Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-18 00:00:00

I. Короткий зміст позовних вимог. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 28.04.2025 позивач ПАТ «ЧЕРКАСИОБЛЕНЕРГО» звернулося до Уманського міськрайонного суду Черкаської області із вищезазначеним позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10.08.2024 [PERSON] керуючи автомобілем «Fiat Croma» д.н.з. [NUMBER] не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням, при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечно, здійснив наїзд на опору лінії електропередачі №3/3 ВСП «Уманські енергетичні мережі». В результаті ДТП опора ліній електропередач була пошкоджена. Згідно з постановою Уманського міськрайонного суду від 11.09.2024 винуватим у ДТП визнано відповідача. Сума завданої шкоди становить 23355,56 грн., яка залишається невідшкодованою. У зв`язку з цим позивач, посилаючись на приписи цивільного законодавства, просить суд стягнути з відповідача матеріальні збитки в сумі 23355,56 грн. та судовий збір у розмірі 3028 грн. 16.07.2025 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній вказані обставини не оспорює, разом з тим вказує, що на час ДТП його цивільно-правова відповідальність була застрахована у ПАТ «НАСК «ОРАНТА», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АТ/4703288. Відповідач повідомив страховика про страховий випадок 10.08.2024. Таким чином, [PERSON] вважає, що обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної ПАТ «ЧЕРКАСИОБЛЕНЕРГО» має нести ПАТ «НАСК «Оранта», як страховик у якого виник обов`язок з відшкодування вказаної шкоди, розмір якої не перевищує ліміт його відповідальності. Тобто [PERSON] є неналежним відповідачем у справі, і, оскільки позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, вважає, що суд має відмовити в задоволенні позову. Також просить стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу. 31.07.2025 до суду від ПАТ «ЧЕРКАСИОБЛЕНЕРГО» надійшла відповідь на відзив, у якій вказано, що відповідач не повідомляв ВСП «Уманські енергетичні мережі» про те, що уклав договір страхування, жодного разу не звертався до позивача як винна особа щодо досудового врегулювання спору. Позивач вважає, що [PERSON] безпосередньо несе відповідальність за шкоду, яку завдав, тому просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 24 червня 2025 року було відкрите провадження у даній справі, а також роз`яснено відповідачу право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Розгляд справи по суті вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Копію ухвали про відкриття провадження було направлено позивачу до його електронного кабінету 24 червня 2025 року. Відповідачу копію ухвали про відкриття провадження було надіслано 27 червня 2025 року рекомендованим листом, який він отримав 08.07.2025, про що свідчить підпис в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення №0690920130921. Інших заяв, клопотань від учасників справи до суду не надходило. ІІІ. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви та висновки суду. Вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11.09.2024 у справі № 705/4656/24 визнано винуватим [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Постанова набрала законної сили 24.09.2024. Під час розгляду вказаної справи про адміністративне правопорушення встановлено, що [PERSON] 10.08.2024 о 16 год. 00 хв. в с. Доброводи Уманського району по вул. Незалежності 16, керуючи автомобілем «Fiat Croma» д.н.з. [NUMBER] , не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням, при зміні напрямків руху не переконався, що це буде безпечно, здійснив наїзд на електроопору №3/3 Уманських ЕМ. В результаті ДТП автомобіль та елекроопора отримали пошкодження. Своїми діями [PERSON] порушив п. 2.3б, 12.1, 10.1 ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. Згідно з п. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, суд вважає, що внаслідок дій [PERSON] була пошкоджена опора лінії електропередачі № 3/3 (ПЛ-0,4кВ Л-3 від КТП-174, інвентарний №131111), яка знаходиться на балансі Уманських енергетичних мереж. Витрати на відновлення опори лінії електропередачі № 3/3 становлять 23355, 56 грн., що підтверджено копією акта приймання виконаних будівельних робіт № 02/04/2024 за 01.08.2024-31.08.2024. Відповідно до ч.1 п.3 ст.11 ЦК України, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого майнового права; ч.2 п.п.8, 9 вказаної статті способами захисту цивільних прав можуть бути відшкодування майнової та моральної шкоди. Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені постановою у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, не підлягають повторному встановленню при розгляді справи між тими самим сторонами. Також не підлягає доказуванню вина особи, яка вже встановлена постановою у справі про адміністративне правопорушення. Оскільки постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11.09.2025 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення, то дана обставина, у відповідності до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України (обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом), доказуванню не підлягає. Згідно ч.1 ст.1166 ЦК - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, за приписами якої однією з підстав виникнення зобов`язання є заподіяння шкоди (деліктне/позадоговірне зобов`язання). Таким чином, за приписами п.1 ч.1 ст.1188 ЦК та ч.1 ст.1166 ЦК України, сукупність яких має застосовуватись до спірних правовідносин, що виникли з заподіяння шкоди джерелом підвищеної небезпеки, у позивача виникло право вимагати повного відшкодування завданої йому шкоди, а у заподіювача шкоди виникло деліктне зобов`язання по її відшкодуванню. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року за №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між такими діями і шкодою є безпосередній причинний зв`язок. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду) лише у випадку , якщо він доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Натомість обов`язок доказувати відсутність підстав для покладення відповідальності по відшкодуванню шкоди закон покладає на її завдавача. Оскільки заподіювачем шкоди був водій [PERSON] , то зобов`язання по відшкодуванню завданої позивачу шкоди виникло безпосередньо у нього як у заподіювача шкоди і володільця джерела підвищеної небезпеки на час ДТП, в якій заподіяно шкоду. Отже, відповідач, як особа, яка своїми протиправними діями завдав шкоди позивачу, зобов`язаний відшкодувати завдану ним шкоду у повному розмірі, якщо не доведе, що шкоду завдано не з його вини. У даному випадку судовим рішенням - постановою про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП - встановлено вину відповідача у вчиненні ДТП і, відповідно, заподіяння шкоди майну позивача внаслідок неправомірних (винних) дій. Таким чином, відповідач є відповідальним за шкоду, завдану його протиправними діями. Підстав для звільнення відповідача від відповідальності у даному випадку немає. Щодо тверджень [PERSON] про те, що він є неналежним відповідачем, оскільки його цивільно-правова відповідальність на момент ДТП була застрахована у ПАТ «НАСК «ОРАНТА», що підтверджується копією Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АТ/4703288, тому відповідальність покладається на страховика, суд зазначає наступне. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. При цьому потерпілому, як кредитору, належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав. Хоча цивільно-правова відповідальність страхувальника на момент вчинення ДТП була застрахована, однак право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. Відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Аналогічний правовий висновок, наведений у постанові Верховного Суду України від 26.10.2016 у справі № 6-954цс16та Верховного Суду у постановах: № 204/5314/18 від 25.11.2021 року; № 208/2600/17 від 27.10.2021 року. Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери\~обов`язкового\~страхування відповідальності\~належить цивільно-правова\~відповідальність власників\~наземних транспортних\~засобів згідно\~зі спеціальним\~законом -\~ЗУ «Про\~обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів». Цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення здійснення виплати за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб під час використання наземних транспортних засобів в Україні. Згідно зі ст.5 вищевказаного Закону страховим випадком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої у особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, виник обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб. За змістом ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату в межах страхової суми відповідно до цього Закону. З огляду на вищенаведене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок щодо страхового відшкодування. Відповідно до ст.511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, установлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно із ч.ч.1, 4 ст.636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене право потерпілого на відшкодування за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування в деліктному зобов`язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди й цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, у розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Зважаючи на вищевикладене, беручи до уваги те, що майнова шкода позивачу завдана з вини [PERSON] , суд вважає за необхідне стягнути з останнього шкоду, завдану ПАТ «ЧЕРКАСИОБЛЕНЕРГО»» в розмірі 23355, 56 грн. VI. Розподіл судових витрат між сторонами. Враховуючи висновок суду про задоволення позову, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати у виді судового збору в розмірі 3028 грн. 00 коп.

Outcome: approved