Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» 22.04.2025 року звернулось до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №7147327 від 08.10.2023 року у загальному розмірі 41579 гривень 78 копійок, з яких: 9956,73 грн. - сума заборгованості за кредитом; 17753,25 грн. - сума відсотків за користування кредитом, 13869,80 грн. - нараховані позивачем відсотки за 70 календарних дні та судові витрати, з посиланням на невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором. Вказана позовна заява надійшла до суду в електронній формі через підсистему Електронний суд та зареєстрована судом 23.04.2025 року. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 07.05.2025 року було прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням сторін по справі. Разом з позовом позивачем було надано до суду клопотання про витребування доказів, яке ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 29.07.2025 року задоволено, витребувано у Акціонерного Товариства «Універсал Банк» інформацію щодо підтвердження факту належності платіжної картки [NUMBER] [PERSON] , а також підтвердження факту зарахування коштів 08.10.2023 року на дану платіжну картку банком-емітентом якої є АТ «Універсал Банк», у сумі 10500 грн., за ініціативою ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» через платіжного провайдера (платіжну систему) ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ». 08.09.2025 року на виконання вказаної ухвали суду до суду надійшли витребувані судом докази. У судове засідання призначене на 22.09.2025 року представник позивача не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся належним чином, однак представник позивача у позові зазначив, що заявлені вимоги підтримує, розгляд справи просив суд провести за його відсутності, заперечень проти заочного розгляду справи не має. [PERSON] (надалі за текстом - Відповідач) у судове засідання призначене на 22.09.2025 року також не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Стосовно неявки відповідача по справі, суд зазначає наступне. Статтею 128 ЦПК України передбачено, що суд повідомляє про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається зокрема фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У відповідності до відповіді відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області судом встановлено, що відповідач - [PERSON] , [INFO] , був зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] , однак 31.01.2024 року знятий з реєстраційного обліку за вказаною адресою. 28.05.2025 року від відповідача - [PERSON] , надійшла до суду заява про надсилання матеріалів справи на його електронну пошту, а саме: [INFO] . У частині першій статті 130 ЦПК України зазначено, що у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Аналіз частини шостої статті 128, частини першої статті 130 ЦПК України дає підстави для висновку, що судова повістка надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи лише у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси. У постанові Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі № 761/42977/19 (провадження № 61-1933св22) зроблено висновок, що за змістом статті 14 ЦПК України для цілей цього Кодексу офіційною електронною адресою є електронна адреса, зареєстрована в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі. Згідно з пунктом 5.8 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, офіційна електронна адреса - це сервіс електронного кабінету Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, адреса електронної пошти, зазначена користувачем в електронному кабінеті Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, або адреса електронної пошти, зазначена в одному з державних реєстрів. Як зазначалося, судова повістка надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо такої адреси у нього немає. У постанові Верховного Суду від 20 січня 2023 року у справі № 465/6147/18 (провадження № 61-8101св22) сформульовано висновок про те, що якщо учасник надав суду електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши її у заяві (скарзі), то потрібно припустити, що учасник справи бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, своєю чергою, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них. З огляду на це, суд, який комунікує з учасником за допомогою повідомлених ним засобів, діє правомірно і добросовісно. Тому потрібно виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення. Отже, оскільки відповідачем за власним волевиявленням було подано до суду заяву про надсилання матеріалів справи на його електронну адресу, а саме: [INFO] , судом здійснювалось повідомлення про дату, час та місце судового засідання, шляхом скерування судових повісток, разом з копією ухвали про відкриття провадження та копією позовної заяви з додатками до неї на вказану у заяві [PERSON] електронну адресу. Таким чином, відповідач про дату, час і місце проведення розгляду справи повідомлений належним чином, однак, у встановлений судом строк не скористався процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву, не було надано заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, про причини неявки до судового засідання суд не повідомив. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. З урахуванням викладеного, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні за відсутності сторін по справі, на підставі наявних документів в матеріалах справи та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.10.2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] укладено договір №7147327 про надання споживчого кредиту за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через Веб-сайт або Мобільний додаток «CreditPlus». Електронна ідентифікація Споживача здійснюється при вході Споживача в Особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету. При цьому, Споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС Товариства. Відповідно до умов договору, ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» надає позичальнику грошові кошти в розмірі 10500,00 грн., строком на кредитування у 360 днів, стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту. Підписуючи цей Договір, споживач підтвердив, що перед укладенням цього Договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування; б) вказана в ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на Веб-сайті; він не заперечує проти права Товариства залучати до врегулювання простроченої заборгованості колекторську компанію у разі невиконання зобов`язань за цим Договором. Тієї ж дати, 08.10.2023 року відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту, який містить: інформацію та контактні дані кредитодавця; інформацію та контактні дані кредитного посередника (за наявності); основні умови кредитування, з урахуванням побажань позичальника, зокрема: тип кредиту, суму кредиту, строк кредитування, мету отримання кредиту, спосіб та строк надання кредиту; інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для позичальника, зокрема: розмір процентної ставки, тип процентної ставки, порядок зміни процентної ставки, розмір загальних витрат за кредитом, орієнтовну загальну вартість кредиту за весь строк кредитування, розмір реальної річної процентної ставки за кредитом; порядок повернення кредиту; додаткову інформацію по кредиту; інші важливі правові аспекти. У відповідності до пунктів 2.1, 2.2 договору №7147327 про надання споживчого кредиту від 08.10.2023 року, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Сума кредиту (його частина) перераховується товариством протягом двох календарних днів з моменту укладення цього договору. Датами надання кредиту є: 08.10.2023 року або 09.10.2023 року. Судом встановлено, що картка вказана у зазначеному договорі, а саме - № [NUMBER] відкрита у АТ "Універсал Банк" на ім`я [PERSON] , на яку 08.10.2023 року було здійснено зарахування коштів на суму 10500,00 грн. за ініціативою ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», що підтверджується листом АТ «Універсал Банк» від 08.09.2025 року за №БТ/Е-12620. Вказані обставини свідчать про виконання ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» своїх зобов`язань перед відповідачем з надання останньому у кредит грошових коштів в сумі 10500,00 грн., за умовами договору №7147327 про надання споживчого кредиту від 08.10.2023 року. 25.07.2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу №25.07/24-Ф, предметом якого є відступлення права вимоги до боржників за кредитними договорами зазначених у відповідних реєстрах. Відповідно до Додатку №1 до договору факторингу, а саме витягу з Реєстру боржників від 25.07.2024 року складеного сторонами вищевказаного договору, ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» приймає від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» право вимоги за кредитним договором №7147327 від 08.10.2023 року, укладеним з [PERSON] заборгованість яка станом на день укладення цього договору становить у загальній сумі 27709,98 грн., яка складається з: заборгованості за основним боргом в сумі 9956,73 грн.; заборгованості за відсотками - 17753,25 грн. Приймання-передача права вимоги за вказаним кредитним договором від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» до ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» підтверджується наданим до суду актом прийому-передачі згідно реєстру боржників в за вказаним договором від 25.09.2023 року. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). З урахуванням викладеного, судом встановлено, що позивач - ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" на підставі укладеного договору про відступлення права вимоги №25.07/24-Ф від 25.07.2024 року набуло право вимоги за кредитним договором №7147327 від 08.10.2023 року, укладеним з [PERSON] . З наданого до суду представником позивача розрахунку заборгованості за кредитним договором №7147327 від 08.10.2023 року, укладеним з [PERSON] , у останнього станом на 24.07.2024 року наявна заборгованість у загальній сумі у загальній сумі 27709,98 грн., яка складається з: заборгованості за основним боргом в сумі 9956,73 грн.; заборгованості за відсотками - 17753,25 грн. Також, позивачем додатково до вказаного розрахунку заборгованості надано розрахунок заборгованості відсотків за вказаним кредитним договором за період з 25.07.2024 року по 02.10.2024 року, у відповідності до якого заборгованість відповідача по сплаті відсотків за даний період становить в сумі 13869,80 грн., з розрахунку 1,99% в день на суму заборгованості 9956,73 грн. Невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором зумовило звернення позивача до суду з даним позовом. Згідно положень ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст.628, 629 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди ( ч.1 ст.638 ЦК України). Згідно зі ст.634 ЦК України, договір приєднання, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України, в редакції станом на момент укладення договору, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частинами 1, 2 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобов`язання. Згідно з ч. 1, 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Згідно з ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Досліджуючи подані до суду докази, судом встановлено, що між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачем належним чином укладено кредитний договір №7147327 від 08.10.2023 року, за умовами якого [PERSON] надається у кредит грошові кошти в сумі 10500,00 грн., в якому сторони правочину одночасно погодили усі умови кредитування, у тому числі розмір кредиту, строк кредитування, нарахування і розмір відсотків, порядок повернення