Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-11 00:00:00

26.06.2025 представник ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» - Підлетейчук М.М. через систему "Електронний суд" подав до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області позовну заяву, в якій просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 1325-7032 від 03.01.2024 в розмірі 31500,00 грн. та судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що відповідно до укладеного електронного договору 1325-7032 від 03.01.2024, [PERSON] отримала кредит у розмірі 6300,00 грн строком на 300 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,50% в день, промо % - ставка 0,50%, базовий період 14 днів. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою своїх зобов`язань за кредитним договором у встановленому договором порядку та строки, з врахуванням програми лояльності позивача, на день звернення з позовом до суду має заборгованість в сумі 31500,00 грн, яку позивач просив стягнути з відповідачки, а також судові витрати по справі у сумі 2422,40 грн. Ухвалою суду від 02.07.2025 відкрито спрощене позовне провадження у даній справі та призначено судове засідання. 08.07.2025 відповідачка [PERSON] подала відзив на позовну заяву, в якому просила зменшити їй розмір суми до стягнення, та у разі задоволення позову розстрочити їй виконання рішення. В судове засідання представник позивача не прибув, однак в поданій заяві просив суд розглядати справу без його участі, на підставі доказів, які містяться у матеріалах справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не прибула, однак через канцелярію суду подала заяву в якій просила проводити розгляд справи без її участі, просила суд врахувати її доводи щодо обставин справи, які викладені у відзиві. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 03.01.2024 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] було укладено електронний кредитний договір про відкриття кредитної лінії № 1325-7032, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит в сумі 6300,00 грн на указаний нею банківський рахунок зі сплатою 2,50% за кожен день користування кредитом. Цей договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачкою договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором С5344 (а.с.17-31.). Такі дії сторін повністю узгоджуються з вимогами ст. 6, 627 ЦК України та ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов договору про відкриття кредитної лінії № 1325-7032, [PERSON] отримала від позивача кредит для задоволення особистих потреб у розмірі 6300,00 грн, на строк кредитування 300 днів, базовий період - 14 день, промо % ставка - 0,50 % в день, стандартна % ставка - 2,50 % в день (а.с.17-31). Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» від 23.05.2025 (а.с.30) за допомогою системи LIQPAY здійснено платіж 2340215350 на платіжну картку [NUMBER] за договором 1325-7032 на суму 6300,00 грн. Перерахування коштів відповідачу, також підтверджується довідкою ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (а.с.48). Як вказує представник позивача у поданому позові, що [PERSON] не виконує свої зобов`язання з повернення кредитних коштів, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість за кредитним договором. Із розрахунку заборгованості станом на 23.05.2025 вбачається, що загальний розмір заборгованості [PERSON] становить 51786,00 грн., а саме: 6300,00 грн. прострочена заборгованість за кредитом та 45486,00 грн. прострочена заборгованість за нарахованими процентами. Разом з тим, кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності, а саме часткового списання заборгованості за нарахованими відсотками в сумі 20286,00 грн. А тому, сума заборгованості [PERSON] перед позивачем, що підлягає стягненню, становить 31500,00 грн. Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення ЦК України про зобов`язання та параграфом 2 Глави 71 ЦК України "Кредит". Так, ч. 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно з частиною 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Частина 5 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію"). Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Договір про надання споживчого кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Саме така позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 , від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20, від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20. Так, на підтвердження існування договірних відносин позивачем по справі було надано договір про відкриття кредитної лінії № 1325-7032 від 03.01.2024, додаткову угоду, паспорт споживчого кредиту, правила відкриття кредитної лінії. Усі документи підписані відповідачем [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором С5344. Відтак, підписавши вказаний договір, відповідачка добровільно погодилась на визначені у ньому умови кредитування, взяв на себе відповідні зобов`язання. Таким чином, стороною позивача доведено, укладення кредитного договору між сторонами. Враховуючи те, що судом встановлено факт укладення між позивачем та відповідачем [PERSON] кредитного договору, встановлено факт отримання відповідачем коштів за договором кредиту та факт їх неповернення відповідачем у відповідності до умов вказаних у договорі та у строки визначені сторонами, тому суд дійшов висновку про під ставність позову щодо стягнення суми заборгованості за кредитом та відсотками. Розрахунок суми заборгованості відповідає умовам кредитного договору, докази зворотнього у суду відсутні. Разом з тим, суд відхиляє прохання відповідачки, яке зазначене у відзиві на позов, а саме щодо зменшення розміру суми стягнення заборгованості, з врахуванням скрутного становище відповідачки та її соціального статусу, зокрема через те, що ст. 551 ЦК України передбачено, що суд може зменшити лише розмір неустойки, яка в даному випадку відсутня у договірних зобов`язаннях сторін у справі. Більше того, як вже зазначалось у мотивувальній частині рішенні суду, позивачем застосовано до відповідачки програму лояльності, внаслідок якої, з [PERSON] частково списались нараховані проценти за кредитом, а саме в сумі 20286,00 грн. Таким чином, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю. Одночасно, [PERSON] у поданому відзиві на позовну заяву, просила суд розстрочити їй виконання даного рішення. Так, відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Згідно ч. 4 ст. 435 ЦПК України, суд, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, враховує: щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан. Розглянувши наведені в обґрунтування та надані докази до заяви про розстрочку виконання судового рішення доводи заявника, суд вважає доведеними доводи відповідачки щодо свого матеріального стану, який свідчить про наявність обставини, які істотно ускладнюють виконання рішення суду, а саме відсутність достатнього доходу, наявність у відповідачки інвалідності, а тому суд вбачає необхідність у розстрочці виконання рішення суду на 12 місяців. Згідно з п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп. Згідно копії пенсійного посвідченням № [NUMBER] серії [NUMBER] від 20.07.2016, [PERSON] є інвалідом ІІ групи довічно. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується ст. 141 ЦПК України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 цієї статті). Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору, про що вказано у постанові ВСУ від 01.03.2017 року по справі№ 6-152цс17 та абз. 2 п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах». Таким чином, обов`язок відповідача щодо відшкодування позивачу витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору враховуючи, що рішення задоволено поністю, у розмірі 2422,00 грн, в силу вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК та п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» переходить до держави і має бути здійснений у встановленому законом порядку. З огляду на наведене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого судового збору задоволенню не підлягають, а компенсуються за рахунок держави у сумі 2422,40 грн

Outcome: approved