Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-16 00:00:00

26.06.2025 представник ТОВ «ФК «ЄАПБ» за довіреністю Грибанов Д.В. звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за договором позики № 76283935 від 26.09.2023 у розмірі 20 625,00 грн. та судові витрати. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 26.09.2023 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено Договір позики № 76283935, за умовами якого позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами Договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату від суми позики. 14.06.2021 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало (відступило) ТОВ «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до\~реєстру боржників\~№ 20\~від 20.03.2024\~до Договору\~факторингу №\~14/06/21\~від 14.06.2021,\~ТОВ «ЄАПБ»\~набуло права\~грошової вимоги\~до відповідачки\~в сумі\~20\~625,00\~грн.,\~з яких:\~6\~000,00\~ грн.\~-\~сума заборгованості\~за основною\~сумою боргу;\~14\~625,00\~грн.\~-\~сума заборгованості\~за відсотками. Всупереч умов Договору позики відповідачка не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права вимоги до відповідачки, остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту отримання права вимоги до відповідачки позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК\~«ЄАПБ» за Договором позики № 76283935 в сумі 20 625,00 грн., з яких: 6 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 14 625,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана для розгляду судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Булгаковій Г.В. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.06.2025 відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачці встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 08.07.2025\~від відповідачки\~ [PERSON] \~надійшов відзив\~на позовну\~заяву,\~в якому\~остання просила\~відмовити у\~задоволенні позову.\~Відповідачка зазначила,\~що позивачем\~не надано\~належних та\~допустимих доказів\~того,\~що між\~ТОВ «1\~Безпечне агентство\~необхідних кредитів»\~та ТОВ\~«ФК «ЄАПБ»\~було укладено\~договір факторингу,\~за якими\~первісний кредитор\~відступив право\~вимоги за\~кредитними договорами.\~Також позивач\~не надав\~суду невід`ємних\~додатків до\~договору факторингу.\~Відтак,\~відповідачка вважала,\~що позивач\~неправомірно набув\~права грошової\~вимоги за\~вищезазначеним кредитним\~договором.\~Крім того,\~ [PERSON] \~зазначила,\~позивачем не\~надано первинних\~бухгалтерських документів\~на підтвердження\~перерахування кредитних\~коштів ТОВ\~«ФК «1\~Безпечне агентство\~необхідних кредитів»\~на її\~рахунок.Створені позивачем документи, що містять інформацію про розмір заборгованості, не є належними доказами фактичного отримання нею грошей. 15.07.2025\~від представниці\~позивача \~за довіреністю\~Канак М.С.\~надійшла відповідь\~на відзив,\~в якій\~останнявиклала\~свої міркування\~та аргументи\~щодо наведених\~відповідачкою заперечень\~та мотиви\~їх відхилення. Зазначила,\~що відповідачкою\~не надано\~суду належних\~і допустимих\~доказів на\~спростування позовних\~вимог ТОВ\~«ФК «ЄАПБ»,\~а саме\~того,\~що відповідні\~кошти не\~були зараховані\~на картковий\~рахунок позичальника,\~вказаний у\~договорі,\~або доказів\~того,\~що вказаний\~картковий рахунок\~їй не\~належить.\~Згідно з\~умовами договору\~позики,\~кошти були\~надані в\~безготівковій формі\~на платіжну\~картку,\~вказану відповідачкою\~при реєстрації\~на сайті\~первісного кредитора. Оригінали первинних документів, які підтверджують перерахування коштів, є банківською таємницею, відповідно до положень статті 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Оскільки ТОВ «ФК «ЄАПБ» не є банківською установою, воно не має змоги надати суду зазначені документи. Натомість, відповідачка, як власниця карткового рахунку, має можливість отримати виписки для підтвердження або спростування факту отримання коштів. Крім того, представниця позивача зауважила, що здійснення відповідачкою оплат на рахунок первісного кредитора є беззаперечним підтвердженням факту укладення договору, погодження його умов та отримання коштів. Факт користування кредитними коштами та часткова сплата заборгованості також свідчать про визнання договорів укладеними, що неодноразово підтверджується судовою практикою Верховного Суду. Також представниця позивача просила суд поновити строк для подання доказів та долучити до матеріалів справи розрахунок заборгованості за договором позики № 76283935 від 26.09.2023, довідку № КД-000032523/ТНПП від 06.06.2025, копію договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, витяг з реєстру боржників № 20 від 20.03.2024 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 та платіжну інструкцію № 21041 від 26.03.2025. 26.08.2025 від відповідачки [PERSON] надійшли додаткові пояснення, в яких вона просила відмовити у задоволенні позову. Зазначила, що на момент укладення договору про відступлення права вимоги від 14.06.2021 боргові зобов`язання за Договором позики № 76283935 від 26.09.2023 не існували, відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «ФК «ЄАПБ» на підставі договору факторингу від 14.01.2021. Таким чином, оскільки Договір позики № 76283935 від 26.09.2023 не порушує права ТОВ «ФК «ЄАПБ», то останнє не має права вимагати від неї сплати заборгованості. 29.08.2025 від представниці позивача за довіреністю Сови Ю.М. надійшли додаткові пояснення, в яких вона просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Зазначила, що укладенням додаткових угод позивач гарантував, що сторонами не було розірвано договір факторингу № 14/06/2021, а його дію було продовжено. Відповідно перехід прав вимоги за Договором позики № 76283935 від 26.09.2023, відбувся відповідно до діючого Договору факторингу № 14/06/21, є правомірним і відповідає чинному законодавству. У судове засідання представник позивача за довіреністю Сова Ю.М. не з`явилася, у додаткових поясненнях просила здійснювати розгляд справи без участі представника ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. 09.07.2025 подала заяву, в якій просила розглядати справу без її участі. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Статтею 55 Конституції України та статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін (статті 12, 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Згідно частин 1, 2 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частин 1, 2 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктами 5, 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (пункт 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, 26.09.2023 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено договір позики № 76283935, за умовами якого позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти у розмірі 6 000,00 грн. на строк 30, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцю таку ж саму суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. 14.06.2021 між ТОВ «ФК «ЄАПБ» (фактор) та ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (клієнт) було укладено Договір факторингу № 14/06/21, за умовами якого фактор зобов`язався передати грошові кошти у розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позику), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору. 28.11.2021 між ТОВ «ФК «ЄАПБ» (фактор) та ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (клієнт) було укладено Додаткову угоду № 2 до Договору факторингу № 14/06/21 від 28.07.2021, якою сторони погодили внести зміни до пункту 1.3. Договору та викласти в його новій редакції. 13.06.2022 між ТОВ «ФК «ЄАПБ» (фактор) та ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (клієнт) було укладено Додаткову угоду № 7 до Договору факторингу № 14/06/21 від 28.07.2021, якою сторони домовились викласти пункт 9.1. Договору в новій редакції. 20.03.2024 між ТОВ «ФК «ЄАПБ» (фактор) та ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (клієнт) було укладено Додаткову угоду № 21 до Договору факторингу № 14/06/21 від 28.07.2021, якою сторони домовились про загальну суму прав вимоги, що відступаються згідно з реєстрами боржників № 20 від 20.03.2024 , № 21 від 20.03.2024 та ціну продажу. Згідно акту прийому - передачі реєстру боржників № 20 від 20.03.2024 за Договором факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 фактор ТОВ «ФК «ЄАПБ» та клієнт ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» уклали даний акт про те, що на виконання п. 1.2 Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників кількістю № 20 кількістю 3353, після чого, з урахуванням п. 1.2 Договору факторингу, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. Відповідно до Витягу з реєстру боржників № 21 від 20.03.2024 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право\~грошової вимоги\~до відповідачки\~ [PERSON] \~за Договором\~позики №\~76283935\~у сумі\~20\~625,00\~грн.,\~з яких:\~заборгованість за\~основною сумою\~боргу \~6\~000,00\~ грн.,\~заборгованість за\~відсотками \~14\~625,00\~грн.,\~заборгованість за\~пенею -\~0,00\~грн. Частиною 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). У відповідності до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до Договору факторингу № 