Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

15.01.2025 представник позивачкиа двокат Крекотень О.А. звернувся до Подільського районного суду міста Полтави з позовом до [PERSON] про стягнення частки боргових зобов`язань за кредитним договором, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на рахунок [PERSON] грошові кошти в сумі 221 592,04 грн. в якості відшкодування рівної частки спільних боргових зобов`язань за кредитним договором № іро8879 від 30 липня 2018, укладений між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у 2006 році познайомилася з відповідачем, через деякий час між ними виникли стійкі тривалі стосунки та почуття любові. Починаючи з лютого 2018 року вони почали проживати разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу у квартирі матері позивачки та вести спільне господарство та спільний бюджет. В березні 2018 року сторони вирішили спільно та за спільні кошти придбати квартиру за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку позивачка та відповідач оформили на себе в рівних частках. Позивачка та відповідач витратили майже всі свої заощадження на купівлю квартири, а їх новій сім`ї вкрай потрібні були кошти для забезпечення спільних сімейних потреб, враховуючи ту обставину, що відповідач на той час ніде не працював, позивачка в інтересах сім`ї та за спільною згодою з відповідачем 30 липня 2018 року уклала кредитний договір з ПАТ «Кредобанк» № іро8879 за яким отримала від банку кредит на поточні потреби в сумі 241500 грн. на строк 120 днів місяців з терміном повернення до 29 липня 2028 року під заставу нерухомості. Крім того, 30 липня 2018 року між ПАТ «Кредобанк», позивачкою та відповідачем було укладено трьохсторонній договір іпотеки для забезпечення виконання зобов`язань позивачки та вимог іпотекодержателя за вищевказаним кредитним договором № іро8879 від 30.07.2018 року Предметом даного договору іпотеки стала спільна з відповідачем квартира за адресою: [ADDRESS] . Кредитні кошти, отримані за кредитним договором № іро8879 від 30.07.2018 року були використані в інтересах сім`ї позивача та відповідача. 01 вересня 2018 року між позивачкою та відповідачем було офіційно зареєстровано шлюб, [INFO] у них народилась спільна дитина [PERSON] . З лютого 2022 року шлюбні відносини між позивачем та відповідачем почали погіршуватись, з березня 2022 року між ними припинено спільне проживання та фактичні шлюбні відносини у зв`язку з чим, рішенням Ленінського районного суду Полтави від 24.04.2023 року у справі № 553/6072/22 шлюб між сторонами було розірвано. Відповідач відмовився спільно з позивачкою сплачувати заборгованість по вищевказаному кредиту. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 04.03.2024, яке набрало законної сили 04.04.2024 у справі № 553/6516/22 було встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] , починаючи з лютого 2018 року по 01 вересня 2018 року. Визнано кредитні кошти, отримані за кредитним договором №іро8879 від 30 липня 2018 року, укладеним між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] , такими, що використані в інтересах сім`ї та є спільним борговим зобов`язанням подружжя [PERSON] та [PERSON] та здійснено поділ у рівних частках між [PERSON] та [PERSON] спільних боргових зобов`язань за кредитним договором № іро8879 від 30 липня 2018 року укладеним між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] . Позивачка самостійно та повністю виконала перед банком їх спільні з відповідачем боргові зобов`язання за вищевказаним кредитним договором на загальну суму 443 184,09 грн, з яких 241 500 грн - сума сплаченого основного боргу та 201 684,09 грн. - сума сплачених відсотків. Відповідач жодного разу не здійснив жодного платежу на рахунок банку або на рахунок позивачки на погашення заборгованості за даним кредитом, а після того як позивачка самостійно повністю виконала перед банком їх спільні з відповідачем боргові зобов`язання за кредитним кредитом, відповідач відмовляється сплачувати позивачці свою частку заборгованості (боргових зобов`язань) в розмірі 221 592.04 грн., що і стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Ухвалою Подільського районного суду міста Полтави від 14.02.2025 було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. 04.03.2025 представником відповідача адвокатом Наконечною О.М. подано відзив на позовну заяву, в якому вона зазначає, що відповідач вважає позовні вимоги частково необґрунтованими, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам справи з наступних підстав. Твердження позивача про те, що вона самостійно повністю виконала перед банком їх спільні з відповідачем боргові зобов`язання за кредитним договором на загальну суму 443 184,09 грн. повністю спростовується рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 04.03.2024 по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: АТ "Кредобанк" про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ грошового зобов`язання подружжя, в якому вказано, що увесь час існування спільних сімейних відносин позивач та відповідач спільно сплачували свою заборгованість за вищевказаним кредитним договором, однак після припинення шлюбних відносин, відповідач відмовляється спільно з позивачкою сплачувати залишок заборгованості по вищевказаному кредитному договору. Тобто позивачка під час звернення з відповідним позовом сама ж вказала що до березня 2022 року позивач та відповідач разом сплачували боргові зобов`язання за вищевказаним кредитним договором. З наданої позивачем виписки з банку не вбачається, що саме нею було здійснено платежі для погашення відповідної заборгованості та за рахунок її власних грошових коштів. Вказана виписка підтверджує лише зарахування грошових коштів на погашення заборгованості за договором, але в жодному разі не підтверджує факту внесення цих коштів саме особисто нею. На підставі вищевикладеного, позивачем не надано належних доказів на підтвердження погашення заборгованості за кредитом за час сімейних відносин та шлюбу виключно за особисті кошти без участі відповідача з моменту укладення договору і до березня 2022 року, моменту припинення шлюбних відносин. В результаті поділу між позивачем та відповідачем порівну боргових зобов`язань за період з моменту укладення кредитного договору № іро8879 від 30.07.2018 року до припинення шлюбних відносин - березня 2022 року матиме місце подвійне стягнення для відповідача, оскільки він вносив свій вклад в погашення заборгованості за увесь час існування спільних сімейних відносин та шлюбу, і тепер знову, на думку позивача, повинен сплачувати повторно. Доказами внесення особисто відповідачем грошових коштів для погашення заборгованості за кредитним договором є квитанції, оригінали яких наявні у відповідача, оскільки саме він вносив вказані кошти на рахунок банку, копії яких додані до відзиву. Позивач не може стверджувати що самостійно без участі відповідача погашала заборгованість за кредитним договором. В період з вересня 2019 року позивач перебувала в декретній відпустці, що знову ж таки підтверджує той факт, що в період сімейних відносин разом з нею в основному відповідач сплачував кредитну заборгованість. Зазначила, що вважає за недоцільне розглядати вимоги позивача про здійснені платежі за вищевказаним кредитним договором до березня 2022 року, оскільки вони сплачені спільно позивачем та відповідачем. Відносно періоду з березня 2022 року по 04.04.2024 року - дату набрання законної сили рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 04.03.2024 року про поділ грошового зобов`язання, зазначила наступне. Позивач виїхала за межі країни в березні 2022 року. З березня 2022 року до березня 2023 року відповідачем самостійно за свої особисті кошти вносилися платежі на погашення заборгованості за вказаним кредитним договором. Сума особистих коштів, які внесені самостійно відповідачем на погашення заборгованості становить 31 800,00 гривень. Підтвердженням вказаної обставини слугують квитанції про сплату коштів, копії яких додані до відзиву на позовну заяву. Оригінали квитанцій зберігаються у відповідача. В березні 2023 року за кордон виїхав і сам відповідач. З цього часу відповідач не дивлячись на припинення сімейних відносин, періодично надсилав на картковий рахунок позивачки грошові кошти для погашення нею заборгованості за кредитним договором. Сума особистих коштів, яка надіслана відповідачем на картковий рахунок позивача для погашення заборгованості за вказаним кредитним договором з березня 2023 року по 04.04.2024 рік становить 39448,26 гривень. Крім того, батьком відповідача [PERSON] також надсилалися кошти в сумі 25 050,00 гривень на картковий рахунок позивача, з яких 5000,00 гривень надіслані ним від імені відповідача саме на погашення позивачем кредитної заборгованості. Тому доводи позивача, що відповідач з березня 2022 року відмовлявся сплачувати кошти на погашення заборгованості за кредитним договором та жодного разу не здійснив жодного платежу на рахунок банку або на рахунок позивачки за даним кредитом повністю спростовується квитанціями та квитанцією щодо переказу коштів позивачу батьком відповідача - [PERSON] . Виходячи з довідки, наданої АТ „Кредобанк", якщо порахувати суми сплаченого основного боргу та суми сплачених відсотків з березня 2022 року до 04.04.2024, загальна сума становить 98 587,84 грн. Відповідачем у вказаний вище період сплачено на рахунок банку та перераховано на рахунок позивачки для погашення заборгованості грошові кошти в загальній сумі 71248, 26 гривень. Також перераховано батьком відповідача [PERSON] кошти в сумі 5000,00 гривень на картковий рахунок позивача з метою погашення позивачем кредитної заборгованості. Тобто загальна сума грошових коштів, яку позивач отримала від відповідача на свій рахунок та яку він особисто сплатив на рахунок банку, спрямованих на погашення заборгованості за кредитним договором, становить 76 248,26 грн. Відповідно, якщо від загальної суми, сплаченої на погашення заборгованості за вказаний період (відповідно до довідки) відняти суму особисто сплачених відповідачем коштів: 98 587,84 грн. - 76 248, 26 грн.= 22 339,58 грн. Ця сума і буде підлягати поділу між позивачем та відповідачем в рівних частинах. Тобто сума грошових коштів, яка підлягає стягненню з [PERSON] становить - 11 169,79 грн. Період з 04.04.2024 - дати набрання законної сили рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 04.03.2024 про поділ грошового зобов`язання по дату погашення кредитних зобов`язань - 03.12.2024. Відповідач вважає позовні вимоги в цій частині та за цей період часу повністю необґрунтованими та такими, що подані без достатніх правових підстав оскільки з моменту набрання законної сили рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 04.03.2024 року про поділ грошового зобов`язання, банк набув статусу кредитора відносно відповідача, оскільки кредитні зобов`язання на той час між позивачем та банком не припинилися, а строк дії кредитного договору не закінчився. Тобто тільки банк мав право звертатися до відповідача з відповідною вимогою про стягнення непогашеної частини боргового зобов`язання. Кредитним договором передбачений строк його дії до 2028 року. Позивач погасила його достроково без погодження з відповідачем до закінчення його дії вже після набранням законної сили рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 04.03.2024 року про поділ грошового зобов`язання. В рішенні Ленінського районного суду м. Полтави від 04.03.2024 року про поділ грошового зобов`язання навіть не визначено чіткої суми, яка підлягає поділу. Тобто, виходячи зі змісту вказаного рішення, поділу підлягає та частина сплачених кредитних зобов`язань, яка існувала до дати набрання рішенням законної сили - 04.04.2024 р. Всі інші платежі, які були здійснені особисто позивачем після цієї дати є виключно її особистим бажанням на виконанням боргових зобов`язань. Стосовно частини боргових зобов`язань відповідача, банк повинен був звернутися до нього з вимогою про сплату поточної заборгованості та планових платежів. Враховуючи, що вказана позовна заява подана внаслідок необґрунтованих та неправильних дій позивача, незалежно від результатів вирішення спору, вважає, що судові витрати повинні бути покладені саме на позивача та не підлягають стягненню з відповідача, оскільки спір виник не з протиправних дій відповідача. Просить позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості задовольнити частково, стягнувши з [PERSON] 11 169,79 грн. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати. В іншій частині позову відмовити. 11.03.2025 представником позивача адвокатом Крекотнем О.А. подано відповідь на відзив, в якому він зазначає, що позивач не погоджується з наведеними відповідачем у відзиві запереченнями виходячи з наступного. Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 04.03.2024 по справі № 553/6516/22 не підтверджується та судом не встановлювалося про те, що увесь час існування спільних сімейних відносин, позивач та відповідач спільно сплачували свою заборгованість за вищевказаним - кредитним договором. Зазначення даної обставини в позовній заяві, яка надалі відобразились у вступній частині рішення суду по справі № 553/6516/22 пояснюється тим, що вищевказана позовна заява була складена та підписана представником позивача, який в свою чергу допустив помилку при складенні тексту позовної заяви, оскільки насправді позивачка самостійно та повністю виконала перед банком їх спільні з відповідачем боргові зобов`язання за вищевказаним кредитним поговором на загальну суму 443 184, 09 грн., а відповідач жодного разу не здійснив жодного платежу на рахунок банку або на рахунок позивачки на погашення заборгованості за даним кредитом, що також підтверджується особистими письмовими поясненнями позивачки, які будуть подані нею до суду самостійно, окремо від даної відповіді на відзив, а також копією позовної заяви по справі № 553/6516/22, яка додана до даної відповіді на відзив. Вказав, що позивачка самостійно сплатила всю суму заборгованості та всю суму відсотків тобто самостійно виконала всі боргові зобов`язання за вищевказаним кредитним договором (без участі відповідача), що підтверджується наданою АТ «Кредобанк» випискою по особовим рахункам (ф.281 ) з 30.07.2018 по 03.12.2024, сформованою 17.12.2024 року, копія якої додана до позову та з якої вбачається що платником по всім платежам була саме позивачка. Факт наявності у відповідача квитанції про сплату заборгованості до березня 2022 року, жодним чином не підтверджує сплату ним особисто власних коштів на погашення заборгованості за кредитом, оскільки платником в даних квитанціях також зазначаєшся позивачка, в той час коли відповідачу нічого не заважало вказати платником себе особисто, якщо б він дійсно самостійно та за власні кошти здійснював погашення даної заборгованості. Крім того, наявність оригіналів квитанцій у відповідача за вказаний період, тобто до березня 2022 року пояснюється тим, що позивачка в цей період виїхала за кордон і залишила вищевказані квитанції відповідачу на зберігання. На час укладення вищевказаного договору і аж до моменту виїзду за кордон в березні 2023 року,відповідач ніде не працював та не мав офіційного джерела доходів, а тому і договір був укладений саме з позивачкою, яка працювала та мала постійний стабільний дохід, а також мала особисті кошти отримані нею від продажу власної нерухомості, з яких вона і здійснювала погашення заборгованості за даним кредитним договором. Не погоджується з твердженням представника відповідача про те, що з березня 2022 до березня 2023 відповідачем свої особисті кошти в сумі 31800 грн було внесено на погашення заборгованості, оскільки згідно наданих квитанцій платником є саме позивач, а відповідач в цей час ніде не працював та не мав офіційного джерела доходу і його представником не надано жодного доказу протилежного. Відповідачем та його представником не надано взагалі жодного доказу переказу коштів відповідачем на рахунок позивача в період з березня 2023 по 04.04.2024 на суму 39448,26 грн. Щодо копії чеку який доданий представником відповідача до відзиву про переказ грошових коштів в сумі 25050 грн. [PERSON] на картковий рахунок [PERSON] , то дані кошти були дійсно переведені, але не для погашення заборгованості за кредитним договором як стверджує представник відповідача, а як компенсація за половину вартості спільної побутової техніки, яку батько відповідача забрав собі після припинення спільних сімейних відносин сторін. Крім того, з даного чеку та зокрема з графи призначення платежу не вбачається що ці кошти (зокрема 5000 грн., як стверджує представник відповідача) були призначені для погашення заборгованості за кредитом. що також спростовує відповідні твердження відповідача в цій частині. Відповідачем не заперечується та визнається той факт, що ним не було здійснено жодних платежів на погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором починаючи з 04.03.24 по 03.12.2024 . Разом з тим, у подружжя, крім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти внаслідок укладення, в тому числі, кредитного договору, також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 27.04.2016 у справі № 6-486цс16. від 14.05.2016 у справі № 6-539цс16; у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 212/8891 '15-ц. від 06.06.2018 у справі № 712/6574/16-ц. Згідно правових висновків Великої Палати Верховного Суду викладених у гі.п. 49.50,51.52. Постанові від 30 червня 2020 року Справа № 638/18231/15-ц норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. В розрізі цих спірних правовідносин ст. 520 ЦК не підлягає застосуванню, гак як предметом спору є не заміна сторони у зобов`язанні, що безумовно потребує погодження з кредитором, а поділ майна подружжя, в тому числі торгового зобов`язання. Таким чином твердження представника позивача про те, що тільки банк мав право звертатися до відповідача з відповідною вимогою про стягнення непогашеної частини заборгованості - є безпідставними і необгрунтованими, а також такими що суперечать вищевказаним нормам цивільного законодавства та висновкам Верховного суду. Чинним законодавством та кредитним договором не передбачено заборони дострокового погашення зобов`язання , так само як і не передбачено отримання дозволу у солідарного боржника на дострокове та самостійне погашення солідарної заборгованості, натомість створює відповідні права та обов`язки у солідарних боржників одне перед одним. Хибним також є твердження представника відповідача про те, що виходячи зі змісту рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 04.03.24 року у справі № 553/6516 22, поділу підлягає лише та частина сплачених кредитних зобов`язань, яка існувала до дати набрання рішенням законної сили - 04.04.2024, оскільки як вбачається з резолютивної частини вищевказаного рішення суду - судом здійснено поділ у рівних частках між [PERSON] та [PERSON] спільних боргових зобов`язань за кредитним поговором № іро8879 від 30 липня 2018 року, укладеним між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] , які в свою чергу не припинились після набрання вищевказаним рішенням суду законної сили, а були самостійно виконані позивачем, як солідарним боржником внаслідок чого в неї виникло право на зворотну вимогу (регрес) до іншого солідарного боржника - відповідача. Позивачкою не вчинялось жодних необґрунтованих та неправильних дій при зверненні з сказаним позовом до суду, а також не вчинялось зловживання позивачем чи її представником процесуальними правами, а тому позивач не погоджується з доводами представника відповідача в цій частині. Просить позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа АТ «Кредобанк» про стягнення частки боргових зобов`язань за кредитними договором задовольнити в повному обсязі. 20.03.2025 представником відповідача адвокатом Наконечною О.М. подано до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких вона зазначає, що посилання представника позивача щодо допущення ним помилки під час складення позовної заяви, звертає увагу, що це не граматична помилка в тексті, а досить значний об`єм доводів, які чітко сформульовані та викладені в логічному послідовному взаємозв`язку з іншими доводами. Після отримання рішення була можливість звернутися до суду з метою виправлення описки чи помилки, але вказані дії позивачем вчинені не були. Позивачем не спростовано факт самостійної сплати грошових коштів саме відповідачем та не доведено можливості самостійно позивачем сплачувати кошти в рахунок погашення заборгованості через банкомати самообслуговування в період її перебування за кордоном. Виходячи з доводів позивачки та із показань свідків, які допитані в судовому засіданні під час розгляду справи № 553/6516/22 кредитні кошти бралися на побутові потреби і ремонт, оскільки всі кошти витрачені на придбання квартири. То відповідно виникає питання навіщо оформлювати кредитний договір, сплачувати великі відсотки, якщо у позивача були в наявності значні кошти від продажу нерухомості, яких би в достатній мірі вистачило на всі потреби. Зазначила, що відповідачем також було відчужено нерухомість в період шлюбу, а саме: 24.10.2020 , що підтверджується договором купівлі-продажу, який додано до цих заперечень. Відповідно відповідач мав свої особисті кошти, з яких і здійснював оплату на погашення заборгованості за кредитним договором. Відповідач надав до суду квитанції, як належний та допустимий доказ того, що саме він перераховував кошти на рахунок банку шляхом сплати через банкомат самообслуговування, в період з березня 2022 року до березня 2023 року. Тобто відповідачем надано суду належні та достатні докази сплати кредитної заборгованості за його особисті кошти після припинення шлюбних відносин з відповідачкою. Наполягала на тому, що квитанція від 11.12.2023, де платником зазначається [PERSON] , а отримувачем [PERSON] на суму 25000 грн., з яких 5000 грн. були надіслані саме на погашення заборгованості за кредитним договором. З моменту набрання законної сили рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 04.03.2024 про поділ грошового зобов`язання, банк набув статусу кредитора відносно відповідача, тому тільки банк мав право звертатися до відповідача з відповідною вимогою про стягнення непогашеної частини боргового зобов`язання. Позиція відповідача щодо стягнення судових витрат залишається незмінною. Просить позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши з [PERSON] 11 169,79 грн. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати. В іншій частині позову відмовити. 03.04.2025 позивачем [PERSON] подано до суду письмові пояснення, які за своїм змістом є аналогічними до позовної заяви та відповідь на відзив поданої до суду 11.03.2025 представником позивача адвокатом Крекотнем О.А. Ухвалою суду від 14.04.2025 за клопотанням представника відповідача витребувано від АТ КБ «Приват Банк» виписку з картки/рахунку [NUMBER] ( [NUMBER] ), яка видана на ім`я [PERSON] по витратам/переказам на картку/рахунок [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) за період 28.02.2023 -22.02.2025 рік (зокрема, копії платіжних документів про перерахування вказаних коштів на рахунок [PERSON] . 05.05.2025 до суду від АТ КБ «Приват Банк» надійшла виписка по рахунку [NUMBER] ( [NUMBER] ), за період 28.02.2023 - 22.02.2025, на виконання вимог ухвали суду від 14.04.2025. Представник позивача адвокат Крекотень О.А. в судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив поданої ним до суду 11.03.2025. Представник відповідача адвокат Наконечна О.М. в судовому засіданні наполягала на частковому задоволенні позовних вимог та стягнненні з [PERSON] на користь [PERSON] 11 169,79 грн. В іншій частині позову просила відмовити, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву поданому нею 04.03.2025 та запереченнях на відповідь на відзив поданих нею 20.03.2025. Представник третьої особи АТ «Кредобанк» в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Свідок [PERSON] суду пояснив, що є батьком відповідача. В той час коли син перебував за кордоном зателефонував йому та попросив позичити кошти в сумі 5000 грн. для погашення кредиту та забрати побутову техніку, яку вони використовували з позивачем перебуваючи у шлюбі. Він забрав холодильник та пральну машину, які відвіз на дачу. Кошти за техніку та на погашення кредиту переказав на номер карти, який надіслав йому син. Коли касир під час перерахунку повідомила, що номер карти належить [PERSON] він зателефонував до сина, аби уточнити чому номер картки не його, на що син йому сказав: «надсилай, ми розберемося». Після чого він переказав кошти. Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, свідка, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.07.2018 між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № ipo8879, відповідно до п. 2.1-2.2 якого вона отримала від банку кредит в сумі 241500 грн. на строк 120 місяців з терміном повернення до 29.07.2028 на поточні потреби під заставу нерухомості (том № 1 а.с. 11-16). [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебували в зареєстрованому шлюбі з 01 вересня 2018 року, актовий запис № 1486 від 01.09.2018 виконано Шевченківським районним у місті Полтаві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Полтавській області (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 01.09.2018) (том № 1 а.