Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-18 00:00:00

Представник позивачів [PERSON] який діє в інтересах [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 02.06.2025 року звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації в особі сектора з питань приватизації житлового фонду апарату Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання права користування житлом, яким просить визнати за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , право користування кімнатою [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , право користування кімнатою [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , право користування кімнатою [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , право користування кімнатою [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , тривалий час та на правових підставах мешкають в окремих житлових приміщеннях в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , а саме: [PERSON] - кімната 7; [PERSON] - кімната [NUMBER]; [PERSON] - кімната 5; [PERSON] - кімната 9. Позивачі вселені у вищевказані жилі приміщення гуртожитку у зв`язку з їх працевлаштуванням в Комунальному підприємстві «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва». На момент вселення гуртожиток знаходився на балансі вищевказаного Комунального підприємства. Позивачі також зареєстровані у вищевказаних жилих приміщеннях гуртожитку, що підтверджує законність та правомірність їх проживання в ньому. Окрім зазначеного позивачі виступили замовниками виготовлення технічних паспортів на зайняті ними жилі приміщення гуртожитку. Відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 12.09.2012 № 1605 «Про безоплатне прийняття відомчого житлового фонду, службового житла, зовнішніх інженерних мереж ПАТ «ХК «Київміськбуд» до комунальної власності територіальної громади міста Києва», гуртожиток за адресою: [ADDRESS] прийнято до комунальної власності територіальної громади міста Києва. Відповідно до розпорядження Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 06.02.2015 № 58 «Про передачу та закріплення житлового і нежитлового фонду за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» будівля гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , закріплена за підприємством на праві господарського відання. Крім того, зазначив, що дозвіл на приватизацію жилих приміщень у гуртожитку на [ADDRESS] надано рішенням Київської міської ради від 24.05.2012 № 596/7933 «Про приватизацію жилих приміщень у гуртожитках м. Києва» з урахуванням рішення Київської міської ради від 18.04.2013 № 188/3245 «Про внесення змін у додаток до рішення Київської міської ради від 24 травня 2012 року № 596/7933 «Про приватизацію жилих приміщень у гуртожитках м. Києва» Маючи намір реалізувати своє право на приватизацію житла [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулись до органу приватизації Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, яким є її відокремлений підрозділ, а саме: Сектор з питань приватизації житлового фонду апарату Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації із заявами щодо приватизації відповідних жилих приміщень у вищевказаному [PERSON] в яких позивачі проживають та зареєстровані. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] отримали відмови в приватизації відповідних жилих приміщень у вищевказаному гуртожитку зокрема через відсутність копій ордерів на ці приміщення. Зазначає, що відсутність у позивачів копій ордерів та відмова в приватизації нерухомого майна на підставі відсутності копії ордеру порушує їх право на приватизацію житла, в зв`язку з чим позивачі змушені звернутись до суду з метою захисту свого права на приватизацію. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 06.06.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. В судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав, просив задовольнити у повному обсязі. В судове засідання представник відповідача не з`явився, про день, час та місце розгляд справи повідомлявся належним чином, направив до суду відзив, яким просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, вислухавши думку представника позивача, суд встановив наступні обставини. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahalv. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 (заява № 38722/02). Судом встановлено, що позивач [PERSON] починаючи з 01.03.2015 року працювала в КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», про що свідчить запис у трудовій книжці. Листом № 167/56-1463 від 18.07.2016 року КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» зверталась до начальника відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб з проханням зареєструвати [PERSON] , як співробітника КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» у кімнаті [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] з 26.07.2016 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] починаючи з 01.03.2015 року працювала в КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», про що свідчить запис у трудовій книжці. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] з 22.12.2016 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] починаючи з 01.03.2015 року працювала в КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», про що свідчить запис у трудовій книжці. Листом № 107/56-2366 від 05.12.2016 року КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» зверталась до начальника відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб з проханням зареєструвати [PERSON] , як співробітника КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» у кімнаті [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] з 09.12.2016 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] починаючи з 01.03.2015 року працював в КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», про що свідчить запис у трудовій книжці. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] з 27.12.2016 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачі тривалий час проживають за місцем своєї реєстрації, сплачують комунальні платежі та квартплату, що підтверджується наданими квитанціями про оплату комунальних платежів за період з 2024-2025 роки. Окрім того, з наданих суду документів вбачається, що ордери на спірні кімнати не видавались. Правовідносини щодо користування жилою площею у гуртожитках врегульовані окремою главою 4 розділу ІІІ ЖК України. Згідно ст ст. 127, 128 ЖК України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Жила площа в гуртожитку надається одиноким громадянам і сім`ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток. Відповідно до ст. 129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку. Відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 12.09.2012 № 1605 «Про безоплатне прийняття відомчого житлового фонду, службового житла, зовнішніх інженерних мереж ПАТ «ХК «Київміськбуд» до комунальної власності територіальної громади міста Києва» до комунальної власності територіальної громади міста Києва прийнято відомчий житловий фонд та переданий до сфери управління районних в місті Києві державних адміністрацій. До сфери управління Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, серед інших, передано гуртожиток на [ADDRESS] . Відповідно до розпорядження Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 06.02.2015 № 58 «Про передачу та закріплення житлового і нежитлового фонду за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» житловий та нежитловий фонд, в тому числі і гуртожиток на [ADDRESS] , закріплений на праві господарського відання за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва». Згідно з розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 24.05.2012 № 596/7933 «Про приватизацію жилих приміщень у гуртожитках м. Києва» гуртожитки, що є об`єктами комунальної власності територіальної громади міста Києва, у тому числі і гуртожиток на [ADDRESS] , залишено у статусі «гуртожиток», дозволено приватизацію їх жилих приміщень, а районним в місті Києві державним адміністраціям доручено здійснити приватизацію жилих приміщень гуртожитків в установленому законом порядку. Також, делеговано районним в місті Києві державним адміністраціям право видачі ордерів на жилі приміщення в гуртожитках мешканцям, які постійно в них проживають, зареєстровані та перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов. Відповідно до частин 1 та 2 статті 128 ЖК України порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Жила площа в гуртожитку надається одиноким громадянам і сім`ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток. Згідно зі статтею 129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку. Отже, ордер - це правовстановлюючий документ індивідуального характеру, який є єдиною правовою підставою на вселення до гуртожитку. Порядок користування гуртожитками: жилою площею, жилими та іншими приміщеннями в них, визначений Примірним положенням про користування гуртожитками, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.06.2018 № 498. Дія цього Положення поширюється на всі гуртожитки незалежно від форми власності. Відповідно до пункту 4 Примірного положення для одержання в користування жилої площі в гуртожитку особа подає заяву на ім`я керівника підприємства, установи, організації, органу місцевого самоврядування. Пунктом 5 Примірного положення визначено, що адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування приймає рішення про надання особі жилої площі в гуртожитку. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає особі ордер за формою згідно з додатком, який є єдиним документом, що підтверджує право вселення на надану жилу площу в гуртожитку. Під час одержання ордера пред`являються документи, що посвідчують особу наймача та всіх членів сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, - свідоцтва про народження), включених до ордера. Ордер зберігається у особи, яка вселяється на жилу площу в гуртожитку, протягом усього строку її проживання у гуртожитку (пункт 6 Примірного положення). Крім того, правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо особливостей забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які за відсутності власного житла тривалий час на правових підставах, визначених законом, мешкають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей, жилі приміщення в яких після передачі гуртожитків у власність територіальних громад можуть бути приватизовані відповідно до закону регулюються Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». Відповідно до пункту 14 статті 1-1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» проживання у гуртожитку на правових підставах- це проживання у гуртожитку (використання жилої площі в гуртожитку в якості житла) відповідно до цього Закону, а саме: у відомчих гуртожитках державної та комунальної форми власності - виключно за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі спеціального ордера, виданого згідно із статтею 129 Житлового кодексу України. З наданих позивачами доказів вбачається, що до гуртожитку останні були поселені та зареєстровані в зв`язку з тим, що перебували в трудових відносинах з Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва». На даний час трудові відносинах позивачів із підприємством припинені. Наведене свідчить, що про те, що в установленому порядку позивачам не надавалися жилі приміщення в гуртожитку. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, позивачами не надано суду належних та допустимих доказів наявності правових підстав користування та проживання останніх у спірних кімнатах, що відповідно до пункту 2 частини другої статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» виключає поширення положень вказаного Закону. Таким чином, суд дійшов висновку, що під час розгляду даного позову, позивачами не було надано жодних належних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог у зв`язку з чим позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed