Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-11 00:00:00

У травні 2025 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа: Дарницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису про батька. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що її батьки у 2000 році перебували у незареєстрованих відносинах, через які у них народилася донька. Дарницьким відділом ДРАЦС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 31.08.2018 було проведено реєстрацію народження дитини [PERSON] , [INFO] , з пропуском строку за заявою та дорученням Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації представником Служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, у відповідності до ч. 2 статті 135 Сімейного кодексу України. Відомості про батька та матір внесені на підставі вищевказаного доручення. Згідно висновку про біологічне батьківство № MGU1758 від 27.03.2025, лабораторного номеру аналізу HID25-001709, номеру висновку HID25-001709/C1F1, встановлено, що ймовірність того, що [PERSON] є біологічним батьком дитини [PERSON] , складає - 99,99999979%. Батько позивача звернувся до Дарницького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві, про внесення відомостей про батька до актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , проте отримав відмову, яка була обґрунтована тим, що в пред`явлених документах паспорт або паспортний документ матері відсутній. Матір`ю пред`явлено довідку видану на [PERSON] , особі із невизначеним громадянством, [INFO] , видану Управлінням Верховного Комісара ООН у справах біженців Представництво в Україні, справа №788-19-00295 (лист від 17.04.2025 №67/33.2-80). Прийняти спільну заяву батьків про визнання батьківства неможливо, у зв`язку з відсутністю персональних даних матері, за яким неможливо ідентифікувати вказану особу, зокрема щодо дати та місця її народження. Рекомендовано було звернутися до суду щодо визнання батьківства та внесення змін до актового запису №35 від 31.08.2018. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 29.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Відповідач та позивач з`явилися у судове засідання, та через відсутність представника третьої особи у судове засідання вирішено перенести розгляд справи, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Судом було прийнято рішення на місці перенести розгляд з повторним викликом всіх сторін. На повторний розгляд справи представник третьої особи у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, тому було прийнято рішення судом про розгляд справи без третьої особи. Наведені обставини свідчать, що сторони, треті особи завчасно повідомлені про розгляд справи судом. Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав та просив його задовольнити Судом встановлено, що відповідно до наданої відповідачем інформації, відповідач [PERSON] мав стосунки з матір`ю позивачем у 2000 року. [PERSON] народилася [INFO] , про що Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 31.08.2018 складено відповідний актовий запис № 35. Відповідно до актового запису № 35 від 31.08.2018 про народження [PERSON] , здійсненого Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, батьком записаний [PERSON] , відповідно до ч.1 ст. 135 СК України - за вказівкою матері. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України»). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, а також визнання всіма учасниками позовних вимог, суд визнав можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення позивача. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що відповідно до наданої позивачем інформації, відповідач та матір позивача у 2000 року перебували у стосунках. У 2001 році народилась [PERSON] , про що Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 31.08.2018 складено відповідний актовий запис № 35. Відповідно до актового запису № 35 від 31.08.2018 про народження [PERSON] , здійсненого Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, батьком записаний [PERSON] , відповідно до ч.1 ст. 135 СК України - за вказівкою матері. Згідно висновку про біологічне батьківство № MGU1758 від 27.03.2025, лабораторного номеру аналізу HID25-001709, номер заключення HID25-001709/C1F1, встановлено, що ймовірність того, що [PERSON] є біологічним батьком дитини [PERSON] , складає - 99,99999979%. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Відповідно до ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Згідно зі ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Законодавством визначено перелік осіб, які вправі звернутися з позовом про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері. Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Згідно до ч. 1 ст. 129 СК України, до вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. У постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №591/6441/14-ц (провадження №61-6030св18) зазначено, що: «щодо предмету доказування у даній категорії справи, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved