Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-15 00:00:00

У липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулося в суд з позовом до [PERSON] , просило ухвалити рішення про стягнення з відповідача на його користь заборгованість по кредитному договору, всього в сумі 11 892 грн. 00 коп., понесених судових витрат по справі у вигляді судового збору 2422 грн. 40 коп. Обгрунтовуючи вимоги, позивач зазначив, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] , 02.05.2024 укладено кредитний договір № 02.05.2024-100003106, за яким [PERSON] отримав кредит в сумі 4 000 грн., строком на 98 днів, процентна ставка у розмірі 1,35% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку на який видається кредит. [PERSON] зобов`язання за договором кредиту належним чином не виконав. Станом на 02.05.2024 заборгованість становить всього 11 892 грн. 00 коп., в тому числі заборгованість за тілом кредиту 4 000 грн. 00 коп., заборгованість за нарахованими процентами 5 292 грн. 00 коп., заборгованість за комісією 600 грн. 00 коп., заборгованість за неустойкою 2 000 грн. 00 коп. Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 04 серпня 2025 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Сторони в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] на неодноразові виклики в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать поштові повідомлення та оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відзив на позовну заяву відповідач не подав. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін та враховуючи те, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, відповідно до ч.1\~ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Як вбачається з матеріалів справи 02.05.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] \~було укладено кредитний договір № 02.05.2024-100003106, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Даний Договір складається з Пропозиції про укладення кредитного договору (оферта), Заявки та Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) та інформаційного повідомлення позичальнику [PERSON] , які були підписані відповідачем одноразовим ідентифікатором. Відповідно до умов вказаного Договору, відповідачу було надано кредит у розмірі 4 000 грн., строком на 98 днів на умовах строковості, зворотності та платності. Процентна фіксована ставка у розмірі 1,35% за 1 (один) день користування кредитом застосовується протягом всього строку надання кредиту. Комісія пов`язана з наданням кредиту - 15% від суми кредиту та становить 600 грн. нараховується в день його надання, неустойка - 40 грн. нараховується за кожен день невиконання або неналежного виконання зобов`язання. Сторони погодили графік платежів, дата видачі кредиту 02.05.2024, дата повернення кредиту - 07.08.2024. [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 4 000 грн., що підтверджується квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» №2457250250 від 02.05.2024. Згідно довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 02.05.2024-100003106 заборгованість [PERSON] складає 11 892 грн. 00 коп., в тому числі заборгованість за тілом кредиту 4 000 грн. 00 коп., заборгованість за нарахованими процентами 5 292 грн. 00 коп., заборгованість за комісією 600 грн. 00 коп., заборгованість за неустойкою 2 000 грн. 00 коп. Проценти по кредиту нараховані за період з 02.05.2024 по 07.08.2024, тобто в межах строку дії договору. Частиною 3\~ст. 10 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини. В частині 1\~статті 207 ЦК України\~визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно з\~ст.\~3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» (в редакції чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Згідно з ч. 12\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті ч. 12\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~ч. 3\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Як регламентовано в ч. 6\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11\~Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. У відповідності до ст.1054\~ЦК України за\~кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст. 509\~ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього\~Кодексу. Зобов`язання, згідно із ст. 526\~ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно із\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Порушення боржником умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки\~стаття 629 ЦК\~встановлює принцип обов`язковості виконання договору. Крім того, ч. 2\~ст. 1050 ЦК України\~встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1048\~ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч. 2 ст. 1056-1\~ЦК України\~розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. За правилами\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 3\~ст. 553 ЦК України\~розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно положень пункту 18\~Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).\~Указом Президента України № 64/2022\~на території України введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжений та діє на даний час. Згідно\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд робить висновок, що 02.05.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] виникли договірні відносини у зв`язку з укладенням Договору про надання кредиту № 02.05.2024-100003106. [PERSON] будучи вільним в укладенні кредитного договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, будучи обізнаним з умовами кредитування, в тому числі з нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами, підписав електронним одноразовим ідентифікатором кредитні документи, таким чином погодивши умови сплати процентів за користування кредитними коштами. [PERSON] отримав кредитні кошти і у нього виникло зобов`язання повернути їх, у розмірах та у строки, зазначеними в кредитному договорі. Крім того, відповідач не надав суду доказів, які спростовували б розмір заборгованості, а відтак наданий позивачем розрахунок за основною сумою боргу, відсотками та одноразовою комісією за відсутності заперечень щодо такого розрахунку від відповідача, приймається судом як достовірний. Фактично отримані та використані позичальником грошові кошти у добровільному порядку товариству не повернуті, тож позивач вправі вимагати захисту порушених прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення коштів. Тому, в цій частині, суд позовні вимоги задовольняє. Щодо стягнення неустойки за вищевказаним договором, суд зазначає наступне. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що неустойка за договором нарахована за період з 02.05.2024 по 07.08.2024. При цьому, суд зауважує, що під час воєнного стану згідно п.18\~Перехідних положень ЦК України\~неустойка не нараховується, тобто за період з 02.05.2024 по 07.08.2024 така неустойка стягнута бути не може, навіть якщо про неї сторони домовились, укладаючи даний договір. Як вбачається із\~Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого\~Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, введено воєнний стан в Україні, який неодноразово продовжено. Враховуючи викладене, нарахування позивачем неустойки за невиконання зобов`язань не відповідає вимогам вищевикладених нормативно-правових актів, тому у цій частині позовних вимог слід відмовити. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача підлягає стягненню сума судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 2 015 грн. (9 892 грн. х 2422,40/11 892 грн.) \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~

Outcome: partial