14/06/21 від 28.07.2021 під правом вимоги у цьому договорі розуміються права грошової вимоги щодо погашення (стягнення) заборгованостей з боржників, які виникли на підставі договору позики. Пунктом 1.2. вищезазначеного договору сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно Додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. На підтвердження\~переходу права\~вимоги за\~договором позики\~№ 76283935\~від 26.09.2021\~позивачем долучено\~до матеріалів\~справи акт\~прийому -\~передачі реєстру\~боржників №\~20\~від 20.03.2024\~за Договором\~факторингу №\~14/06/21\~від 14.06.2021, витяг\~з реєстру\~боржників №\~21\~від 20.03.2024\~до договору\~факторингу №\~14/06/21\~від 14.06.2021 та платіжну інструкцію № 21043 від 26.03.2024 про перерахування ТОВ «ФК «ЄАПБ» на рахунок ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» коштів у розмірі 2\~198\~520,05 грн., як плати за відступлення права вимоги згідно Додаткової угоди № 21 від 20.03.2024 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021. Таким чином, враховуючи, що чинним законодавством передбачена можливість передачі майбутньої вимоги, а в спірному випадку умовами договору визначено порядок переходу такої вимоги на підставі вказаного акту прийому-передачі та реєстру боржників, які датовані пізнішою датою ніж сам договір факторингу, але індивідуалізовані належним чином, тому в позивача виникло право вимоги до відповідачки за вказаним кредитним договором. Водночас, суд звертає увагу, що відповідно до частини 1 статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Згідно з пунктом 1. Договору позики № 76283935 від 26.09.2023 ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язалося передати [PERSON] у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок [PERSON] із використанням реквізитів електронного платіжного засобу [PERSON] , а [PERSON] зобов`язалася повернути ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» таку ж саму суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Разом з тим, позивачем не надано жодного документу, який би підтверджував факт перерахування ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» кредитних коштів на зазначені відповідачкою реквізити платіжної картки, а також фактичне користування останньою кредитними коштами (рух коштів на особовому рахунку позичальника). Твердження представника позивача про те, що здійснення відповідачкою оплат на рахунок первісного кредитора є беззаперечним підтвердженням факту укладення договору, погодження його умов та отримання коштів не підтвердженні жодним належним та допустимим доказом, як і факт користування кредитними коштами та часткова сплата відповідачкою заборгованості. Доданий до позовної заяви роздрукований розрахунок заборгованості за договорами не є належним доказом надання відповідачці кредитних коштів, оскільки сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 13.05.2020 по справі № 219/1704/17. У постанові від 30.01.2018 в справі № 161/16891/15 Верховний Суд зазначив, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 по справі № 755/2284/16-ц. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом. Відповідно до вимог частини 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частини 1 статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України). У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Частинами 1 - 3 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. Твердження представника позивача, що відповідачка, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування/ отримання кредитних коштів, суд не бере до уваги, оскільки відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Саме позивачем стверджується укладення кредитного договору та договору позики між відповідачкою та первісними кредиторами та наявність заборгованості за даними договорами, а відтак тягар доказування даних обставин лежить на позивачу. Твердження представника позивача, що інформація про рух коштів по рахунку відповідача містить банківську таємницю та не може бути отримана позивачем, суд не бере до уваги, оскільки відповідно до частини 1 статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Позивач з вказаним клопотанням до суду не звертався. Тобто, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 по справі 755/18920/18. Таким чином, враховуючи, що позивачем не доведено факт перерахування коштів за договором позики № 76283935 від 26.09.2023 та фактичного користування відповідачкою цими коштами, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості у заявленому розмірі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed