Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у місті Лиман Лиманського району Донецької області, Україна. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що вона є дружиною [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у місті Лиман Лиманського району Донецької області, Україна, яка є тимчасово окупованою територією. За фактом смерті чоловіка було видано лікарське свідоцтво про смерть не державного зразка, що посвідчує факт смерті. Оскільки її чоловік помер на тимчасово окупованій території, заявник не має належних медичних документів, передбачених законодавством України, для реєстрації факту смерті чоловіка, встановлення якого необхідно для державної реєстрації його смерті згідно чинного законодавства України. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Покровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у судове засідання не з`явилася, надала заяву, у якій просила розглянути справу за відсутності представника заінтересованої особи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Заявник [PERSON] , [INFO] , є дружиною [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] . (а. с. 12) [INFO] у місті Лиман Лиманського району Донецької області, Україна, розташованому на непідконтрольній Україні території, помер чоловік заявника [PERSON] , [INFO] . Заявником на підтвердження факту смерті її чоловіка [PERSON] надана копія лікарського свідоцтва про смерть № 48 та довідки про причину смерті (до форми № 106/у № 48) від 01 липня 2022 р., виданого Республіканським бюро судово - медичної експертизи ДНР, згідно чого [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , який проживав за адресою: [ADDRESS] , місце смерті: [ADDRESS] , причина смерті: вогнепальні осколкові поранення тулуба з ушкодженням кишечника. (а. с. 9) Вказані документи видані на тимчасово окупованій території України, у зв`язку з чим не відповідають встановленим вимогам законодавства України. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої\~статті 106 Конституції України,\~Закону України «Про правовий режим воєнного стану»,\~Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого\~Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX\~(зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, та змінами внесеними\~указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022\~в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє до теперішнього часу. Згідно з Наказом №309, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за №1668/39004 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» місце смерті чоловіка заявника є тимчасово окупованою територією. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №1085-р, постанов Верховної Ради України від 17.03.2015 № 252-VII та від 17.03.2015 року № 254-VII, місто Лиман відноситься до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження. Таким чином, місто Лиман визнано тимчасово окупованою територією, медичних установ підконтрольних уряду України у місті не має, тому отримати медичний документ про смерть, який відповідає встановленим законодавством України вимогам, неможливо. Згідно п. п. 1, 2, 3\~ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до\~Конституції\~та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсними і не створює правових наслідків. Згідно до п. 18\~Постанови Пленуму Верховного суду України N 5 від 31 березня 1995 року\~рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі\~ст. 14 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. Згідно з положеннями п. 2 ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Разом з тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, Loizidou v. Turkey, Cyprus v. Turkey), а також Молдови та Росії (зокрема, Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia, Ila § cu and Others v. Moldova and Russia), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого намібійського винятку, який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи намібійський виняток у справі Кіпр проти Туреччини, ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Згідно зі\~ст.122 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»,\~в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи й установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені\~Конституцією України\~й законами України, а також на те, що відповідно до\~ст.26 цього Закону\~скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Згідно до положень ч. ч. 3, 4\~ст.49 ЦК України,\~державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Проведення державної реєстрації смерті [PERSON] , який є чоловіком заявника [PERSON] , не вбачається за можливе органах РАЦС на території України, оскільки відсутній належний документ, який відповідно до законодавства підтверджує факт смерті особи. Здійснити державну реєстрацію смерті та отримати відповідне свідоцтво заявник в даному випадку може лише на підставі відповідного судового рішення про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою, як передбачено\~ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Отже, встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для реєстрації смерті в Єдиному державному реєстрі актів цивільного стану громадян України. Наявні у заявника документи не створюють правових наслідків та не дозволяють безпосередньо вчинити державну реєстрацію смерті органом РАЦС. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що заяву про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України слід задовольнити, що надасть можливість отримати заявнику свідоцтво про смерть особи, видане державним органом України. Згідно п. 8 ч.1 ст. 430 ЦПК України, ч. 4 ст.\~317 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Outcome: approved