Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] з позовною заявою про відшкодування шкоди. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 18.02.2010 між нею та Перечинською районною кредитною спілкою «Тур`я» в особі голови правління Снігур Ганни Іванівни (надалі попередній боржник) та [PERSON] було укладено договір про перевід боргу та заміну сторони в зобов`язанні, відповідно до якого відповідач взяв на себе зобов`язання повернути позивачці заборгованість в сумі 74130, 69 грн протягом 36 місяців (до 25 числа кожного місяця). Відсоткова ставка за користування грошовими коштами становила 24,00%. Поручителем виконання відповідачем свого зобов`язання за договором стала його дружина [PERSON] . Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 лютого 2011 року з [PERSON] та [PERSON] стягнуто солідарно на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 72630,69 грн, відсотки за час фактичного користування грошовими коштами в розмірі 6006,39 грн, пеню за прострочення виконання грошових зобов`язань в розмірі 196,59 грн, три відсотки річних за несвоєчасне повернення грошових коштів в розмірі 154,59 грн, моральну шкоду в розмірі 1699 грн, витрати на оплату правової допомоги в розмірі 1500 грн, сплачене державне мито в розмірі 806,87 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення справи в розмірі 120 гривень. Зазначене рішення набуло законної сили 07.03.2011 та на його виконання позивачкою були отримані виконавчі листи. У ході виконавчого провадження це рішення було виконано відповідачами частково, а саме 15.01.2013 з них було стягнуто 13\~396, 78 гривень. У зв`язку з подальшим невиконанням рішення від 17.02.2011, позивачка звернулася до суду з новим позовом. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 листопада 2014 року з [PERSON] та [PERSON] стягнуто солідарно на користь [PERSON] відсотки за користування грошовими коштами в розмірі 50\~586,96 грн та суму інфляційного збільшення заборгованості у розмірі 9544,31 грн, нараховані станом на 29.08.2014. Зазначене рішення набуло законної сили 28.11.2014, на його виконання позивачкою були отримані виконавчі листи. У зв`язку з невиконанням відповідачами рішень Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.02.2011 та від 07.11.2014, позивачка звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з новою позовною заявою. Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.02.2019 з відповідачів на користь позивачки стягнуто три відсотки річних за користування грошовими коштами за період з 15.09.2014 по 05.09.2017 у розмірі 10\~738,40 та суму інфляційного збільшення заборгованості за той самий період у розмірі 111\~199,80 гривень. Рішення судів, які набрали законної сили відповідачі не виконали, суму заборгованості не повернули, у зв`язку з чим позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідачів: - 3% річних у розмірі 10801,41\~грн за користування грошовими коштами за період з 25.02.2019 по 26.04.2025 та 58255,19\~грн інфляційного збільшення заборгованості за період з 25.02.2019 по 31.03.2025, нарахованих на суму заборгованості на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.02.2011; - 3% річних у розмірі 6102,35\~грн за користування грошовими коштами за період з 25.02.2019 по 26.04.2025 та 31296,97 грн інфляційного збільшення заборгованості за період з 25.02.2019 по 31.03.2025, нарахованих на суму заборгованості на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.11.2014; - 3% річних у розмірі 18858,29\~грн за користування грошовими коштами за період з 25.02.2019 по 26.04.2025 та 101784,69\~грн інфляційного збільшення заборгованості за період з 25.02.2019 по 31.03.2025, нарахованих на суму заборгованості на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.02.2019 та - сплачений судовий збір у розмірі 2270,99 гривень. Позивачка подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, у якій також вказала, що позов підтримує, просить позовну заяву задовольнити. Щодо винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про час, дату та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, у зв`язку з чим суд розглянув справу у їх відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Позивачка проти ухвалення заочного рішення не заперечила, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд розглянув справу заочно. Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. 18 лютого 2010 року між позивачкою та Перечинською районною кредитною спілкою «Тур`я» в особі голови правління Снігур Ганни Іванівни (попередній боржник) та [PERSON] було укладено договір про перевід боргу та заміну сторони в зобов`язанні, відповідно до якого відповідач взяв на себе зобов`язання повернути позивачці заборгованість у сумі 74130, 69 грн протягом 36 місяців (до 25 числа кожного місяця). Відсоткова ставка за користування грошовими коштами становила 24,00%. Поручителем виконання відповідачем зобов`язання за договором стала його дружина [PERSON] . У зв`язку з неналежним виконанням відповідачами взятих на себе зобов`язань, позивачка звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою про стягнення суми боргу та відшкодування моральної шкоди. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 лютого 2011 року з [PERSON] та [PERSON] стягнуто солідарно на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 72630,69 грн, відсотки за час фактичного користування грошовими коштами в розмірі 6006,39 грн, пеню за прострочення виконання грошових зобов`язань в розмірі 196,59 грн, три відсотки річних за несвоєчасне повернення грошових коштів в розмірі 154, 59 грн, моральну шкоду в розмірі 1699 грн, витрати на оплату правової допомоги в розмірі 1500 грн, сплачене державне мито в розмірі 806,87 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення справи в розмірі 120 гривень. З листа Ужгородського відділу ДВС в Ужгородському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 2108 від 18.04.2025 суд встановив, що відповідачі виконали це рішення частково, а саме 15.01.2013 з них на користь позивачки було стягнуто 13\~396,78 гривень. У подальшому, у зв`язку з неналежним виконання вищевказаного рішення суду, позивачка повторно звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою про стягнення з відповідачів відсотків за користування грошовими коштами та суми інфляційного збільшення заборгованості. За результатами розгляду цієї позовної заяви, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 листопада 2014 року з [PERSON] та [PERSON] стягнуто солідарно на користь [PERSON] відсотки за користування грошовими коштами в розмірі 50\~586,96 грн, та суму інфляційного збільшення заборгованості у розмірі 9544,31 грн, нараховані станом на 29.08.2014. З матеріалів, доданих до позовної заяви, суд встановив, що рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.02.2011 та від 07.11.2014 відповідачі [PERSON] та [PERSON] не виконали, через що позивачка звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з новою позовною заявою. Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.02.2019 з відповідачів на користь позивачки стягнуто три відсотки річних за користування грошовими коштами за період з 15.09.2014 по 05.09.2017 в розмірі 10\~738,40 та суму інфляційного збільшення заборгованості за той самий період в розмірі 111\~199,80 гривень. З листа Ужгородського відділу ДВС в Ужгородському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 2108 від 18.04.2025, доданого до позовної заяви, вбачається, що в Ужгородському відділі ДВС в Ужгородському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувають виконавчі провадження, де стягувачем є [PERSON] по примусовому виконанню виконавчого листа № 2п-9543/10 від 15.03.2011, виконавчого листа № 308/11854/14-ц від 01.12.2014 та виконавчого листа № 308/9206/17 від 19.06.2019. По примусовому виконанню виконавчого листа № 2п-9543/10 від 15.03.2011 на користь позивачки 15.03.2011 стягнуто 13\~396, 78 гривень. Станом на 18.04.2025 заборгованість за даним виконавчим листом становить 69\~717, 35 гривень. По примусовому виконанню виконавчого листа № 308/11854/14-ц від 01.12.2014 згідно із заявою стягувача № 6822/13.14.-32/2 від 13.09.2017, [PERSON] сплатив заборгованість в розмірі 700 грн; згідно із заявою стягувача № 7865/13.14.-32/2 від 19.10.2017, [PERSON] сплатив заборгованість у розмірі 700 грн; згідно із заявою стягувача № 7634/13.14.-32/2 від 17.09.2018, [PERSON] сплатив заборгованість у розмірі 8395 грн; згідно із заявою стягувача № 6436/13.14.-32/2 від 04.09.2017 та квитанціями, [PERSON] перераховано на користь [PERSON] 2800 грн, по 700 грн 07.05.2017, 08.06.2017, 07.07.2017 та 08.08.2017. Станом на 18.04.2025 заборгованість за даним виконавчим листом становить 39\~037, 58 гривень. По примусовому виконанню виконавчого листа № 308/9206/17 від 19.06.2019 станом на 18.04.2025 кошти для погашення заборгованості на депозитний рахунок Ужгородського РВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не надходили. Заборгованість за даним виконавчим листом станом на 18.04.2025 становить 123157,58 гривень. Оцінивши належним чином зібрані та досліджені у ході судового розгляду справи докази у їх сукупності, суд дійшов таких висновків. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у якій відступлено від правових висновків, зроблених Верховним Судом України у постановах від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України); та від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року в справі № 910/10156/17 вказала, що норми статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року в справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. За змістом частини другої статті 625 ЦК України, три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, позаяк виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю правовою природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні трьох процентів річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором. Згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому його дія неодноразово продовжувалася, і на час розгляду справи воєнний стан продовжує діяти. З огляду на вищевказані положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат починаючи із дня введення на території України воєнного стану, тобто з 24 лютого 2022 року. Дані положення узгоджуються з правовою позицією Верховного суду у справі № 161/11703/22 від 31 липня 2024 року. Таким чином, розрахунок трьох процентів річних та інфляційних втрат слід здійснювати: на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.02.2011 за період з 25.02.2019 по 23.02.2022; на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.11.2014 за період з 25.02.2019 по 23.02.2022; на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.02.2019 за період з 19.03.2019 по 23.02.2022. Індекс інфляції за лютий 2019 року становив 100,5%, березень 2019 100,9%, квітень 2019 101,0%, травень 2019 100,7%, червень 2019 99,5%, липень 2019 99,4, серпень 2019 99,7%, вересень 2019 - 100,7 %, жовтень 2019 року - 100,7 %, листопад 2019 року - 100,1 %, грудень 2019 року - 99,8 %, січень 2020 року - 100,2 %, лютий 2020 року - 99,7 %, березень 2020 року - 100,8 %, квітень 2020 року - 100.8 %, травень 2020 року - 100,3 %, червень 2020 року - 100,2 %, липень 2020 року - 99,4 %, серпень 2020 року - 99,8 %, вересень 2020 року - 100,5 %, жовтень 2020 року - 101,0 %, листопад 2020 року - 101,3 %, грудень 2020 року = 100,9 %, січень 2021 року - 101,3 %, лютий 2021 року - 101,0 %, березень 2021 року - 101,7 %, квітень 2021 року - 100,7 %, травень 2021 року - 101,3 %, червень 2021 року - 100,2 %, липень 2021 року - 100,1 %, серпень 2021 року - 99,8 %, вересень 2021 року - 101,2 %, жовтень 2021 року - 100,9 %, листопад 2021 року - 100,8 %, грудень 2021 року - 100,6 %, січень 2022 року - 101,3 %, лютий 2022 року - 101,6 %. Загальний відсоток інфляції розраховується шляхом множення усіх показників інфляції за відповідний період. Отже, сукупний індекс інфляції за період з лютого 2019 року по лютий 2022 року включно становить 1,21866. Таким чином, інфляційні втрати складають: - відповідно до суми заборгованості на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.02.2011 за період з 25 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року 15244,71 гривень; - відповідно до суми заборгованості на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.11.2014 за період з 01 жовтня 2019 року по 23 лютого 2022 року 7\~648,88 гривень; - відповідно до суми заборгованості на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.02.2019 за період з 19 березня 2019 року по 23 лютого 2022 року 25\~591,44 гривень. Розрахунок трьох відсотків річних здійснюється за формулою: сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. Відповідно до рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.02.2011, за період з 25 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року три відсотки річних складають 6\~267,36 гривень. Відповідно до рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.11.2014, за період з 25 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року три відсотки річних складають 3\~564, 36 гривень. Відповідно до рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.02.2019, за період з 19 березня 2019 року по 23 лютого 2022 року три відсотки річних складають 10\~851,36 гривень. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Враховуючи висновок суду про часткове задоволення позовних вимог, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивачки належить стягнути понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 345,75 гривень з кожного. На підставі наведеного,

Outcome: approved