кредиту. Стороною відповідача під час розгляду справи не спростовувалось укладення вищевказаного договору, як і не надано доказів на підтвердження його оспорення у встановленому законом спосіб. Як вже судом встановлено, у відповідності до укладеного кредитного договору №7147327 від 08.10.2023 року, кредитні кошти перераховуються відповідачеві на поточний рахунок, визначений останнім, а саме: [NUMBER] . Відповідно до листа АТ «Універсал Банк» від 08.09.2025 року за №БТ/Е-12620 повідомлено, що на ім`я [PERSON] емітовано платіжну картку № [NUMBER] та на яку 08.10.2023 року здійснено переказ коштів на суму 10500,00 грн. за ініціативою ТОВ "Авентус Україна", що в свою чергу не спростовано стороною відповідача. За наслідком чого, суд вважає вказаний доказ належним, який підтверджує належне виконання ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» своїх зобов`язань за кредитним договором №7147327 від 08.10.2023 року з переказу кредитних коштів в сумі 10500,00 грн. на картковий рахунок відкритий на ім`я відповідача. Також, позивачем належним чином набуто право вимоги за вищевказаним кредитним договором. Отже, наведені обставини підтверджують факт звернення відповідача до фінансової установи та отримання ним кредитних коштів, що у свою чергу свідчить про виникнення між сторонами прав і обов`язків, які ґрунтуються на кредитних правовідносинах, врегульованих параграфом 2 глави 71 ЦК України «Кредит». Як вже судом встановлено, у відповідності до наданого представником позивача розрахунку заборгованості за кредитним договором №7147327 від 08.10.2023 року, укладеним з [PERSON] , у останнього станом на 24.07.2024 року наявна заборгованість у загальній сумі у загальній сумі 27709,98 грн., яка складається з: заборгованості за основним боргом в сумі 9956,73 грн.; заборгованості за відсотками - 17753,25 грн. До даної суми заборгованості позивачем додатково нараховані відсотки за період з 25.07.2024 року по 02.10.2024 року, які становлять в сумі 13869,80 грн., з розрахунку 1,99% в день нараховані на суму заборгованості 9956,73 грн. Отже, загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 41579,78 грн. Також з приводу наданого до суду розрахунку заборгованості, судом встановлено, що суму заборгованості за відсотками за кредитом нараховані виходячи з розміру відсотків погоджених між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] в укладеному договорі №7147327 про надання споживчого кредиту від 08.10.2023 року. Крім того вбачається, що ТОВ «Авентус Україна» закінчило нарахування, а позивач, яким набуто прав вимоги за кредитним договором, почав здійснювати нарахування відсотків в інший термін. Тобто нарахування здійснено другим кредитором за інший період, проте в рамках погодженого Сторонами строку договору. У даному випадку сторонами правовідносин погоджено у належній формі строк кредитування, а нарахування здійснено відповідно до погодженого строку, нараховані відсотки не носять штрафного характеру, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту - процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором. Відповідач під час розгляду справи правильність здійснення позивачем вказаного розрахунку невиконаного зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів не спростував. Крім того, відповідачем в порушення вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України не надано жодних доказів на спростування вищенаведених обставин, зокрема сплати наявної заборгованості за договором, на що посилається позивач, як на підставу своїх вимог про стягнення заборгованості, надавши на підтвердження цих обставин належні, допустимі та достовірні докази. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підлягають задоволенню, стягненню з відповідача у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору №7147327 про надання споживчого кредиту від 08.10.2023 року, підлягає на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»» заборгованість у загальному розмірі 41579,78. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню у відшкодування понесених останнім витрат зі сплати судового збору в сумі - 2422,20 грн. Згідно з ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати зокрема на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. На підтвердження здійснення витрат пов`язаних з розглядом справи позивачем надано: - договір №10/12-2024 про надання правової допомоги від 10.12.2024 року укладений між позивачем та адвокатом Столітнім Михайлом Миколайовичем; - заявка №7468 на виконання доручення до Договору №10/12-2024 від 10.12.2024 року, укладений між позивачем та адвокатом Столітнім Михайлом Миколайовичем від 11.03.2025 року; - акт №7468 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно Договору №10/12-2024 від 10.12.2024 року, укладений між позивачем та адвокатом Столітнім Михайлом Миколайовичем від 10.04.2025 року, за умовами якого банком прийнято послуги професійної правничої допомоги у рамках цивільного судочинства в суді першої інстанції по справі про стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним з [PERSON] на загальну суму 10000,00 грн. Суд бере до уваги, що судові витрати позивача на професійну правничу допомогу пов`язані з розглядом справи, в повній мірі відповідають обсягу проведеної адвокатом роботи, складності справи та критерію розумності їх розміру. Одночасно судом враховується, що відповідачем не надано жодних заперечень чи клопотань про зменшення заявлених позивачем до стягнення витрат на правничу допомогу. Приймаючи викладене, оскільки, суд прийшов до переконання про задоволення позовних вимог, то з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати з оплати правової допомоги в розмірі 10000 грн. 00 коп. Ухвалюючи рішення суду в цій справі, судом враховується, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного,

Outcome: approved