Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-16 00:00:00

У травні 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Сенс банк» (далі - АТ «Сенс банк») про стягнення безпідставно набутих грошових коштів. Позов обґрунтований тим, що рішенням Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 13 березня 2025 року у справі № 206/156/25 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 743, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною 21 січня 2022 року щодо стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 12 374,07 грн, у тому числі витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису, у сумі 580,00 грн, на користь Акціонерного товариства «Сенс банк» («Альфа-Банк»). Приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенком Юрієм Олександровичем 27 лютого 2025 року закінчено виконавче провадження № 69603479 у зв`язку з тим, що вимоги виконавчого документа, а саме виконавчого напису № 743, виданого 21 січня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О. М., виконані у повному обсязі. Борг, основна винагорода приватного виконавця, витрати виконавчого провадження стягнуті у повному обсязі. Позивач вважає, що оскільки виконавчий напис від 21 січня 2022 року № 743, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О. М., у судовому порядку визнано таким, що не підлягає виконанню, тобто підстава, за якою відповідач стягнув з позивача грошові кошти у розмірі 12 374,07 грн відпала, тому позовні вимоги про повернення стягувачем коштів на підставі статті 1212 ЦК України є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Посилаючись на вказані обставини, [PERSON] просив стягнути з АТ «Сенс банк» на свою користь грошові кошти у розмірі 12 374,07 грн у порядку повернення стягнутого за виконавчим написом № 743, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О. М. 21 січня 2022 року. Крім того, просив стягнути з АТ «Сенс банк» на свою користь витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 211,20 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 03 червня 2025 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі з призначенням розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України. У липні 2025 року АТ «Сенс банк» подало до суду через систему «Електронний суд» відзив на позовну заяву, в якому просило відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що договірний характер правовідносин, що існує між сторонами і на підставі яких виникло право вимоги та обов`язок повернення кредитних коштів виключає можливість застосування до них положень частини першої статті 1212 ЦК України. У липні 2025 року представник [PERSON] - адвокат Пріхно Н. М. подала до суду через систему «Електронний суд» відповідь на відзив, в якому зазначила, що оскільки виконавчий напис нотаріуса в судовому порядку визнано таким, що не підлягає виконанню, тобто підстава, за якою відповідач стягнув з позивача 12 374,07 грн відпала, тому вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу по суті в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша - четверта статті 12 ЦПК України). Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенка Ю. О. від 09 серпня 2022 року відкрито виконавче провадження № 69603479 з примусового виконання виконавчого напису № 743, вчиненого 21 січня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О. М. про стягнення із позивача на користь відповідача заборгованості в сумі 12 374,07 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенка Ю. О. від 27 лютого 2025 року, виконавче провадження № 69603479 закінчено, у зв`язку зі сплатою боржником суми заборгованості та інших витрат. Рішенням Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 13 березня 2025 року у справі № 206/156/25 позов [PERSON] до АТ «Сенс банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова О. М., приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю. О., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - задоволено частково. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 743, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О. М. 21 січня 2022 року щодо стягнення з [PERSON] суми заборгованості у розмірі 12 374,07 грн, у тому числі витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису, у сумі 580,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Статтею 1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. У такому разі, відповідно до статті 1212 ЦК України, набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Аналогічний правовий висновок щодо застосування статті 1212 ЦК України міститься у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18. Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно. Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним. Аналіз норм статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Отже, положення глави 83 застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі № 6-2978цс15 та від 03 червня 2016 року у справі № 6-100цс15. У постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 викладена правова позиція, відповідно до якої судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18. Таким чином, до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 1212 ЦК України, тому суд вважає, що оскільки відпали правові підстави для набуття АТ «Сенс банк» коштів, примусово стягнутих за виконавчим написом, оскільки останній визнаний таким, що не підлягає виконанню, вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Суд критично ставиться до тверджень відповідача про те, що договірний характер правовідносин, що існує між сторонами і на підставі яких виникло право вимоги та обов`язок повернення кредитних коштів виключає можливість застосування до них положень частини першої статті 1212 ЦК України. Оскільки питання наявності або відсутності договірних правовідносин між сторонами та наявність або відсутність заборгованості позивача перед відповідачем може бути предметом окремого судового розгляду. Ураховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає доведеними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] про стягнення з АТ «Сенс банк» коштів у розмірі 12 374,07 грн, як безпідставно одержаних за виконавчим написом від 21 січня 2022 року № 743, адже правова підстава їх набуття відповідачем згодом відпала. Відповідно до статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача на користь позивача підлягаю стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд прийшов до наступного. Згідно з частиною першою та пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Позивачем при зверненні до суду поставлено питання про стягнення з відповідача 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. У матеріалах справи міститься лише Акт про прийняття-передачу наданих послуг адвокатом Пріхно Н. М. від 16 вересня 2025 року та ордер, проте доказів укладення договору про надання професійної правничої допомоги суду не надано. Отже, з урахуванням наведеного, питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу може бути вирішено судом в порядку цієї норми закону після надання позивачем відповідних доказів, визначених законом.

Outcome: approved