~Займак В.Б. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Пояснив, що вимоги позовної заяви є необгрунтованими належним чином та не підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами, тому задоволенню не підлягають. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що є матір`ю відповідача [PERSON] . Позивачка - його колишня дівчина. Коли вони зустрічалися, то [PERSON] їй подобалася, вона розповідала про своє складне життя. Син їздив до Китаю на роботу за контрактом. Позивачка у цей час їй телефонувала та вони говорили по 1-2 години на різні теми. [PERSON] разом із батьком приїздили до них угості на Різдво. Вона із чоловіком приходила угості до позивачки на її день народження, де також познайомилися із її сестрою. Деякий час автомобіль [PERSON] був у їхньому гаражі на зберіганні. При цьому [PERSON] також віддав ключі та документи на це авто, та пропонував ним користуватися, оскільки сам його майже не використовував. Автомобіль вони разом забирали зі стоянки під будинком. Заходили додому до Шкурупіїв. У квітні 2019 року син та позивачка посварилися. Після 05.05.2019 року з боку Ксенії були дзвінки та погрози, нецензурні висловлювання на її адресу. Зі слів [PERSON] знаю, що якісь хлопці розбили скло у автомобілі батька Ксенії, а він за ними погнався, проте [PERSON] звинувачує у цих подіях [PERSON] . Щодо слів позивачки про депортацію [PERSON] із [PERSON] , то це не відповідає дійсності. Такої розмови із [PERSON] не було. Її син їздив до Китаю два рази: з 15.11.2018 року по 17.01.2019 року та з середини травня 2019 року по липень 2019 року. Контракт був на один рік. У період відсутності сина, [PERSON] їй телефонувала майже кожен вечір. Відповідач не допускає грубого поводження зі мною. Вона має ще одного сина, який на даний час проходить службу у Авдіївці. Вважає, що позивачка у їх сім`ї побачила лише нормальні взаємовідносини. Погроз убивством на адресу позивачки з боку членів її сім`ї не було. При ній [PERSON] телефонував Ксенії один раз та просив зустрітися із нею. Говорив, що жодних пошкоджень автомобіля не спричиняв, проте пропонував свою допомогу щодо його ремонту. Батько позивачки погрожував ув`язнити [PERSON] . У зв`язку з цією сваркою, ми попросили [PERSON] забрати автомобіль батька із нашого гаража. Автомобіль був у гаражі із листопада 2018 року до квітня 2019 року. О котрій годині син прийшов додому 05 травня 2019 року точно сказати не може. Правоохоронці приїздили до них додому з 05 до 15 травня 2019 року кілька разів. Про події знає тільки зі слів сина. Чи користувався [PERSON] її телефоном не пам`ятає. Їй відомо, що позивачка робила звукозаписи телефонних розмов, проте про це не попереджала. Суд, заслухавши сторін, представників сторін, свідка, дослідивши письмові докази, додані до матеріалів справи та матеріали кримінального провадження №12019170040001522 від 22.05.2019 року, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що у провадженні органу досудового розслідування перебувало кримінальне провадження №12019170040001522 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України, яке ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 16.05.2023 року у справі №554/15237/22 (провадження №1-кс/554/304/2023) закрито у зв`язку з відмовою потерпілих [PERSON] та [PERSON] від обвинувачення. Цивільні позови [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди , завданої внаслідок кримінального проступку, залишено без розгляду. Ухвала набрала законної сили. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 23.12.2005 Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності зазначено, що …звільнення від кримінальної відповідальності це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України… Закриття кримінальної справи зі звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК, та за наявності визначених у законі правових підстав, вичерпний перелік яких наведено у ч. 1 ст. 44 КК, а саме: у випадках, передбачених цим Кодексом, а також на підставі закону України про амністію чи акта помилування. Зважаючи на це, судом не беруться до уваги аргументи сторони відповідача щодо відсутності підстав для звернення позивачки до суду із позовом про відшкодування шкоди, завданої злочином, оскільки закриття кримінального провадження відбулося після направлення обвинувального акту відносно [PERSON] до суду. Кримінальне провадження щодо останнього закрито на підставі ст. 46 КК у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілими, що є нереабілітуючою підставою, що означає, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається. Відповідно до постанови дізнавача сектору дізнання Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області від 08.12.2022 року кримінальне провадження №12019170040001522 від 22.05.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, закрито у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. Вказане кримінальне провадження було розпочато за фактом того, що 05.05.2019 року близько 23:00 год невідома особа, перебуваючи за адресою: м.Полтава, вул.Європейська, 66, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, розбив скло автомобіля марки «Део сенс» д.н.з. [NUMBER] , належного гр. [PERSON] , чим спричинив останній матеріального збитку, розмір якого встановлюється. Постанова ніким не оскаржувалася та набрала законної сили. Беручи до уваги, що стосовно кримінального правопорушення за ч.1 ст.296 КК України не встановлено особи, яка могла його вчинити, тому у суду відсутні підстави вважати, що до нього може бути причетний [PERSON] , а отже, посилання позивачки та її представника на те, що автомобіль пошкодив саме відповідач не можуть бути взяті до уваги судом. Обставини пошкодження автомобіля, у тому числі, не визнаються відповідачем та не підтверджуються жодними іншими доказами, доданими до матеріалів справи. На підтвердження спричинення моральної шкоди позивачка до позовної заяви додала висновок експерта від 09.11.2020 року №104 про результати судової психологічної експертизи, проведеної у кримінальному провадженні №12019170040001522, оригінал якого міститься у матеріалах вказаного кримінального провадження, яке витребувано для огляду судом. Згідно вказаного висновку, у підекспертної особи [PERSON] наяні негативні зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню її як особистості і виникли внаслідок вчинення відносно неї кримінального правопорушення. Ситуація, що досліджується за справою, є психотравмувальною для [PERSON] . Внаслідок психотравмувальної дії вказаної ситуації [PERSON] спричинені страждання (на моральному рівні). За умови ситуації, що досліджується у справі, [PERSON] спричинені страждання (на моральному рівні), які з урахуванням індивідуально-психологічних особливостей [PERSON] , є значними, за умов визнання судом заподіяння [PERSON] моральної шкоди, орієнтовний розмір компенсації може становити 0; 18; 36; 54; 72 мінімальних заробітних плат. Рішення, щодо визначення грошового розміру компенсації завданих [PERSON] моральних страждань, є прерогативою суду. Відповідач та його представник вважають вказаний висновок недопустимим доказом, оскільки постанова про призначення даної експертизи винесена старшим інспектором Нечаєм Д., проте у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які документи на підтвердження того, що досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні було доручено розслідування вказаному інспектору так само як і відсутні будь-які документи які були б виконані вказаною особою. Постанова інспектора має суттєві вади. Так, у порушення вимог кримінального процесуального закону, інспектором дізнання не роз`яснено права та обов`язки експерта при проведенні експертного дослідження та не попереджено про кримінальну відповідальність (на думку представника відповідача, підпис про те, що експерт попереджений про кримінальну відповідальність у висновку експерта не має значення з точки зору закону, так як експерт не може сам себе попередити про таку відповідальність). Вважають, що даний факт сам по собі робить висновок експерта недопустимим доказом. Крім того, висновок експерта №104 не відповідає приписам п.5 ст.106 ЦПК України, оскільки у ньому відсутня посилання про направлення його до суду. Згідно висновку експерта за результатами проведення судової лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи писемного мовлення №265 від 01.04.2020 року, висловлювання , що зафіксовані у протоколі огляду з додатку-месенджера «Viber», у контексті, на який посилається потерпіла [PERSON] , сукупно виражені у формі погроз, серед яких є погрози насиллям. Адресатом дослідження повідомлень (відповідно, й погроз) є особа, котрій належить номер телефону, на який вони були надіслані. У тексті переписки вказана особа позначається як «Ксюша», «Ксенія Шкурупій», а в постанові від 24.12.2019 як потерпіла [PERSON] . Відповідач та його представник вважають вказаний висновок недопустимим доказом, оскільки постанова про призначення даної експертизи винесена слідчим Джаврук І.Д., проте у порушення вимог кримінального процесуального закону, слідчим не роз`яснено права та обов`язки експерта при проведенні експертного дослідження та не попереджено про кримінальну відповідальність (на думку представника відповідача, підпис про те, що експерт попереджений про кримінальну відповідальність у висновку експерта не має значення з точки зору закону, так як експерт не може сам себе попередити про таку відповідальність). Вважають, що даний факт сам по собі робить висновок експерта недопустимим доказом. Крім того, висновок експерта №104 не відповідає приписам п.5 ст.106 ЦПК України, оскільки у ньому відсутня посилання про направлення його до суду. Однак, ВП ВС у постанові від 31 серпня 2022 року у справі №\~756/10060/17 (провадження № 13-3кс22)\~констатувала, що імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини заборони катування й нелюдського поводження (ст.\~3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч.\~1 ст.\~28 Конституції України), прав підозрюваного, обвинуваченого на захист, у тому числі професійну правничу допомогу (п. «с» ч. 3 ст.\~6 Конвенції, ст. 59 Конституції України), на участь у допиті свідків (п. «d» ч. 3 ст. 6 Конвенції), права людини на повагу до свого приватного життя, недоторканність житла (ст. 8 Конвенції), на відмову давати показання щодо себе, членів своєї сім`ї та близьких родичів (ч. 1 ст. 63 Конституції України). У кожному із зазначених вище випадків простежується чіткий зв`язок правил допустимості доказів з фундаментальними правами і свободами людини, гарантованими Конвенцією та/або Конституцією України. Отже, у разі призначення експертизи слідчим, який не входить до складу визначеної у кримінальному провадженні слідчої групи, суд, вирішуючи питання про допустимість даних висновку експерта як доказів, повинен у межах доводів сторін перевірити, чи призвів спосіб призначення експертизи до порушення тих чи інших прав і свобод людини, передбачених Конвенцією та/або Конституцією України. У разі визнання доказів недопустимими суд має вмотивувати свої висновки про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, зазначивши, які саме й чиї права і свободи було порушено і в чому це виражалося. Оцінюючи докази на предмет допустимості відповідно до критеріїв, встановлених кримінальним процесуальним законом, суд виходить з обставин конкретної справи і також повинен вмотивувати своє рішення. Зважаючи на вищевикладену позицію Великої палати Верховного Суду, вказаний висновок судово-пихологічної експертизи та висновок судово-лінгвістичної експертизи не можуть бути визнано недопустимими доказами, так як виявлені вади не призвели до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини. Статтею\~76 ЦПК України\~визначено, що є доказами у цивільній справі, а саме: будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статті\~77,\~78,\~79 ЦПК України\~визначають вимоги щодо належності, допустимості та достовірності доказів. Отриманий відповідно до вимог закону висновок експерта у кримінальній справі, є допустимим і достовірним доказом у цивільній справі, якому суд має надати оцінку та мотивувати, чи визнає доказ, чи відхиляє його. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 10 липня 2019 року у справі № 686/23256/16-ц (провадження № 61-32980св18) та від 25 березня 2021 року у справі № 752/21411/17 (провадження № 61-10929св20). Статтею\~110 ЦПК України\~визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Якщо експертиза, яка проведена у кримінальному провадженні, містить інформацію щодо предмета доказування у цивільному провадженні, то незважаючи на те, що на момент розгляду справи вирок у кримінальній справі не ухвалений така експертиза може бути допустимим доказом. Висновок, підготовлений у рамках кримінального провадження особою, яка є атестованим судовим експертом, відповідає положенням статті\~102 ЦПК України. Верховний Суд неодноразово робив висновок про допустимість висновку експерта, який проведений в рамках кримінального провадження. Зокрема, такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 11 жовтня 2018 року у справі № 761/12898/16-ц, від 05 лютого 2020 року у справі № 461/3675/17, від 25 березня 2021 року у справі № 752/21411/17, від 15 квітня 2021 року у справі № 759/15556/18. Також, на підтвердження позовних вимог, позивачкою надано до суду довідку КП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» Відокремлений підрозділ обласна консультативна психоневрологічна поліклініка зі стаціонаром №1 від 08.09.2023 року №38.1-21/3096, яка підтверджує той факт, що [PERSON] надається психіатрична допомога з 2019 року. Водночас, суд вважає неналежними, не допустимими та не достовірними доказами копії фіскальних чеків із аптек на придбання медикаментів, оскільки жодними доказами не доведено необхідності проведення медичних обстежень, проведення медичних досліджень та придбання медичних препаратів, що у прямому причинному зв`язку перебуває із протиправними діями відповідача. При цьому, більшість копій не посвідчені належним чином. Згідно із частиною\~першою\~статті\~4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом статей\~23,\~1167 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Таким чином, цивільне законодавство у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини особи, яка завдала шкоду (завдавача шкоди). Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди, її розмір, протиправність дій відповідача та причинний зв`язок між ними. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другої цієї статті (частина\~1\~статті\~1167 ЦК України). Частиною\~першою\~статті\~1167 ЦК України\~передбачено, що моральна шкода, завдана фізичний або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У позові про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Позивачка зазначає, що спричинена їй моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала від неправомірних дій [PERSON] , які потягли за собою погіршення самооцінки та втрату нормальних життєвих зв`язків, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, зокрема, через пригнічений моральний та фізичний, постійне нервування через події, що відбувалися (переживання за себе та батька) були труднощі у складанні екзаменів у навчальному закладі; були труднощі із працевлаштуванням, оскільки всім були відомі її проблеми, внаслідок чого були додаткові запитання, що спричиняло моральні страждання. Скрутне становище сім`ї у той час також значно вплинуло на моральний стан позивачки: доводилося жити лише на кошти батька, які він отримував як пенсію. Із цих коштів оплачував за стоянку автомобіля, збирав кошти на його ремонт та оплачував лікування позивачки та власне (часто доводилося придбавати не ті ліки, які призначали лікарі, а дешевші аналоги). Все це викликало додаткові душевні хвилювання. У позивачки остаточно розвинулася недовіра до людей, особливо до чоловіків. Вона розуміла, що реальна погроза відбувалася щодо неї ще до пошкодження автомобіля, а саме: телефонні дзвінки з погрозами від відповідача, голосові та текстові повідомлення, а найголовніше вибивання дверей у її квартиру. Вказане, у тому числі підтверджується висновками судово-психологічної та судово-лінгвістичної експертизи. Враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнала позивачка, їх тривалість, зміни в її звичному способі життя, неможливість незалежно від часу та зусиль відновити попередній стан, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що достатнім є розмір відшкодування спричинених моральних страждань у розмірі 18 мінімальних заробітних плат, що складає, на час вирішення справи, 144000 грн. Щодо відшкодування матеріальних збитків, то позивачкою не підтверджено належними та допустимими доказами понесені нею витрати, оскільки додані до матеріалів справи світлокопії фіскальних чеків мають незадовільну якість та оформлені у такий спосіб, що унеможливлюють їх прочитання та вивчення. Деякі із них є чеками із касового терміналу, на яких не зазначено інформації щодо назви препарату. Із тих світлокопій, які є розбірливими, неможливо встановити ті обставини, що саме ці препарати було призначено лікарем позивачці, у якому дозуванні та на який строк. До того ж, світлокопії чеків не посвідчені належним чином. Також позивачкою не додано до матеріалів справи підтверджуючих документів про проходження нею обстежень, які є у прямому зв`язку із спричиненою шкодою. Так, згідно постанови Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі №520/17947/18: суд першої інстанції встановив, що жоден із письмових доказів, доданих до позовної заяви, не засвідчений у встановленому порядку; позивач не зазначив, оригінали яких доказів наявні у нього та в яких осіб наявні інші докази, оригінали яких відсутні у позивача; учасникам справи роз`яснено вимоги до подання письмових доказів. За таких обставин суд першої інстанції зробив правильний висновок, що надані позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог докази не є допустимими. Не може бути взято судом до уваги і висновок автотоварознавчої експертизи №311 від 14.11.2019 року так як, відповідно до постанови слідчого від 25.10.2019 року у кримінальному провадженні №12019170040001522 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, ушкодження автомашини здійснено невідомою особою. У подальшому кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діях невідомої особи складу кримінального правопорушення. Будь-які об`єктивні дані про причетність до ушкодження автомобіля, належного [PERSON] у кримінальному провадженні відсутні та суду не надані. Отже, висновок автотоварознавчої експертизи не є належним та допустимим доказом у вказаній справі. Інших доказів та підтвердження спричинення пошкоджень автомобіля відповідачем суду не надано. Відповідно до положень ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. На підставі ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Зважаючи на вищевикладене, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої злочином, підлягають до часткового задоволення та із відповідача на користь позивачки підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 18 мінімальних заробітних плат, що станом на день розгляду справи, становить 144000 грн, у задоволенні інших вимог необхідно відмовити за недоведеністю. Оскільки, позивачка звільнена від сплати судового збору у відповідності до вимог п.6 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», із відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору у сумі 1440 грн.

Outcome: partial