Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за борговою розпискою, в сумі 167850,28 грн. та судових витрат. Позовні вимоги мотивовано тим, що [INFO] в м. Первомайську померла [PERSON] . За життя, а саме 01.10.2009 [PERSON] отримала в борг від [PERSON] грошові кошти, в сумі 66150 грн. з нарахуванням 12 відсотків річних, про надала власноруч підписану розписку. На момент смерті [PERSON] свої зобов`язання не виконала, борг не повернула. В листопаді 2024, йому стало відомо, що спадкоємцем майна [PERSON] є її донька [PERSON] , яка звернулась до нотаріальної контор із заявою про прийняття спадщини. В обсяг спадкового майна, що належало [PERSON] , входить земельна ділянка площею 3,4590 га, кадастровий номер 4825487000:05:000:0174, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах території Степківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області. Таким чином, оскільки [PERSON] є єдиним спадкоємцем [PERSON] , тому, в силу вимог ст.1282 ЦК України, вона зобов`язана задовольнити його вимоги , шляхом одноразового платежу, а саме боргу, в сумі 167850,28 грн. Відповідачка [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визнання розписки від 01.10.2019 недійсною. Даний зустрічний позов ухвалою суду від 01.04.2025 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог по зустрічному позову [PERSON] зазначила, що розписка від 01.10.2009 не є належним чином оформленою та підлягає визнанню недійсною. Так, підставою для звернення до суду з даним позовом стала розписка від 01.10.2009 року, за якою [PERSON] отримала в борг грошові кошти, в сумі 66150 грн. з нарахуванням відсотків у розмірі 12 річних. За даною розпискою [PERSON] зобов`язується повернути позику по першій вимозі Позичальника [PERSON] разом з відсотками за весь період користування коштами. В той же час, згідно тексту розписки, [PERSON] підтверджує отримання вищезазначеної суми за продані нею земельні ділянки, що розташовані в межах території Степківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, площею, які належать їй на праві власності відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №824889 від 07.08.2006, кадастровий номер4825487000:03:000:0174, Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №823681 від 08.08.200 кадастровий номер 4825487000:06:000:3650.Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №823494 від 08.08.2006, кадастровий номер4825487000:06:000:1789), Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №824715 від 08.08.2006 року кадастровий номер 4825487000:06:000:2095.Окрім цього, орендну плату згідно укладеного Договору оренди землі на вищезазначені земельні ділянки, [PERSON] отримала повністю за весь період до 2057 року(включно) у [PERSON] . В той же час, за розпискою [PERSON] зобов`язується оформити договора купівлі-продажу земельних ділянок нотаріально, згідно з чинним законодавством України, одразу після зняття мораторію купівлі-продажу земель сільськогосподарського призначення. Орендну плату, яка буде нараховуватись за оренду вказаних вище земельних ділянок кожного року, просить вважати сплатою відсотків за користування позикою. У разі відмови у нотаріальному оформленні договорів купівлі-продажу вищезазначених земельних ділянок згідно з чинним законодавством України одразу після зняття мораторію на купівлю-продаж земель сільськогосподарського призначення зобов`язується повернути грошову позику в сумі 66150 гривень з нарахуванням 12% річних за весь період користування позикою. Отже, розписка має абсолютно нікчемні умови правочину, що не відповідають один одному. В розписці зазначається, що [PERSON] отримала грошові кошті за оренду земельних ділянок за весь період до 2057 року, в той же час на наступній сторінці розписки зазначається, що орендна плата за земельні ділянки вважається сплатою відсотків за користування позикою. Умови розписки є несумісними, та, безпосередньо, розписка від 01.10.2009 року є фіктивним правочином, що підтверджується умовами, зазначеними в розписці. Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів. Таким чином, вважала, що розписка від 01.10.2009 є такою, що не створює жодних правових наслідків, а тому, з врахуванням наведеного, просила визнати вказану розписку недійсною. В судовому засіданні представник [PERSON] адвокат Ремський Є.В. підтримав вимоги, викладені у первісному позові, просив їх задовольнити. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити Представник [PERSON] адвокат Загородній С.С. вимоги первісно позову не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Вимоги зустрічного позову підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Вислухавши пояснення представників сторін адвокатів Ремського Є.В., Загороднього С.С., дослідивши матеріали справи, відзив на первісний позов, відзив на зустрічну позовну заяву, суд дійшов таких висновків. Стосовно позовних вимог первісного позову. Відповідно до положень ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст.1049 ЦК України). За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046,1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Судом встановлено, що [INFO] в м. Первомайську померла [PERSON] . За життя, а саме 01.10.2009 [PERSON] надала [PERSON] власноруч підписаний документ про отриманя грошових коштів, в сумі 66150 грн. В листопаді 2024, [PERSON] стало відомо, що спадкоємцем майна [PERSON] є її донька [PERSON] , яка звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. В обсяг спадкового майна, що належало [PERSON] , входить земельна ділянка площею 3,4590 га, кадастровий номер 4825487000:05:000:0174, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах території Степківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області. Таким чином, оскільки [PERSON] є єдиним спадкоємцем [PERSON] , тому [PERSON] вважав, що, в силу вимог ст.1282 ЦК України, [PERSON] зобов`язана задовольнити його вимоги, шляхом одноразового платежу. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, дата формування 02.12.2024, [PERSON] , є власником земельної ділянки, кадастровий номер 4825487000:03:000:0174, площею 3,459 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах території Степківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області. Також, в реєстрі міститься інформація про реєстрацію іншого речового права № 34431933 від 27.11.2019, додаткової угоди від 20.08.2019, укладеної між ПСП «Росія» та [PERSON] на підставі договору оренди землі б/н від 15.03.2009, строк дії до 01.10.1958 (а.с.8). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі № 206/6401/18 (провадження № 61-9197св21) зазначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Зазначене узгоджується з висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18)». У борговій розписці повинна міститися умова про отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням дати їх повернення. Сам лише факт наявності оригіналу розписки у позивача не може безумовно свідчити про існування договору позики. Фактично, зі змісту розписки вбачається укладення між [PERSON] та [PERSON] попереднього договору купівлі-продажу земельних ділянок. Тому, беручи до уваги обставини справи, суд дійшов висновку, що між [PERSON] та [PERSON] договір позики, в розумінні зазначених вище вимог закону, не укладався. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем не доведено та не надано доказів на підтвердження факту укладання з [PERSON] договору позики, шляхом написання останньою розписки, а отже підстав для стягнення з [PERSON] , як зі спадкоємця останньої, грошових коштів на користь [PERSON] , судом не встановлено, тому в задоволенні первісного позову слід відмовити за необґрунтованістю. В силу вимог ст.141 ЦПК, понесені [PERSON] судові витрати, слід покласти на [PERSON] . Стосовно позовних вимог зустрічного позову, суд зазначає наступне. Звертаючись до суду із зустрічним позовом [PERSON] просила про визнання розписки від 01.10.2019 недійсною, з підстав її фіктивності. У оспорюваній розписці від 01.10.2009 зазначено, що за життя [PERSON] отримала в борг від [PERSON] грошові кошти, в сумі 66150 грн. з нарахуванням відсотків у розмірі 12% річних, які зобов`язалась повернути за першою вимогою позичальника [PERSON] разом з відсотками за весь період користування коштами. Також, [PERSON] підтверджує отримання вищезазначеної суми за продані нею земельні ділянки, що розташовані в межах території Степківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, площею, які належать їй на праві власності відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №824889 від 07.08.2006, кадастровий номер4825487000:03:000:0174, Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №823681 від 08.08.200 кадастровий номер 4825487000:06:000:3650.Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №823494 від 08.08.2006, кадастровий номер4825487000:06:000:1789, Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №824715 від 08.08.2006 року кадастровий номер 4825487000:06:000:2095. Орендну плату згідно укладеного Договору оренди землі на вищезазначені земельні ділянки, [PERSON] отримала повністю за весь період до 2057 року (включно) у [PERSON] і претензій не має. Також зазначено, що претензій по розрахункам за оренду вищевказаних земельних паїв, відповідно до укладеного Договору оренди землі між нею та ПСП «Росія» в подальшому мати не буде, перерахунку розміру орендної плати за оплачені періоди до 2057 включно, за будь-яких підстав не вимагатиме. Договори купівлі продажу земельних ділянок зобов`язується оформити нотаріально, згідно з чинним законодавством України, одразу після зняття мораторію на купівлю-продаж земель сільськогосподарського призначення. Орендну плату, яка нараховуватиметься за оренду вищевказаних земельних ділянок кожного року, просила вважати сплатою відсотків за користування позикою. У разі її відмови від нотаріального оформлення договорів купівлі-продажу земельних ділянок одразу після зняття мораторію на купівлю-продаж земель сільськогосподарського призначення, зобов`язалась повернути грошову позику, в сумі 66150 грн. з урахуванням 12% річних за весь період користування позикою (а.с.95). Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків\~стаття 11 ЦК України\~визначає договори та інші правочини. Згідно з частинами першою, другою\~статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України\~визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою правильного застосування статей 1046, 1047\~ЦК України суд повинен встановити наявність між сторонами правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Такі правові висновки про застосування статей\~1046,\~1047 ЦК України\~викладені у постановах Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-63цс13, від 02.07.2014 у справі № 6-79цс1, від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15 та від 13.12.2017 у справі № 6-996цс17, які є незмінними та послідовними при вирішені аналогічних спорів Верховним Судом, та преюдиційно важливими для правильного вирішення заявлених вимог у межах даної цивільної справи. Статтею 202\~ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Згідно зі\~статтею 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. 24\~постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року, для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. У фіктивних правовідносинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву. Верховний Суд неодноразово зауважував, що позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Також, Верховний Суд зазначає, що основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої\~статті 3 ЦК України) й дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає про отримання коштів, скріплює її своїм підписом, така розписка свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження, міститься в тексті договору, про завершену дію передання коштів позичальнику не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення. Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постанові від 08 квітня 2021 року у справі №500/1755/17. Досліджуючи зміст оспорюваної розписки від 01.10.2009, суд встановив, що ані [PERSON] ані [PERSON] не мали волевиявлення до встановлення позикових відносин, а під оспорюваним договором позики насправді приховували реальні відносини, а саме зобов`язання щодо укладення попереднього договору купівлі-продажу земельних ділянок сільськогосподарського призначення, а написана [PERSON] розписка слугувала гарантуванням майнових інтересів [PERSON] , після зняття мораторію на відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення. Крім того, у розписці йде мова про майбутнє відчуження чотирьох земельних ділянок, а до позову додано докази належності [PERSON] лише однієї земельної ділянки, з кадастровим номером 4825487000:03:000:0174, а тому є незрозумілим, чи то між [PERSON] та [PERSON] відбувся попередній договір купівлі продажу земельних ділянок, про які йде мова у розписці, чи то однієї земельної ділянки, з кадастровим номером 4825487000:03:000:0174. У постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-1026цс16 зроблено висновок, що «за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі\~статті 235 ЦК України\~має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемним або про визнання його недійсним. У такій ситуації існують два правочини: один удаваний, а інший той, який сторони дійсно мали на увазі. Таким чином, удаваний правочин за своєю формою прикриває реальний правочин. Ознакою удаваного правочину є те, що розбіжність між волею та її зовнішнім виявом стає наслідком навмисних дій його учасників, які мають за мету одержання певної користі для обох учасників. Для вчинення удаваного правочину необхідна спільна мета двох сторін приховати інший правочин, який бажають вчинити обидві сторони та настання відповідних результатів. Таким чином, обов`язковою ознакою удаваного правочину є фактичне встановлення між сторонами правочину інших правовідносин ніж ті, щодо яких його було оформлено. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, у даному випадку, [PERSON] та її представником не надано належних та достатніх доказів на підтвердження своїх вимог. З матеріалів справи вбачається, що оспорювана розписка складена фізичною особою з повною цивільною дієздатністю на момент вчинення правочину особисто. Підстави вважати, що волевиявлення [PERSON] не відповідало її внутрішній волі на момент вчинення правочину відсутні, протилежного в ході розгляду справи судом не встановлено. [PERSON] не доведено фіктивність укладення договору через доведення необхідних ознак, а саме: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору сторонами; приховування справжніх намірів учасників правочину, у зв`язку із чим судом не встановлено наявність умислу на укладення сторонами фіктивного оспорюваного правочину. Таким чином, вимоги зустрічного позову є необґрунтованими, в зв`язку з чим, в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити. Оскільки [PERSON] за законом звільнена від сплати судового збору, то судові витрати, відповідно до ст.141 ЦПК України, слід компенсувати за рахунок держави. Застосовані ухвалою судді від 03.12.2024 заходи забезпечення позову, підлягають скасуванню, відповідно до ч.9 ст. 158 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed