Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-15 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит - Капітал" звернулося до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що 09.12.2023 між [PERSON] та ТзОВ "Мілоан" був укладений Договір про споживчий кредит № 7067937 (індивідуальна частина), згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 23 000 грн., відповідно до умов якого товариство надало відповідачу кредит, а відповідач зобов`язався повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами кредитного договору. Відповідач, у свою чергу, не виконав умов кредитного договору. 26.04.2024 ТзОВ "Мілоан" та ТзОВ "Фінансова Компанія "Кредит - Капітал" уклали Договір відступлення права вимоги № 105-МЛ. Згідно вищевказаного договору, та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит - Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТзОВ "Мілоан", зокрема [PERSON] за кредитним договором № 7067937 від 09.12.2023. Станом на дату звернення до суду з позовною заявою заборгованість відповідача перед позивачем становить 80 603,50 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту - 23 000,00 грн., заборгованість за відсотками - 55 303,50 грн., заборгованість за комісією - 2 300 грн. Представник позивача Курочка К.Р. в судове засідання не з`явилася. У поданій до суду заяві від 05.09.2025 просить справу розглядати без участі представника позивача, проти винесення заочного рішення не заперечує, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився. Представник відповідача [PERSON] 16.09.2025 у поданій заяві просить справу розглядати без участі сторони відповідача. У поданому відзиві на позовну заяву від 15.04.2025 представник відповідача Скользнєва В.В. просить відмовити у задоволенні позову. Вказує, що позивач не довів факту надання коштів позичальнику, оскільки не надав відповідних доказів (зокрема виписки за картковими рахунками позичальника). Представник позивача Юрченко А.В. у відповіді на відзив від 14.05.2025 зазначає, що на підтвердження надання відповідачу кредиту позивач подав копію платіжного доручення № 117286884 від 09.12.2023, з якого слідує, що ТОВ «Мілоан» перерахувало на ім`я отримувача [PERSON] на Кредит рах. № [NUMBER] , кредитні кошти в сумі 23 000 грн. 00 коп., у дорученні вказано номер транзакції, сума транзакції, дата проведення транзакції та номер картки, на яку перераховані кошти, де зокрема сума транзакції збігається з сумою наданого кредиту, дата проведення транзакції з датою укладеного договору та зазначено частково номер картки, на яку перераховані кошти, який збігається з реквізитами платіжної банківської картки, вказаної в п. 2.1 Договору. Представник відповідача [PERSON] у поданих додаткових поясненнях від 26.06.2025 зазначає, що за відсутності доказів, неможливо зробити висновок про належність, достовірність та достатність розрахунку позову, який є одностороннім документом позивача та не був погоджений з відповідачем. Представник позивача Зуб А.С. у поданих додаткових поясненняхвід 16.07.2025 зазначає, що відповідач не надав виписки з особового рахунку за картковим рахунком № [NUMBER] на спростування обставин отримання 09 грудня 2023 року кредиту в сумі 23 000 грн. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 28 лютого 2025 року було прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито спрощене позовне провадження у даній справі. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 14 травня 2025 року було задоволено клопотання представника позивача Юрченко А.В. про витребування доказів у даній справі. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 12 червня 2025 року було задоволено клопотання представника позивача Бистрякової А.С. про витребування доказів у даній справі. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 16 липня 2025 року було витребувано докази у даній справі. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 09.12.2023 між [PERSON] та ТзОВ "Мілоан" був укладений Договір про споживчий кредит № 7067937 (індивідуальна частина), згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 23 000 грн., відповідно до умов якого товариство надало відповідачу кредит, а відповідач зобов`язався повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами кредитного договору. Відповідач, у свою чергу, не виконав умов кредитного договору. 26.04.2024 ТзОВ "Мілоан" та ТзОВ "Фінансова Компанія "Кредит - Капітал" уклали Договір відступлення права вимоги № 105-МЛ. Згідно вищевказаного договору, та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит - Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТзОВ "Мілоан", зокрема [PERSON] за кредитним договором № 7067937 від 09.12.2023. Станом на дату звернення до суду з позовною заявою заборгованість відповідача перед позивачем становить 80 603,50 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту - 23 000,00 грн., заборгованість за відсотками - 55 303,50 грн., заборгованість за комісією - 2 300 грн. 04 лютого 2025 року позивач ТОВ "Фінансова компанія "Кредит - Капітал" направило претензію № 23577299/1603 для відповідача про сплату заборгованості по кредиту у розмірі 80 603,50 грн. на підставі ст. 526, 530 ЦК України. Проте досудова вимога [PERSON] не була виконана, тому позивач звернувся з позовом до суду. Згідно з довідкою № б/н від 14.10.2024 [PERSON] отримав одноразовий ідентифікатор № 390790 09.12.2023 о 10:34:18 на номер телефону: [NUMBER] . Відповідач підписав Кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно відповіді "А-банк" від 31.07.2025 № 20.1.0.0.0/7-20250728/0178 встановлено, що картка № [NUMBER] (рахунок [NUMBER] ) емітована на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), також додано рух коштів за 09.12.2023. Відтак, в судовому засіданні спростовано доводи відповідача, про відсутність доказів перерахування за споживчим кредитом. ТОВ «Мілоан» умови Кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит на потрібну йому суму. Відповідач зі свого боку не виконав умов Кредитного договору. 04.02.2025 позивачем на адресу [PERSON] надіслано претензію з вимогою негайно погасити заборгованість за даним договором у сумі 80 603,5 грн. Згідно Анкети-заяви на кредит № 7067937 від 09.12.2023 ставка процентів за кожен день користування становить 1,35%, що є пільговою ставкою, поточна ставка - 3,50%. Пільговий строк кредиту становить 15 днів, а поточний - 90 днів. Згідно платіжного доручення № 117286884 від 09.12.2023 [PERSON] від платника ТОВ "Мілоан" отримав 23 000 грн. через банк платника ТОВ "ФК "Контрактовий дім" за кредитним договором № 7067937. Укладаючи Кредитний договір відповідач та ТзОВ «Мілоан» вчинили дії, визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Згідно з п. 3.2.6. кредитного договору № 7067937 від 09.12.2023 Позикодавець має право відступати, передавати, будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього Договору без згоди Позичальника. Згідно з п. 7.1. кредитного договору № 7067937 від 09.12.2023 визначає, що Цей Договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту переказу кредитних коштів на картковий рахунок Позичальника і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань. Згідно з п. 9.1. кредитного договору № 7067937 від 09.12.2023 сторони домовились про те, що цей кредитний договір (індивідуальна частина) є самостійним кредитним договором, що містить істотні умови, укладений у порядку, спосіб а формі, що відповідає вимогам законодавства. Визнання недійним, неукладеним, нікчемним будь-якого додатку, документу, що є частиною цього договору або окремих умов цього договору не має наслідком недійсність, нікчемність або неукладеність цього кредитного договору (індивідуальна частина) в цілому і сторони підтверджують, що уклали б цей кредитний договір індивідуальна частина) і без включення до нього умов, що визнані недійними, нікчемними, неукладеними. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно - телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно з ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги; правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1048 Цивільного кодексу України). Частиною другою статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом статті 1056 Цивільного кодексу України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно з положеннями ст. 1046, 1049 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Щодо стягнення заборгованості за відсотками згідно розрахунку наданого позивачем у розмірі 55 303,50 грн., то суд зазначає таке. Відповідач заперечує щодо дій кредитора нараховувати відсотки понад строк користування кредитом. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 7067937 від 09.12.2023 відбулось нарахування процентів згідно п. 1.5.2 Договору у сумі 310,5 грн. за кожен день прострочення у пільговий період, що становить 15 днів на загальну суму 4 657,5 грн. Після 25.12.2023 відбувалось нарахування нестандартних процентів у розмірі 805 грн. та 529 грн. за кожен день прострочення. Відповідно до умов кредитного договору № 7067937, укладеного 09.12.2023 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 23 000,00 грн.; строк кредитування 105 днів; пільговий період - 15 днів; стандартна % ставка 3,50 % в день; пільговий строк - це строк що настає у момент укладання кредитного договору строк користування кредитом протягом якого: 1) може бути використано право користування кредитом за зниженою процентною ставкою; проте, при оформлені кредитної лінії відповідачу не було повідомлено про умови кредитування. Кредит оформлений строком на 15 днів. Будь - які інші умови та примірник кредитного договору відповідачу не було надано після отримання кредиту. Нарахування, передбачених договором відсотків за користування кредитом, після закінчення строку кредитування є неможливим, про що свідчить судова практика. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання за ст. 1050 ЦК України, застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. Пільговий строк користування Кредитом складає 15 календарних днів з дня надання Кредиту. Пільговий строк - це строк в момент укладання цього Договору строк користування Кредитом, протягом якого може бути використано право користування Кредитом за Пільговою та/або зниженою процентною ставкою. Дата початку пільгового періоду/дата видачі кредиту 09.12.2023 року. Останній календарний День пільгового періоду/дата першої сплати процентів за користування Кредитом (дострокове повернення в кінці Пільгового строку) 24.12.2023 року. Сума кредиту 23 000,00 грн. Нараховані проценти за користування Кредитом у Заявлений строк - 6 967,00 грн. Разом до сплати 29 975,00 грн. [PERSON] надано кредит загальною сумою у розмірі 23 000,00 грн. У той же пільговий строк користування кредитом складає 15 календарний день з дня надання кредиту. При цьому, відсотки за користування кредитом ТОВ «Кредит - Капітал» нараховано, виходячи зі строку кредитування 105 днів. Відповідно до вимог статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» інформація, що надається клієнту, повинна забезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Фінансова установа під час надання інформації клієнту зобов`язана дотримуватися вимог законодавства про захист прав споживачів. Зазначення у договорі двох строків кредитування призводить до неправильного, а то й різного тлумачення та розуміння його сторонами договору, зокрема, позичальником. Так, [PERSON] , отримуючи кредит 09.12.2023 року, вважав, що повинен був повернути його 24.12.2023 року та заявляв саме про цей строк. Однак, позивач, нараховуючи заборгованість за процентами, виходив з іншого строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги, згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12). Отже, починаючи з 25.12.2023 року у кредитодавця відсутнє право нараховувати проценти за кредитним договором. Натомість, позивач нарахував проценти відповідачу по 23.03.2024 року. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про невиконання своїх договірних зобов`язань відповідачем, а відтак, з відповідача на користь позивача за Договором № 7067937 від 09.12.2023 стягненню підлягає заборгованість частково на загальну суму27 657,50 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту - 23 000,00 грн., заборгованість за відсотками - 4 657,50 грн. Згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) ВП ВС зазначила, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. У зв`язку з цим стягнення заборгованості за комісією у розмірі 2 300 грн. не підлягає до задоволення. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути пропорційно понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 831,13 грн. Суд виходив з таких розрахунків: 1) 27 657,5 грн. * 100 % / 80 603,5 грн. = 34,31 % - відсоток задоволених позовних вимог, де 80 603,5 грн. - сума заборгованості, заявлена позивачем, 27 657,5 грн. - сума заборгованості, стягнута за рішенням суду. 2) 2 422,4 грн. * 34,31 % / 100 % = 831,13 грн. - сума судового збору, яка підлягає стягненню.

Outcome: approved