с. 10). В період з 17.09.2015 по 13.12.2022 [PERSON] працювала в ТОВ «Українське зерно» на посаді менеджера з логістики, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] (том № 1 а.с. 245-248). Заочним рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 04.03.2023 в справі № 553/6516/22, за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Акціонерне товариство «Кредобанк» про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ грошового зобов`язання подружжя позов [PERSON] задоволено - встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] , починаючи з лютого 2018 року по 01 вересня 2018 року. Визнано кредитні кошти, отримані за кредитним договором №ipo8879 від 30 липня 2018 року, укладеним між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] , такими, що використані в інтересах сім`ї та є спільним борговим зобов`язанням подружжя [PERSON] та [PERSON] та здійснити поділ у рівних частках між [PERSON] та [PERSON] спільних боргових зобов`язань за кредитним договором № ipo8879 від 30 липня 2018 року укладеним між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] (том № 1 а.с. 18-25). Вищевказаним рішення суду встановлено, що згідно з поясненнями представника позивача наразі шлюб між сторонами розірваний рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 24.09.2023 у справі № 553/6072/22. Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Отже, з огляду на викладене та відповідно до положення статті 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 04.03.2023 в справі № 553/6516/22. 30.05.2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Носовою Ж.Б., відповідно до якого продавець [PERSON] передала, а покупець [PERSON] , прийняла у власність квартиру [ADDRESS] , загальною площею 30,3 кв.м, житловою площею 15,9 кв.м. Продаж зазначеної квартири проводився за домовленістю сторін за 355 000,00 грн. Крім того, 11.01.2018 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Тимошенко С.М., відповідно до якого продавець [PERSON] передала, а покупець [PERSON] , прийняла у власність квартиру [ADDRESS] , загальною площею 42,7 кв.м, житловою площею 21,6 кв.м. Продаж зазначеної квартири проводився за домовленістю сторін за 215 000,00 грн. Позивач [PERSON] 03.12.2024 повністю виконала боргові зобов`язання за кредитним договором № іро8879 від 30.07.2018 на загальну суму 443 184,09 грн, з яких 241 500 грн - сума сплаченого основного боргу та 201 684,09 грн. - сума сплачених відсотків, що підтверджується довідками АТ «Кредобанк» за вих. № 77-28164кі/24 від 16.12.2024 та вих. № 77-28216кі/24 від 17.12.2024, а також випискою по особовим рахункам з 30.07.2018 по 03.12.2024, сформованою 17.12.2024 (том № 1 а.с. 26, 27-28, 29-170). Надані представником відповідача до відзиву квитанції, за період часу з березня 2022 року до березня 2023 року, які на думку сторони відповідача підтверджують внесення відповідачем особистих коштів на погашення заборгованості за кредитним договором № іро8879 від 30.07.2018, суд не може прийняти, як належні та допустимі докази погашення кредиту особистими коштами відповідача, оскільки в даних квитанціях платником вказана позивач [PERSON] . Як вбачається з платіжної інструкції № ICKTN121IOAZDJ.1 від 11.12.2013 [PERSON] перерахував на рахунок [PERSON] 25050,10 грн., призначення платежу «поповнення [NUMBER] », а тому стверджувати, що з даної суми було перераховано 5000,00 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № іро8879 від 30.07.2018. Оцінюючи покази свідка [PERSON] , який в судовому засіданні підтвердив, що в період перебування сина за кордоном здійснив переказ коштів на рахунок [PERSON] на прохання сина, з перерахованої суми 5000 грн. були в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, суд виходить з наступного. У постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 143/280/17 (провадження № 61-33033св18) зроблено висновок про те, що «поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики». А тому, суд відхиляє пояснення свідка [PERSON] , оскільки показаннями свідків не може доводитися факт виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором № іро8879 від 30.07.2018. Представником відповідача до заперечень на відповідь на відзив приєднано договір купівлі-продажу від 24.10.2020, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Цвітохою Ю.М., укладений між [PERSON] та [PERSON] , відповідно до якого продавець [PERSON] передав, а покупець [PERSON] , прийняла від Продавця (купила) повністю квартиру [ADDRESS] , загальною площею 47,0 кв.м., житловою площею 22,7 кв.м. За домовленістю сторін продаж квартири вчинено за 471323,00 грн. При цьому, сам факт укладення договору купівлі-продажу від 24.10.2020 та отримання [PERSON] коштів від продажу квартири в сумі 471323,00 грн. не може беззаперечно свідчити про те, що дані кошти були використані відповідачем для погашення заборгованості за кредитним договором № іро8879 від 30.07.2018. З виписки АТ КБ «Приват Банк» по рахунку [PERSON] № [NUMBER] ( [NUMBER] ), за період 28.02.2023 - 22.02.2025 вбачається, що останнім здійснювались перекази на картку ПриватБанку [PERSON] через додаток Приват24, а саме: 19.04.2023 на суму 1244,61 грн., 04.07.2023 на суму 3015,08 грн., 08.07.2023 на суму 2010,05 грн., 19.07.2023 на суму 1005,03 грн., 21.07.2023 на суму 1005,03 грн., 26.07.2023 на суму 5326,63 грн., 28.07.2023 на суму 2160,80 грн., 06.09.2023 на суму 2150,00 грн., 15.09.2023 на суму 1005,03 грн., 02.10.2023 на суму 12050,00 грн., 18.10.2023 на суму 1745,00 грн., 28.10.2023 на суму 4100,00 грн., 30.10.2023 на суму 1300,00 грн., 01.11.2023 на суму 3799,00 грн., 07.11.2023 на суму 1000,00 грн., 27.11.2023 на суму 632,00 грн., однак ідентифікувати переказ вказаних коштів, як надання відповідачем грошових коштів позивачу саме на погашення заборгованості за кредитним договором № іро8879 від 30.07.2018 неможливо, оскільки відповідачем під час здійснення переказів не було вказано призначення платежів. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з вимогами ст. ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно ч. 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 1 ст. 69, ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Свідком може бути кожна особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Приписами ч. 4ст. 65 СК України визначено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Обставини справи свідчать, і таке визнано відповідачем, що [PERSON] кредитний договір № іро8879 від 30.07.2018 було укладено в інтересах сім`ї, а відтак цивільні права та обов`язки за цим договором виникають у обох із подружжя. Верховний Суд у своїй постанові від 09 січня 2020 року у справі № 367/7110/14-ц вказав на те, що у подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержане за рахунок останніх майно, внаслідок укладення кредитних договорів, також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. Виконання кредитних зобов`язань, які виникли у обох з подружжя, за рахунок особистих коштів одного з них (у тому числі і частково) може бути підставою для вимог до іншого подружжя. Відповідно до висновків, викладених в Постанові ВС від 01 вересня 2022 року у справі № 295/9244/17, виконання кредитних зобов`язань, які виникли у обох з подружжя, за рахунок особистих коштів одного з них (у тому числі і частково) може бути підставою для вимог до іншого подружжя, в тому числі і за правилами статті 544 ЦК України (право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці). Зазначена компенсація може бути стягнута лише у разі погашення за особисті кошти кредитної заборгованості. Доказами, які містяться у матеріалах справи підтверджено, що позивач [PERSON] 03.12.2024 повністю виконала боргові зобов`язання за кредитним договором № іро8879 від 30.07.2018 на загальну суму 443 184,09 грн, з яких 241 500 грн - сума сплаченого основного боргу та 201 684,09 грн. - сума сплачених відсотків, за рахунок коштів, які є її особистою власністю, суд приходить до висновку про правомірність стягнення з відповідачки на користь позивача половини суми цих коштів, сплачених останньою за кредитним договором, а тому з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню 221 592,04 грн. компенсації, отже позовні вимоги є обгрунтованими та такими,що підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути сплачений судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2215,92 грн., сплачений згідно квитанції ID: 5456-3158-7473-7879.

Outcome: approved