Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр»\~(далі\~ТОВ\~«Споживчий центр») звернулось до суду з позовом, в обґрунтування якого посилались на те, що 16 червня 2024 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № 16.06.2024-100001560 за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 6000 грн. Пунктом 3.1 договору передбачено, що кредитор зобов`язується надати позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісії. Пунктом 4.1 договору передбачено, що кредитор надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності та поворотності. Відповідно до договору від 16 червня 2024 року та квитанції про перерахунок коштів кредитором надано позичальнику кредит у розмірі 6000 грн. строком на 98 дні. Відповідач електронним підписом підписала пропозицію про укладення кредитного договору (оферти). ТОВ\~«Споживчий центр»\~свої зобов`язання за договором виконано у повному обсязі, у свою чергу відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує у зв`язку із чим утворилась заборгованість у розмірі 16140 грн., з яких: 6000 грн.\~заборгованість по тілу кредиту, 6300 грн.\~заборгованість про процентах, 900 грн.\~комісія, неустойки 2940 грн., які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,20 грн. Ухвалою суду від 28 березня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Відповідачу встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до вимогст.178 ЦПК України. Ухвалою суду від 24 квітня 2025 року розгляд справи відкладений через неявку відповідача. 19.06.2025 справу було знято з розгляду на 11.09.2025, у зв`язку із перебуванням судді на лікарняному. У судове засідання представник позивача не з`явилась, у позовній заяві просила здійснювати розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом направлення повістки про виклик до суду на зареєстроване місце проживання, про причини неявки суд не повідомила, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від неї не надходило. Відзиву надано не було. Суд, відповідно до ч.1ст.280 ЦПК України, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності дост.247 ч.2 ЦПК Українифіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 16.06.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем укладено Кредитний договір № 16.06.2024-100001560, відповідно до умов якого позичальнику надається кредит на наступних умовах: дата надання /видачі кредиту 16.06.2024 року, сума кредиту 6000,00 грн, строк на який надається кредит - 98 днів з дати його надання, дата повернення (виплати) кредиту 21.09.2024 року. Процентна ставка у розмірі 1,5 % за один день користування кредитом, денна процентна ставка 1,49% - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається Кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Проценти шляхом множення всієї Суми Кредиту (включаючи всі Транші) (залишку від всієї Суми Кредиту) (база розрахунку) на кількість днів користування Кредитом/залишком Кредиту та на процентну ставку. Комісія, пов`язана з наданням Кредиту 300 грн. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту (а. с. 11-16). Позичальник підтверджує, що йому надані та він отримав інформацію, зазначену у ч. ч. 1, 5ст. 7\~Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії»(ознайомився з нею за посиланням https://sgroshi.com.ua/rozkritta-informacii), паспорт споживчого кредиту відповідно доЗакону України «Про споживче кредитування», примірник цього договору (пункт 20 Договору). Договір був підписаний відповідачем електронним ідентифікатором Е258 (а. с. 17). Неустойка: 60 грн. 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/ неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Видача ТОВ «Споживчий центр» відповідачу кредиту в розмірі 6000,00 грн. підтверджується квитанцією від 16.06.2024 року ID платежу 2476598877, у якій викладено відомості про зарахування даної суми на реквізити платіжної карти споживача № [NUMBER] (а. с. 18). Положеннями ч. 1ст. 6ЦК України визначено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. У ч. ч. 1, 3 ст.509ЦК України\~визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У ст.526ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей\~626,628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом норм\~ст. 627 ЦК України, відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1ст. 1048\~ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів,їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підставіст.610ЦК\~України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно дост.625ЦК\~України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до\~Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У\~статті 3 вказаного Закону\~визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3\~ст. 11 зазначеного Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6ст. 11 вказаного\~Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеномустаттею 12цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11Закону № 675-VIII. Статтею 12вказаного Закону\~визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Наданими позивачем доказами підтверджено, що між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем укладено кредитний договір № 16.06.2024-100001560 від 16.06.2024 року, який підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідно до ч.ч.6, 8 ст.11, ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». У постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року по справі №127/33824/19зроблено правовий висновок, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений; сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу. Згідно з довідкою-розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором № 16.06.2024-100001560 вбачається, що у [PERSON] наявна перед позивачем заборгованість за тілом кредиту у розмірі 6000 грн., за процентами 6300 грн., комісія 900 грн., неустойка 2940 грн., всього 16140 грн. Проценти по кредиту нараховані за період з 16.06.2024 року по 21.09.2024 року (а.с.9). За таких обставин, оцінивши надані позивачем докази, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту розмірі 6000,00 грн., за процентами 6300,00 грн., комісією 900,00 грн., всього 13200,00 грн. Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідачки неустойки в розмірі 2940 грн. 00 коп., суд зазначає наступне. 24 грудня 2023 року вступив в силу\~Закон «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким було внесені зміни до\~Закону «Про споживче кредитування»\~та скасовано положення про звільнення споживача від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за договорами про споживчий кредит, укладеними пізніше 30-го дня включно з дня набрання чинності\~Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Разом із тим, виник конфлікт між нормами пункту 6\~розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону «Про споживче кредитування», за змістом якого через 30 днів після набрання чинності\~Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг»\~дозволяється встановлення договірної відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит, і\~пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України, згідно якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у трид цятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Згідно з частинами 1,2\~стаття 4 ЦК України\~основу цивільного законодавства України становить\~Конституція України. Основним актом цивільного законодавства України є\~Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до\~Конституції України\~та цього\~Кодексу\~(далі - закон). Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до\~Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до\~Цивільного кодексу України. Таким чином, усі закони України, які є актами цивільного законодавства, повинні відповідати\~ЦК України. У\~Рішенні Конституційного Суду України від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012\~вказано: «Виходячи з наведеного Конституційний Суд України вважає, що невідповідність окремих положень спеціального закону положенням Кодексу не може бути усунена шляхом застосування правила, за яким з прийняттям нового нормативно-правового акта автоматично призупиняє дію акт (його окремі положення), який був чинним у часі раніше. Оскільки Кодекс є основним актом цивільного законодавства, то будь-які зміни у регулюванні однопредметних правовідносин можуть відбуватися лише з одночасним внесенням змін до нього відповідно до порядку, встановленого абзацом третім частини другої статті 4 Кодексу». Відтак хоч\~Закон № 3498-IX від 22.11.2023\~прийнятий пізніше, проте\~статтею 4 ЦК України\~встановлено, що інші закони України приймаються відповідно до\~Конституції України\~та\~ЦК України, а на суб`єкта законодавчої ініціативи, що подає до Верховної Ради проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж\~ЦК України, покладено обов`язок одночасно подати до Верховної Ради проект закону про внесення змін до\~ЦК України, які мають розглядатися одночасно. Оскільки на момент виникнення спірних правовідносин відповідні зміни до\~ЦК України\~подані не були, то з огляду на положення\~статті 4 ЦК України\~та позицію Конституційного Суду України застосування колізійного принципу lexposteriorderogatpriori (лат. «пізніший закон скасовує попередній») у цій ситуації неможливе. Отже, зазначення у\~ЦК України\~про необхідність прийняття інших законів відповідно до цього\~Кодексу\~є достатньою підставою вважати, що норма\~ЦК України\~превалює над однопредметною нормою іншого нормативно-правового акта, який має юридичну силу закону України. Спеціальні норми закону можуть містити уточнюючі положення, проте не можуть прямо суперечити положенням\~ЦК України. Таким чином,\~ЦК України\~має вищу юридичну силу, тому до цих правовідносин підлягає застосуванню положення пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень»\~Цивільного кодексу України, а тому відповідачка звільняється від обов`язку сплати на користь позивача неустойки за прострочення виконання зобов`язання. Отже, підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме про стягнення з Відповідача на користь Позивача заборгованість за вказаним кредитним договором № 16.06.2024-100001560 від 16.06.2024 року у загальному розмірі 13200 грн. У відповідності до вимог\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Outcome: partial