Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

07.05.2025 року представник АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» Мешнік К.І. звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути [PERSON] на користь АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» заборгованість за договором про надання банківських послуг «monobank» від 04.12.2018 року у розмірі 32\~907,76 грн. станом 05.03.2025 року; стягнути судові витрати в розмірі 3028, 00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 04.12.2018 року відповідач звернулась до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 03.04.2020 року та отримав кредит у розмірі 31 900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка [NUMBER] . Відповідач підтвердив свою згоду на те, що анкета-заява разом з умовами, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, з яким він ознайомився та отримав його примірник у мобільному додатку. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору (не сплатив щомісячні мінімальні платежі), що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Станом на 28.03.2024 року у відповідача прострочення зобов`язання із сплати щомісячного мінімального платежу за Договором сягнуло понад 90 днів, у зв`язку з чим, на підставі положення п.п.5.17 п.5 Розділу II Умов, відбулось істотне порушення клієнтом зобов`язань, вся заборгованість за кредитом стала простроченою. 28.03.2024 року банк направив повідомлення «пуш» про істотне порушення умов договору та про необхідність погасити суму заборгованості. Проте відповідач на контакт не виходив та не вчинив жодної дії, направленої на погашення заборгованості, у зв`язку з чим та відповідно до п.5.18, 5.19 кредит 27.04.2024 року став у формі «на вимогу». На залишок простроченої заборгованості банк нараховував неустойку, передбачену Тарифами, а саме: санкції за порушення зобов`язання за кредитом (в залежності від кількості днів прострочення): від 1 до 30 днів штраф у розмірі 50 грн.; від 31 до 90 днів штраф у розмірі 100 грн., від 91 до 120*(210) днів- штраф що розраховується за формулою: 100 грн.+6,2% від суми загальної заборгованості, що виникли на перший день відповідного календарного місяця. При цьому діє ставка 0, 00001% річних; від 121 (210) дня до повного погашення строк, після спливу якого формується фінальний рахунок, що визнається банком в односторонньому порядку, але не менше 120 днів з моменту настання прострочення зобов`язання та не більше 210 днів відповідальність за прострочення грошового зобов`язання у розмірі 74,4%. На підставі вищевикладеного загальний розмір заборгованості [PERSON] перед АТ «Універсал банк» за договором станом на 05.03.2025 року становить 32\~907,76 грн., в тому числі загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 32 907,76 грн. Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернула, позивач змушений звернутись до суду з цією позовною заявою за захистом своїх прав та законних інтересів. Ухвалою суду від 29.05.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви зазначив, що у разі неявки в судове засідання представника позивача просив справу розглядати за його відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористалась. Причини неявки суду не відомі. Відповідно до ч.1\~ст.\~280\~ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оцінюючи характер процесу, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, його неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву у встановлений законом строк, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень позивача проти заочного розгляду справи, що відповідатиме ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, надавши їм оцінку в сукупності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 04.12.2018 року [PERSON] \~в рамках проекту АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК»\~«Monobank» уклала договір кредиту шляхом підписання анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг, де спеціальним платіжним засобом виступала платіжна картка. Своїм підписом у мобільному додатку «Monobank» відповідач підтвердила укладання нею договору та погодилась з тим, що анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, укладення якого вона підтверджує і зобов`язується виконувати його умови. Підписанням договору також підтвердила, що із вказаними вище документами ознайомилась та отримала їх примірники у мобільному додатку, вони їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Підписуючи цю анкету-заяву власноручним підписом або цифровим власноручним підписом на екрані власного смартфону у мобільному додатку просила відкрити поточний рахунок в АТ «Універсал Банк» у гривні на її ім`я та просила встановити кредитний ліміт на суму, зазначену у мобільному додатку. Також засвідчила генерацію ключової пари удосконаленого електронного підпису з особистим ключем і відповідним йому відкритим ключем, що буде використовуватися нею для вчинення правочинів та платіжних операцій. Визнала, що удосконалений електронний підпис є аналогом власноручного підпису. Погодилась з тим, що невід`ємною частиною заяви анкети є запевнення клієнта до договору про надання банківських послуг, з підписанням якого в мобільному додатку договір набуває чинність. (а.с.20,21-27). Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» (надалі Закон № 675-VIII), на законодавчому рівні встановлено порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та спрощено процедуру підписання договору. У ст. 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст.11 Закону). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону № 675-VIII). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII). Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. При цьому, за змістом наведених норм електронним підписом, тобто одноразовим ідентифікатором, є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Аналогічні за змістом висновки викладені у численних постановах Верховного Суду, зокрема, постанові від 12 січня 2021 по справі №524/5556/19, від 09 вересня 2020 року по справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року по справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року по справі №127/33824/19, тощо. Згідно з п. 3 запевнення клієнта до договору про надання банківських послуг відповідач беззастережно погодилася з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту та повідомляти її про це шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток. Підтвердила свою згоду з тим, що інформування про зміни умов договору, в тому числі про тарифи та послуги, що надаються та які можуть бути змінені банком за договором банк має здійснювати шляхом розміщення нових умов на сайті банку та шляхом надіслання відповідачу повідомлень у мобільний додаток (п. 18). Зазначені дії свідчать про укладання електронного договору у спрощеній формі (не у вигляді окремого документу). Таким чином, суд вважає, що вказаний кредитний договір, який укладений в електронній формі, відповідає вимогам законодавства і доводить факт існування волевиявлення сторін на його укладання, оскільки форма та порядок укладання договору відбулась саме у змішаній формі підписання позичальником анкети-заяви шляхом засвідчення генерації ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, який в подальшому також буде використовуватися для накладення кваліфікованого електронного підпису у мобільному додатку з метою засвідчення дій позичальника згідно з договором. Нормою ст. 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Після підписання анкети-заяви у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у банку виникло зобов`язання надати кредитні кошти відповідачу, а у відповідача виникло зобов`язання повернути кредит. Банк свої зобов`язання виконав, надавши відповідачу доступ до коштів на його картковому кредитному рахунку. За твердженням позивача та згідно з наданим ним розрахунком заборгованості відповідач у зв`язку з неналежним виконанням договору про надання банківських послуг\~«Monobank»\~від 04.12.218 року станом на 05.03.2025 року має перед Банком заборгованість у розмірі 32\~907,76 грн., яка складається: з загального залишку заборгованості за наданим кредитом 32 907,76 грн., (а.с.8-13). Для перевірки наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором суд на підставі наданих\~АТ\~«УНІВЕРСАЛ БАНК» доказів має встановити перш за все узгоджений між сторонами порядок погашення кредитної заборгованості та відповідальність за невиконання обов`язків. Згідно зі статтями 76, 77, 79, 80, 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.\~Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.\~Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.\~Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. У зв`язку з цим, виходячи з принципу змагальності, сторона не може будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу). Водночас суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами договір від 04.12.2018 року\~у вигляді анкети-заяви, підписаної відповідачем, не містить строку повернення кредиту (користування ним). Однак, у тому випадку, коли фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позикодавцю не повернуті, з урахуванням вимог ч.2 ст. 530 ЦК України,\~за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Викладені висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у Постанові від 03.07.2019 р., у цивільній справі № 342/180/17. Відповідач користувалася кредитними коштами та частково сплачувала заборгованість за договором, що додатково підтверджує факт укладення кредитного договору. При цьому не надала суду доказів, які б спростовували розрахунок заборгованості за тілом кредиту. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно зі ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3028, 00 грн. (а.с.45).

Outcome: approved