Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на 71/100 частку житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, що розташований\~на [ADDRESS] ,\~загальною площею\~225,0\~кв.м.,\~житловою 138,9\~кв.м.,\~який належав\~на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок б/н, виданого 04.04.1997 Обухівською міською радою, на підставі рішення Обухівської міської ради № 197 від 25.03.1997, померлій [INFO] [PERSON] обґрунтування позову зазначила, що після смерті її матері вона в строк, передбачений чинним законодавством звернулася до нотаріуса із заявою про відкриття спадщини, однак в подальшому у видачі свідоцтва про право на спадщину на 71/100 частку будинку їй було відмовлено, у зв`язку з тим, що існують розбіжності документах та право власності на житловий будинок зареєстровано за іншою особою та на підставі інших правовстановлюючих документів, тобто при проведення реєстрації права власності на підставі Договору дарування, реєстратором було допущено помилку і в записі щодо частики у майні її померлої матері замість «71/100» частики поставлено відмітку про погашення. Вона намагалася врегулювати спір в позасудовому порядку, зверталась до відповідача та третьої особи з відповідною заявою про виправлення помилки, однак отримала відповіді, зі змісту яких вбачається, що виправити допущену помилку не має можливості, а тому з метою оформлення спадщини після смерті матері, вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. 27.06.2025 року винесено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначення підготовчого судового засідання. 22.08.2025 року винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. Позивачка в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представниця відповідача виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області в судове засідання не з`явилася, подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі. Проти позовних вимог не заперечила, просила винести рішення відповідно до норм чинного законодавства. Представник третьої особи комунального підприємства Київської обласної ради «Київське бюро технічної інвентаризації» в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Проти задоволення позовних вимог не заперечив. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Суд, перевіривши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню\~ з наступних підстав. Судом встановлено наступні обставини. На підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок б/н, виданого 04.04.1997 Обухівською міською радою, на підставі рішення Обухівської міської ради № 197 від 25.03.1997, за [PERSON] , Обухівським бюро технічної інвентаризації зареєстровано право приватної власності на цілий будинок, що розташований в [ADDRESS] , запис зареєстровано в реєстровій книзі № 15 за реєстровим номером № 3105. 21.11.2007, мати позивачки [PERSON] , подарувала їй 29/100 частин житлового будинку, про що укладено договір дарування сер. ВКА №741964, посвідчений 21.11.2007 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Чеботар С.І. та зареєстрований в реєстрі за № 8650. \~ \~ \~ \~ На Свідоцтві нотаріус, який посвідчував Договір дарування, зробив відмітку про відчуження 29/100 частин житлового будинку із зазначенням документа, на підставі якого відбулося відчуження. На виконання\~вимог законодавства\~позивачка звернулась\~до Комунального\~підприємства Київської\~обласної ради\~«Обухівське бюро\~технічної інвентаризації»\~(після\~реорганізації КП\~КОР «Київське\~обласне бюро\~технічної інвентаризації») для реєстрації права власності на 29/100 частин житлового будинку на підставі Договору дарування. Згодом КП КОР «Обухівське бюро технічної інвентаризації» видало позивачці Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16766926 від 22.11.2007, реєстраційний номер об`єкта 20891323, в якому підставою виникнення права власності зазначено «Договір дарування / 8650 / 21.11.2007 / приватнотаріус Обухівського нотокругу [PERSON] ». Отже, на момент прийняття, 22.11.2007, реєстратором КП КОР «Обухівське бюро технічної інвентаризації» рішення про реєстрацію права власності на будинок [ADDRESS] за [PERSON] , діяло Тимчасове положення про порядок державної реєстрації права власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 № 7/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 за N 157/6445. Відповідно до пункту 1.2 Тимчасового положення №7/5, державна реєстрація прав це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також права власності на об`єкти незавершеного будівництва шляхом внесення відповідного запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно. Пунктом 1.4 Тимчасового положення №7/5 визначено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме, зокрема: право власності на нерухоме майно. Згідно пункту 2.1 Тимчасового положення №7/5, Для проведення державної реєстрації виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно власник (власники), інший правонабувач (правонабувачі) або уповноважена ним (ними) особа подає реєстратору БТІ заяву про державну реєстрацію прав за формою, визначеною у додатку 1. Заява про державну реєстрацію прав подається реєстратору того БТІ, яке здійснює свою діяльність відповідно до договору з Адміністратором Реєстру прав на території адміністративно-територіальної одиниці, на якій розташований об`єкт, права щодо якого підлягають державній реєстрації (пункт 2.2 Тимчасового положення №7/5). До заяви про державну реєстрацію прав додаються правовстановлювальні документи (додаток 2), їх нотаріально засвідчені копії, документи, що підтверджують оплату за проведення державної реєстрації прав та видачу витягу про державну реєстрацію прав, а також інші документи, визначені Положенням. Відповідальність за достовірність та повноту інформації у заяві про державну реєстрацію прав та доданих документах несе(уть) заявник (заявники). Згідно пункту 3.10 Тимчасового положення №7/5, одночасно з прийняттям рішення про державну реєстрацію прав реєстратор БТІ вносить записи до відповідного розділу Реєстру прав. На кожний об`єкт, права щодо якого підлягають державній реєстрації та право власності на який заявлено вперше, реєстратор БТІ одночасно з внесенням запису до відповідного розділу Реєстру прав присвоює реєстраційний номер такому об`єкту, який залишається незмінним протягом усього часу його існування. У відповідності до пункту 3.11 Тимчасового положення №7/5, після внесення запису до відповідного розділу Реєстру прав реєстратор БТІ видає витяг про державну реєстрацію прав, який є невід`ємною частиною правовстановлювального документа, а у разі проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно на правовстановлювальному документі також робить відмітку (штамп) про державну реєстрацію прав за формою, визначеною у додатку 8. \~ \~ \~ \~Також, на випадок своєї смерті мати позивачки склала заповіт, посвідчений 01.11.2007 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Чеботар С.І. та зареєстрований в реєстрі за № 8174, яким заповіла позивачці належний їй житловий будинок під номером [ADDRESS] (додаток до позову № 5 копія Заповіту сер. ВКА № 741831). [INFO] [PERSON] померла. До складу спадкового майна, серед іншого, увійшла 71/100 частка вищезазначеного житлового будинку. Крім позивачки інших спадкоємців першої черги та за заповітом не має. Протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, позивачка звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 64188454 від 01.04.2021. По закінченню шестимісячного строку позивачкою подано нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину на 71/100 частку будинку. Проте, у видачі свідоцтва позиваці було відмовлено, у зв`язку з тим, що існують розбіжності в документах та право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване 22.11.2007 КП КОР «Обухівське бюро технічної інвентаризації» в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за іншою особою та на підставі інших правовстановлюючих документів, що підтверджується листом «Про надання інформації» № 10/02-14, виданий 31.05.2024 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Мельник М.В.). Тобто, при проведенні реєстрації права власності, на підставі Договору дарування, реєстратором КП КОР «Обухівське бюро технічної інвентаризації» було допущено помилку та невірно зазначено відомості про частку майна яка перейшла до позивачки, зокрема зазначено «1/1» частка замість «29/100» частки. До того ж, допущено помилку і в записі щодо частки у майні [PERSON] , замість «71/100» частки поставлено відмітку про погашення. У зв`язку з допущеною помилкою позивачка звернулась до Відповідача 2 КП КОР «Київське обласне бюро технічної інвентаризації» з заявою про виправлення помилки зробленої в розділі Реєстру прав власності на нерухоме майно. 04.10.2024 позивачкою отримано відповідь за вих. № 147 від 24.09.2024 року, з якої вбачається, що виправити помилку у Реєстрі прав власності на нерухоме майно немає можливості, так як реєстрація проводилась до 29.12.2012 та на даний час повноваження БТІ щодо реєстрації в Реєстрі прав власності та виправлення помилок відсутні. В подальшому позивачка звернулась до відділу державної реєстрації виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області з заявою про внесення відповідних змін до Реєстру прав власності на нерухоме майно. Однак, з наданої відповіді від 18.06.2025 № 69/20-04 вбачається, що у державних реєстраторів відсутні повноваження та технічна можливість внести зміни (виправлення) до Реєстру прав власності на нерухоме майно. Відповідно до вимог пункту 5 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 11.02.2010 № 1878-VI «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» ( в редакції від 08.08.2012) встановлено, що державна реєстрація в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державному реєстрі іпотек, надання інформації із зазначених реєстрів здійснюються до 1 січня 2013 року. Заяви чи повідомлення, подані у зв`язку з державною реєстрацією в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державному реєстрі іпотек, а також заяви чи запити, подані у зв`язку з отриманням інформації із зазначених реєстрів, розглядаються до 30 грудня 2012 року. Державний реєстратор, нотаріус як спеціальний суб`єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 року, починаючи з 1 січня 2013 року мають доступ до Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек і використовують під час проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень реєстраційні дані зазначених реєстрів. Отже, з 01.01.2013 суб`єкти владних повноважень, до компетенції яких належить державна реєстрація прав на нерухоме майно, не повноважні вносити будь-які зміни або доповнення до Реєстру прав власності на нерухоме майно, проте використовують ці дані під час проведення державної реєстрації прав в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Не повноважні вносити зміни та доповнення до Реєстру прав і посадові особи бюро технічної інвентаризації. Ураховуючи, що у суб`єктів державної реєстрації відсутня можливість внести необхідні зміни (виправлення) до Реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідно позивачка позбавлена можливості реалізувати, в позасудовому порядку, передбачені законодавством права спадкоємця, тому вона вимушена звернутися до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 1223 Цивільного кодексу України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу, а відповідно до ст.1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст.1299 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, але для цього необхідно отримати свідоцтво про право на спадщину. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою або із застереженням. Спадщина належить спадкоємцю з моменту її відкриття незалежно від часу прийняття спадщини. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а згідно ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст. 1296 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. В строки, встановлені ст. 1270 ЦК України, позивачка, як спадкоємець, подала до приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу заяву про прийняття спадщини за законом, що підтверджується матеріалами справи, зокрема інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 1 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що за наявності умов одержання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі, вимога про визнання права на спадщину в судовому поряду не розглядається, однак, коли нотаріус відмовляє в оформленні відповідного свідоцтва на певний об`єкт спадкування, то особа може звернутися до суду для вирішення даного питання за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Статтею 2 Закону визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Тобто, як убачається з вказаної норми, лише державна реєстрація права власності на нерухоме майно є офіційним визнанням права власності. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оскаржується або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки при проведенні реєстрації права власності, на підставі Договору дарування, реєстратором КП КОР «Обухівське бюро технічної інвентаризації» при внесенні записів про частки майна за позивачкою та [PERSON] були допущені помилки, які на даний час не можуть бути виправлені, а тому позивачка позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права в позасудовому порядку, тому вимушена звернутися до суду з даним позовом. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, а згідно до ст.1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Виходячи з вищевказаного після смерті матері позивачки відкрилася спадщина за заповітом на житловий будинок, право власності на який позивачка не може оформити у зв`язку з допущеними помилками, що свідчить про правомірність звернення позивачки до суду. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.41 Конституції України, право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно його позбавлений. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Даних про наявність спору з іншими спадкоємцями під час судового розгляду не встановлено,\~з\~матеріалів\~справи таких спадкоємців не встановлено, з матеріалів справи вбачається наявність допущених помилок під час реєстрації права власності на житловий будинок, який позивачка має намір успадкувати після смерті своєї матері, що перешкоджає їй реалізувати свої передбачені законодавством права, як спадкоємця, тому справа щодо невизнаних прав позивачки, як спадкоємця підлягає судовому розгляду на підставі ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19 ЦПК України, ст. ст. 15, 16 ЦК України. Право померлої\~на житловий\~будинок виникло\~на законних\~правових підставах,\~до цього\~часу це\~право не\~припинялось і\~не оспорювалось,\~а наявні\~обставини по\~справі не\~позбавляють таких\~прав.\~До складу\~спадщини згідно\~чинного законодавства входять усі права та обов`язки спадкодавця, в тому числі і щодо права на частку житлового будинку, який розташований на території Обухівської міської ради Київської області, який належав померлій матері позивачки [PERSON] . При цьому позивачка довела належними і допустимими доказами своє право на спадщину відносно майна і майнових прав померлої [PERSON] . Суд вважає доведеними посилання позивачки щодо наявності у неї права на спадщину матері, а також належним і достатнім способом захисту порушених прав позивачки, як спадкоємця визнання за нею права на 71/100. Згідно ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи,\~ поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим\~ Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 4 ЦПК України,\~здійснюючи правосуддя,\~суд захищає\~права,\~свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Вивчивши і проаналізувавши всі матеріали справи у їх сукупності, встановивши місце і час відкриття спадщини, коло спадкоємців, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна, враховуючи відсутність заперечень відповідача, суд вважає доведеними під час розгляду спору посилання позову на порушення законних прав та інтересів позивачки, тому суд приходить до висновку про можливість судового захисту прав позивачки шляхом визнання права на земельну ділянку. За таких обставин, позов слід задовольнити повністю.

Outcome: approved