Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-17 00:00:00

Представник ТОВ «Бізнес Позика» в системі «Електронний суд» через свого представника Памірського М.А. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 11.10.2020 р. № 108068-КВ1-003 в розмірі 34\~674,44 грн. та судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 2\~422,40 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача послався на те, що 11.10.2020 р. між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено Договір № 108068-КВ1-003 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 1 вищевказаного договору ТОВ «Бізнес Позика» надав позичальнику грошові кошти в розмірі 40\~000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит. Згідно з умовами договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1,09583653 процентів за кожен день користування кредитом. Пунктом 2 кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом (проценти за користування кредитом), нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів. Пунктом 3 кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов кредитного договору. Так, ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконав та надав позичальнику грошові кошти в розмірі 40\~000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] . До теперішнього часу боржник свої зобов`язання не виконала, лише частково сплатила заборгованість за договором № 108068-КВ1-003 про надання кредиту, розрахунок та розмір якої зазначені у розрахунку заборгованості за договором № 108068-КВ1-003 позичальника [PERSON] , чим порушила свої зобов`язання, встановлені договором. Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту. Відповідач належним чином не виконувала своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, відсотків та комісії, внаслідок чого станом на 31.03.2024 р. утворилась заборгованість в розмірі 34\~674,44 грн., з яких: 20\~323,28 грн.\~прострочена заборгованість за тілом кредиту, 14\~351,16 грн.\~прострочена заборгованість за процентами. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, представник просив суд стягнути з відповідача на користь позивача кредитну заборгованість, а також понесені судові витрати по справі. Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 12.05.2025 р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням, викликом сторін. 11.07.2025 р. представник відповідача, адвокат Синявський В.В. подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування вказав, що позивачем при зверненні до суду був пропущений трирічний строк позовної давності. Окрім того відсутні первинні бухгалтерські\~документи,\~оформлені відповідно\~до ст.\~9\~Закону України\~«Про бухгалтерський\~облік та\~фінансову звітність» на підтвердження отримання грошових коштів. Матеріали справи не містять підтвердження, що відповідач при підписані договору була ознайомлена з правилами кредитування у редакції чинній на момент укладення договору. 16.07.2025 р. через систему «Електронний суд» представник позивача подав додаткові пояснення у справі, у яких вказав, що сторона відповідача не заперечувала факт укладення кредитного договору, здійснення платежів за кредитним договором, наявність заборгованості за кредитним договором та отримання кредитних коштів за договором, відповідач лише зазначила, що позивач не надав належних доказів перерахування кредитних коштів. Зазначає, що заява відповідача про застосування строків позовної давності у даній справі не підлягає задоволенню, адже у даному випадку, враховуючи що сплив строку позовної давності при пред`явленні позову до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором припав на період дії воєнного стану в України, такий строк підлягає продовженню та зупиненню до закінчення або скасування воєнного стану в Україні. Вказує, що кредитний договір був укладений в електронній формі з дотриманням вимог Закону України «Про електрону комерцію». Зазначає, що кредитний договір укладений між позивачем та відповідачем не є договором приєднання (у розуміння ст. 634 Цивільного кодексу України). Окрім того ТОВ «БІЗПОЗИКА» свої зобов`язання за договором кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 40 000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] , котру позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті, що підтверджується двома довідками про перерахування кредитних коштів. Зазначає, що представник відповідача та відповідач заперечуючи отримання грошових коштів не надають жодних доказів на підтвердження цього, хоча відповідач як власник карткового рахунку може самостійно надати виписку. Відповідно до Розрахунку заборгованості за Договором № 108068-КВ1-003 позичальника [PERSON] , відповідач на виконання умов договору здійснив часткову оплату за Договором № 108068-КВ1-003 на загальну суму 44 972,69 грн.. ТОВ «Бізнес Позика» не є банківською установою, не відкриває позичальникам банківські рахунки та не випускає на ім`я позичальників банківські картки, тому перерахування кредитних коштів та зарахування платежів позичальників за Кредитними договорами здійснюється посередниками ТОВ «Бізнес Позика» на підставі відповідних договорів з посередниками за допомогою платіжних систем посередників. Зазначає, що наданий розрахунок заборгованості є повним та відповідає умовам кредитного договору, окрім того проценти нараховані у відповідності до законодавства. Також за кредитним договором не нараховувалася жодна неустойка у формі пені чи штрафів, кредитодавець не нараховував проценти поза межами строку дії кредитного договору. 03.08.2025 р. (зареєстровано 04.08.2025 р. вх. № 8870/25) через систему «Електронний суд» представник відповідача, адвокат Синявський В.В. подав заперечення на відповідь на відзив, у яких вказав, що представник позивача не надав первинні бухгалтерські\~документи,\~оформлені відповідно\~до ст.\~9\~Закону України\~«Про бухгалтерський\~облік та\~фінансову звітність» на підтвердження отримання грошових коштів. Окрім того відсутні правила надання кредиту у редакції станом на дату укладення договору. 04.08.2025 р. представник позивача подав додаткові пояснення по справі, у яких вказав, що сторона відповідача не надала жодних доказів на спростування укладення кредитного договору та отримання грошових коштів. Зазначає, що заява відповідача про застосування строків позовної давності у даній справі не підлягає задоволенню, адже у даному випадку, враховуючи що сплив строку позовної давності при пред`явленні позову до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором припав на період дії воєнного стану в України, такий строк підлягає продовженню та зупиненню до закінчення або скасування воєнного стану в Україні. ТОВ «БІЗПОЗИКА» свої зобов`язання за договором кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 40 000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] , котру позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті, що підтверджується двома довідками про перерахування кредитних коштів. Вказує, що ТОВ «Бізнес Позика» не є банківською установою, не відкриває позичальникам банківські рахунки та не випускає на ім`я позичальників банківські картки, тому перерахування кредитних коштів та зарахування платежів позичальників за Кредитними договорами здійснюється посередниками ТОВ «Бізнес Позика» на підставі відповідних договорів з посередниками за допомогою платіжних систем посередників. Зазначає, що наданий розрахунок заборгованості є повним та відповідає умовам кредитного договору, окрім того проценти нараховані у відповідності до законодавства. Ухвалою суду від 05 серпня 2025 року клопотання представника позивача задоволено та постановлено витребувати докази у АТ КБ «Приватбанк». 08.09.2025 р. на адресу суду від АТ КБ «Приватбанк» надійшли витребувані докази. Представник позивача ТОВ «Бізнес Позика» в судове засідання не з`явився, у прохальній частині додаткових пояснень просив розгляд справи проводити у його відсутності за наявними матеріалами справи, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач та її представник про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у судове засідання не з`явилися та про причини неявки суд не повідомили. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, згідно з положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що 11.10.2020 р. між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено Договір № 108068-КВ1-003 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». (а.с.24-25) Згідно з п. 1 вищевказаного договору ТОВ «Бізнес Позика» надав позичальнику грошові кошти в розмірі 40\~000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника, а відповідач [PERSON] зобов`язалася повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та правил про надання грошових коштів у кредит. Відповідач [PERSON] зобов`язалася повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та правил про надання грошових коштів у кредит. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та становить 1,09583653 процентів за кожен день користування кредитом. (а.с.24) Договір № 108068-КВ1-003 про надання кредиту від 11.10.2020 р. відповідачем [PERSON] підписано електронним цифровим підписом (одноразовим ідентифікатором) G5738, 11.10.2020 р. (а.с.25 зворот). Позивач виконав свої зобов`язання та надав відповідачу кредит в сумі 40\~000,00 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на його банківську картку № [NUMBER] , що підтверджується відповідними довідками № 281112261 та № 281112546 і випискою по рахунку № [NUMBER] за період з 11.10.2020 по 11.10.2020 рр. (а.с. 30, 134-136). Відповідач належним чином не виконувала своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, відсотків та комісії, а тому станом на 31.03.2024 р. утворилась заборгованість в розмірі 34\~674,44 грн., з яких: 20\~323,28 грн.\~прострочена заборгованість за тілом кредиту, 14\~351,16 грн.\~прострочена заборгованість за процентами (а.с. 13-22, 26 зворот). Вказані обставини підтверджуються: пропозицією (оферта) укласти договір № 108068-КВ1-003 про надання кредиту від 11.10.2020 р.; прийняттям (акцепт) пропозиції (оферти) щодо укладення договору № 108068-КВ1-003 про надання кредиту від 11.10.2020 р.; договором № 108068-КВ1-003 про надання кредиту від 11.10.2020 р.; анкетою клієнта від 31.03.2025 р.; візуальною формою послідовності дій клієнта; Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика»; паспортом споживчого кредиту; розрахунком заборгованості за кредитом у гривні станом на 31.03.2025 р. та випискою по рахунку № [NUMBER] за період з 11.10.2020 по 11.10.2020 рр., витребуваною судом з АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 13-22, 23-32, 134-136). При цьому, відповідач [PERSON] лише частково сплатила заборгованість за договором № 108068-КВ1-003 про надання кредиту від 11.10.2020 р., а саме заборгованість в сумі 44\~927,69 грн., розрахунок та розмір якої зазначені у розрахунку заборгованості за кредитом, чим порушила свої зобов`язання, встановлені договором (а.с. 13-22). За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до положень ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч.1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (ч.3). Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Згідно з вимогами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст. 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно з ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.3 ст.11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З матеріалів справи вбачається, що відповідач з метою отримання банківських послуг з використанням інформаційно-телекомунікативних систем, дистанційно підписала кредитний договір. Підпис здійснено відповідачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами. Аналогічний висновок викладений у постанові КЦС в складі Верховного Суду від 12.01.2021 року у справі №524/5556/19. У постанові Верховного Суду від 07.10.2020 року по справі № 127/33824/19 зроблено правовий висновок, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Представник відповідача на спростування доводів позивача не надав суду інформацію, що зазначені паспортні дані вказані у договорі не належать відповідачу та, що вони були втрачені чи використані шахраями і що з даного приводу [PERSON] зверталася у правоохоронні органи, оскільки відповідного витягу з ЄРДР не долучено. Окрім того не надано відомостей, що вказані засоби зв?язку як електронна пошта та телефонні номери не належать відповідачу. Таким чином суд вважає доведеним, що 11.10.2020 р. між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено Договір № 108068-КВ1-003 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Окрім того суд звертає увагу, що відповідач здійснила конклюдентні дії на визнання договору укладеним, а саме частково сплачувала наявну заборгованість. Належними доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаною норою Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Згідно з правовою позицією, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Суд наголошує, що ТОВ «Бізнес Позика», яка надавала кошти, не є банківською установою та не здійснює відкриття, обслуговування банківських рахунків фізичних осіб, та не має обов`язку формувати облікові документи за кредитними зобов`язаннями позичальників згідно із Законом України «Про банки та банківську діяльність» та Інструкцією з бухгалтерського обліку операцій із фінансовими інструментами в банках України, затвердженої постановою Національного банку України від 21 лютого 2018 року № 14, чинною на час укладення кредитних договорів. ТОВ «Бізнес Позика»надає послуги з кредитування фізичних осіб шляхом переказу кредитних коштів на підставі укладеного кредитного договору на банківські реквізити (банківську картку), що вказує сам позичальник в тексті договору. Таким чином суд вважає надані довідки від FONDY належними доказами на підтвердження перерахування грошових коштів відповідачу. Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, виписки по рахункам або касовий документ - заява про видачу готівки можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором, в разі якщо останні відповідають вимогам первинних документів. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.04.2021 у справі №752/9423/15-ц, від 16.09.2020 у справі №200/5647/18. Такої правової позиції дотримується і Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 лютого 2023 року у справі № 199/7014/20, провадження № 61-17825св21. З наданої виписки по рахунку\~№ [NUMBER] \~за період\~з 11.10.2020\~по 11.10.2020\~рр.,\~витребуваною судом\~з АТ\~КБ «Приватбанк»вбачається,\~що відповідач\~отримала грошові\~кошти у\~сумі 40\~000\~грн..\~Таким чином\~суд відхиляє\~доводи представника\~відповідача про\~відсутність первинних\~бухгалтерських документів,\~оформлених відповідно\~до ст.\~9\~Закону України\~«Про бухгалтерський\~облік та\~фінансову звітність» на підтвердження отримання грошових коштів, оскільки вказане спростовується матеріалами справи. Згідно з ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як встановлено при розгляді справи, позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Згідно з письмових матеріалів справи, відповідач не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, в порушення умов кредитного договору, а також вимог ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобов`язання за вказаним вище договором не виконала. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з розрахунку заборгованості, доданим до позовної заяви, заборгованість відповідача за договором № 108068-КВ1-003 про надання кредиту від 11.10.2020 року становить 34\~674,44 грн., та складається з: 20\~323,28 грн.\~прострочена заборгованість за тілом кредиту, 14\~351,16 грн.\~прострочена заборгованість за процентами (а.с.13-22). Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та становить 1,09583653 процентів за кожен день користування кредитом. Строк кредитування 16 тижнів, термін дії договору до 31.01.2021 р.. З розрахунку заборгованості вбачається, що проценти нараховувалися по 31.01.2021 р. з врахуванням умов укладеного договору. Жодних нарахувань поза строк дії договору позивачем не здійснювалося. Враховуючи, що отримані та використані відповідачем кредитні кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом в загальному розмірі 34\~674,44 грн.. Згідно з положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України, визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. На підставі досліджених письмових доказів, наданих позивачем, які не спростовані відповідачем, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика» обґрунтовані належними доказами та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача, сплачений судовий збір в розмірі 2\~422,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved