Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-10 00:00:00

25 вересня 2024 року на адресу суду засобами поштового зв`язку надійшов позов Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі по тексту - МТСБУ) до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. Позов обґрунтовано тим, що 10 жовтня 2022 року відповідач [PERSON] , керуючи автопоїздом у складі сідлового тягача Scania R440, реєстраційний номер [NUMBER] , з напівпричепом Kogel Sn 24, реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись на 51 км автодороги Київ-Чоп в напрямку м. Житомир, на території Бучанського району Київської області в правій смузі для руху, здійснив зіткнення з велосипедистом [PERSON] , який переїжджав зліва направо смуги руху перпендикулярно руху автомобіля у невстановленому для цього місці. В результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедист [PERSON] отримав тілесні ушкодження, внаслідок яких помер по дорозі в лікарню. Матір загиблого [PERSON] набула право на отримання відшкодування. На час скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. За фактом дорожньо-транспортної пригоди було відкрито кримінальне провадження № 12022111050003130, відомості про яке 11 жовтня 2022 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України. Постановою старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Національної поліції України в Київській області кримінальне провадження відносно [PERSON] закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 Кримінально-процесуального кодексу України в зв`язку з відсутністю у його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 Кримінального кодексу України. Відсутність вини водія або ж закриття кримінального провадження стосовно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. А тому, відповідач несе цивільну відповідальність за завдані дорожньо-транспортною пригодою матеріальні збитки незалежно від того чи були його дії протиправними. Оскільки на момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідач не була застрахована з метою відшкодування збитків та на виконання вимог п. 27.2, п. 27.4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ повністю відшкодована потерпілому в розмірі 320\~000 гривень, що включає витрати на утримання, витрати на поховання та витрати на встановлення надгробного пам`ятника. Відповідно до ст. 1191 Цивільного кодексу України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» після проведення виплати потерпілій особі у МТСБУ виникло право зворотної вимоги до відповідача. На підставі наведеного позивач просить стягнути з [PERSON] на користь МТСБУ суму виплаченого відшкодування в розмірі 320 000 гривень, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 800 гривень. 25 листопада 2024 року судом у цій справі ухвалено заочне рішення, яким позов МТСБУ до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу задоволено. Ухвалою суду від 28 квітня 2025 року задоволено заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення, скасовано заочне рішення, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 22 травня 2025 року до участі у справі залучено ТзОВ «Володар» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. Вказаною ухвалою також вирішено питання про витребування доказів у ТзОВ «Володар». Ухвалою Корольовського районного суду міста Житомира від 24 липня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, заявами від 21 жовтня 2024 року та від 14 листопада 2024 року представник позивача Лисенко М. П. просить розгляд справи здійснювати без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача адвокат Радченко О. Ю. заявою від 11 вересня 2025 року просить розгляд справи здійснювати за її відсутності на підставі наявних у справі доказів. У вказаній заяві представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити з підстав, які зазначені в заяві про перегляд заочного рішення. Представник третьої особи ТзОВ «Володар» у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд установив, що постановою старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області Родигіної Г. Д. від 29 грудня 2022 року кримінальне провадження № 112022111050003130, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 жовтня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 Кримінально-процесуального кодексу України в зв`язку з відсутністю у діянні [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 Кримінального кодексу України. Зі змісту вищевказаної постанови встановлено, що 10 жовтня 2022 року [PERSON] , керуючи автопоїздом у складі сідлового тягача Scania R440, реєстраційний номер [NUMBER] , з напівпричепом Kogel Sn 24, реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись на 51 км автодороги Київ-Чоп в напрямку м. Житомир, на території Бучанського району Київської області в правій смузі для руху, здійснив зіткнення з велосипедистом [PERSON] , який переїжджав зліва направо смуги руху перпендикулярно руху автомобіля у невстановленому для цього місці. В результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедист [PERSON] отримав тілесні ушкодження, внаслідок яких помер по дорозі в лікарню. Потерпілою у вищевказаному кримінальному провадженні є матір загиблого - [PERSON] . Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] як між сином та матір`ю підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане Бишівською сільською радою Макарівського району Київської області 07 серпня 1979 року. Копією посвідчення серії [NUMBER] підтверджено, що [PERSON] є особою з інвалідністю третьої групи безстроково. Крім того, відповідно до копії посвідчення серії [NUMBER] , яке видане Київським ПФУ України у Макарівському районі [PERSON] є отримувачем пенсії по інвалідності. На час скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Установлено, що 16 листопада 2022 року представник потерпілої [PERSON] адвокат Грицан Р. О. звернувся до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування, зокрема щодо відшкодування витрат на утримання в розмірі 241\~200,00 гривень, витрат на поховання в розмірі 5\~330,00 гривень. Крім того, 04 квітня 2023 року представник потерпілої [PERSON] адвокат Грицан Р. О. звернувся до МТСБУ із заявою про виплату витрат на встановлення пам`ятника в розмірі 78\~800,00 гривень. 09 лютого 2023 року МТСБУ складено довідку про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, відповідно до змісту якої визначено, що розмір відшкодування потерпілій [PERSON] (матері загиблого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] ) становить 246\~530 гривень, з яких 5\~330,00 гривень витрати на поховання; 241\~200, 00 гривень витрати по втраті годувальника. Наказом МТСБУ від 10 лютого 2023 року ухвалено виплатити [PERSON] 246\~530,00 гривень за шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Крім того,\~12\~квітня 2023\~року складено\~довідку про\~розмір відшкодування\~шкоди з\~фонду \~захисту потерпілих,\~відповідно до\~змісту якої\~визначено,\~що розмір відшкодування потерпілій [PERSON] витрат на поховання становить 73\~470,00 гривень. Наказом МТСБУ від 10 лютого 2023 року ухвалено виплатити [PERSON] 73\~470,00 гривень за шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Копією платіжної інструкції № 822865 від 13 лютого 2023 року підтверджено, що МТСБУ перерахувало [PERSON] 246\~530, 00 гривень. Крім того, 12 квітня 2023 року МТСБУ перераховано [PERSON] 73\~470,00 гривень, що підтверджено копією платіжної інструкції № 920673 від 12 квітня 2023 року. Таким чином, суд установив, що МТСБУ виплатило [PERSON] страхове відшкодування в загальному розмірі 320\~000 гривень. Також установлено, що [PERSON] на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових стосунках з ТзОВ «Володар». З копії трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER] від 23 вересня 2019 року встановлено, що [PERSON] 16 липня 2021 року прийнятий на роботу в ТзОВ «Володар» на посаду водія автотранспортних засобів та 24 листопада 2023 року був звільнений з роботи за власним бажанням. На виконання ухвали суду про витребування доказів ТзОВ «Володар» надало такі докази: 1)копію наказу ТзОВ «Володар» № 11 від 16 липня 2021 року, з якої встановлено, що [PERSON] прийнятий на роботу в ТзОВ «Володар» з 16 липня 2021 року водієм вантажного автотранспорту; 2)копію наказу ТзОВ «Володар» № 9 від 24 листопада 2023 року, зі змісту якого встановлено, що [PERSON] звільнено з роботи водія автотранспортних засобів з 24 листопада 2023 року за власним бажанням; 3)копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , з якого встановлено, що власником напівпричіпу Kogel Sn 24, реєстраційний номер [NUMBER] , є [PERSON] , право власності зареєстровано 18 вересня 2020 року; 4)копію свідоцтва\~про реєстрацію\~транспортного засобу\~серії [NUMBER] ,\~з якого\~встановлено,\~що власником\~автомобіля Scania R440, реєстраційний номер [NUMBER] , є [PERSON] , право власності зареєстроване 18 вересня 2020 року; 5)копію договору оренди вантажних автомобілів № 23/01-1 від 04 січня 2022 року, який укладений між ФОП [PERSON] та ТзОВ «Володар». Відповідно до змісту вказаного договору ФОП [PERSON] передала в оренду ТзОВ «Володар» вантажні автомобілі, серед яких також значиться автомобіль Scania R440, реєстраційний номер [NUMBER] , з причіпом [NUMBER] . Відповідно до п. 4.1 цього договору оренди строк дії користування автомобілем, що орендується, складає 1 рік, з 04 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року. Предметом судового розгляду у цій справі є вимоги МТСБУ про стягнення шкоди в порядку регресу. Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Згідно з пунктом 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Пунктом 2.1. статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ), потерпілі (стаття 4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до пункту 21.1 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Згідно з пунктом 39.2.1 статті 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Пунктом 39.2.1 статті 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що основними завданнями МТСБУ є, зокрема, здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом. МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі ( підпункт «а» пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Частинами 1-3 статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Згідно з частиною 1 статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Судом установлено, що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди 10 жовтня 2022 року транспортний засіб, яким керував відповідач [PERSON] , не був забезпечений чинним договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Досліджені судом\~докази дають\~підстави для\~висновку,\~що [PERSON] \~на час\~скоєння дорожньо-транспортної\~пригоди виконував\~трудові обов`язки\~водія та\~перебував у\~трудових стосунках\~з ТзОВ\~«Володар».\~Автопоїзд у складі сідлового тягача Scania R440, реєстраційний номер [NUMBER] , з напівпричепом Kogel Sn 24, реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] , перебував у володінні ТзОВ «Володар» на підставі договору оренди. Згідно із ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Аналіз глави 82 ЦК України дає підстави для висновку, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Суд ураховує, що [PERSON] належними, допустимими та достовірними доказами підтвердив, що на час ДТП він виконував трудові обов`язки водія ТзОВ «Володар», яке на відповідній правовій підставі (договору оренди) володіло транспортним засобом Scania R440, реєстраційний номер [NUMBER] , з напівпричепом Kogel Sn 24, реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] . На переконання суду, в даному випадку саме роботодавець, який використовував автомобілі в своїй підприємницькій діяльності, був зобов`язаний забезпечити такі транспортні засоби договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Також суд ураховує, що ТзОВ «Володар» не подав суду заперечень щодо того, що [PERSON] на час дорожньо-транспортної пригоди виконував свої трудові обов`язки водія та керував транспортним засобом (автопоїздом), який належав на праві оренди ТзОВ «Володар». Досліджені судом обставини дають підстави для висновку, що [PERSON] є неналежним відповідачем у спірних правовідносинах, а тому позов МТСБУ до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу до задоволення не підлягає. Суд зазначає, що визначення відповідача, предмета та підстав спору є правом позивача. В сулу принципів змагальності та диспозитивної цивільного судочинства саме на позивача покладається обов`язок подання доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовано вимоги позову. Суд ураховує, що позивач був належним чином проінформований про хід справи, усі процесуальні документи (зокрема, ухвала про скасування заочного рішення, ухвала про залучення до участі у справі третьої особи), а також документи, які надійшли на виконання ухвали про витребування доказів, були отримані позивачем в Електронному кабінеті. Суд, сприяючи учасникам справи в реалізації їхніх процесуальних прав, надав позивачу достатньо часу для ознайомлення з відповідними документами. Позивач не заявив про заміну неналежного відповідача. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України). Підсумовуючи наведене, визначившись з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову МТСБУ до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст. 141 ЦПК України та у зв`язку з висновком суду про відмову в задоволенні позову, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Outcome: dismissed