Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-16 00:00:00

ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулося до суду з вищезазначеним позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість у розмірі 18 960,00грн. та понесенні судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 18.07.2021 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №5048924. ТОВ «Мілоан» зобов`язання виконало та надало відповідачу кредитні кошти. 18.10.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №77-МЛ, у тому числі і до відповідача. У зв`язку із невиконанням відповідачем умов договору, наявна заборгованість у розмірі 18 960,00 грн., а саме: за тілом кредиту 4 000,00 грн.; за відсотками 13 800,00 грн.; за комісією 1 160,00грн. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 08.07.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 01.08.2025 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що останній проти позовних вимог частково заперечує, зокрема зазначає, що позовні вимоги визнає частково, а саме на суму 14\~960,00 грн., яка складається з 4\~000,00 грн. тіла кредиту, 1\~800,00 грн. - процентів за користування кредитом за період з 19.07.2021 року по 02.08.2021 року, 8\~000,00 грн. сукупної суми неустойки (штраф, пеня), що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору відповідно до ч.3 ст.21 Закону України «Про споживче кредитування» та 1\~160,00 грн. комісії. Крім того, відповідач заперечує щодо суми витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7\~000,00 грн., оскільки вважає її непропорційною та необґрунтованою, просить суд зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу і визначити їх у розмірі 2\~422,40 грн. Щодо розподілу судових витрат, відповідач вважає, що вони мають бути покладені на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 07.08.2025 року до суду від представника позивача надійшли пояснення на відзив на позовну заяву, з яких вбачається, що вважає аргументи у відзиві на позовну заяву відповідача безпідставними та такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за невиконане зобов`язання за кредитним договором. Крім того, позивач зазначає, що згідно договору про споживчий кредит №5048924 від 18.07.2021 року розмір процентів за користування позикою визначений його умовами, зокрема: п.1.5.2 договору проценти за користування кредитом 1\~800,00 грн., які нараховуються за ставкою 3.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. У відповідності до п.2.2.3 договору проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.6 цього договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п.1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п.1.3, запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандарту (базову) ставку встановлену п.1.6 договору. 08.08.2025 року до суду від відповідача надійшли заперечення на пояснення представника позивача на відзив на позовну заяву, в яких відповідач зазначає, що позивачем у відповіді на відзив (поясненнях на відзив) наведені аргументи, тотожні тим, що і у позовній заяві. Однак позивачем не наведені аргументи щодо застосування положень ч.3 ст.21 Закону України «Про споживче кредитування», якою встановлено, що сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце судового розгляду завчасно та належним чином, надав суду заяву про підтримання позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судовому засіданні визнав, що брав кошти, не заперечував щодо позовних вимог в частині тіла кредиту та суми комісії, підтримав позицію викладену у своєму відзиві на позовну заяву. Заслухавши відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.13 ЦПК України,\~суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за звернення\~особи,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим кодексом\~випадках.\~Статтею12 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 18.07.2021 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №5048924. 18.10.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №77-МЛ, у тому числі і до відповідача. У зв`язку із невиконанням відповідачем умов кредитного договору, наявна заборгованість, що не заперечує сам відповідач. Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч.1 ст.207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. За змістом ст.ст.626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.\~638\~ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526\~ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1077\~ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Як вбачається з п.1.2 договору про споживчий кредит №5048924 від 18.07.2021 року сума кредиту наданого відповідачу [PERSON] складає 4 000,00 грн. Відповідно до п.1.5.1 комісія за надання кредиту складає 1\~160,00 грн., яка нараховується за ставкою 29.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Згідно п.1.5.2 проценти за користування кредитом складають 1\~800,00 грн., які нараховуються за ставкою 3.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно п.1.6 стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п.2.3.1.2 договору про споживчий кредит №5048924 від 18.07.2021 року пролонгація на стандартних (базових) умовах передбачає, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом,загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 договору. У випадку, якщо позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування а пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах. Отже, сторони договору погодили продовження строку кредитування на стандартних (базових) умовах у випадку, якщо позичальник не повернув тіло кредиту та продовжує користуватися кредитним коштами після 02.08.2021 року. Таким чином, за цей період кредитодавець вправі нараховувати проценти за користування кредитом, виходячи з стандартної (базової) процентної ставки, що становить 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (з правом нараховувати проценти за користування кредитом після спливу строку, встановленого у п. 1.3 договору, погодився Верховний Суд у постанові від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20). Зважаючи на те, що позичальник [PERSON] не повернув тіло кредиту та продовжив користуватись кредитними коштами після 02.08.2021 року, за умовами п. 2.3 договору про споживчий кредит від 18.07.2021 року №5048924 вважається, що строк кредитування продовжено, а тому кредитодавець управі нараховувати проценти за користування до моменту повернення позичальником тіла кредиту. Відповідно ст.610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч.1 ст.612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1 ст.625 ЦК України). У відзиві на позовну заяву, стверджуючи, що умови кредитного договору в частині визначення процентної ставки за користування кредитом та порядку нарахування процентів є несправедливими, відповідач покликався на: норму абз.1 ч.3 ст.21 Закону України "Про споживче кредитування", якою передбачено, що сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. За змістом ст.ст. 610, 611, 612\~ЦК України невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, установлених договором або законом. Цивільно-правова та господарсько-правова відповідальність - це покладення на правопорушника встановлених законом негативних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового обов`язку, що узгоджується з нормами ст.610\~ЦК України та ст.216 ГК України. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п.3 ч.1 ст.611 ЦК України). Натомість проценти за кредитом - це плата, яка встановлена у кредитному договорі за користування кредитними коштами (ст.ст. 536, 1056-1 ЦК України). Таким чином, відповідач у своєму відзиві на позовну заяву помилково ототожнює проценти як плату за користування кредитними коштами (п.п. 1.5-1.7, 2.3 договору про споживчий кредит від 18.07.2021 року №5048924) з неустойкою, яка має подвійну правову природу та є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником. З огляду на викладене суд відхиляє доводи відповідача щодо того, що умови договору про споживчий кредит від 18.07.2021 року №5048924 в частині визначення процентної ставки за користування кредитом та порядку нарахування процентів є несправедливими, оскільки положення абз.1 ч.3 ст.21 Закону України «Про споживче кредитування» стосуються неустойки за договором про споживчий кредит, а не процентів за користування кредитними коштами. Також суд звертає увагу на те, що цивільним законодавством України не передбачено можливості зменшувати судом процентів за користування кредитом, на відміну від неустойки (ч.3 ст.551 ЦК України). Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про споживчий кредит №5048924 від 18.07.2021 року в розмірі 18 960,00 грн., а саме: за тілом кредиту 4 000,00 грн.; за відсотками 13 800,00 грн.; за комісією 1 160,00грн. Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Так, як вбачається з матеріалів справи позивачем в особі представника було заявлено вимогу про компенсацію судових витрат на правничу допомогу у сумі 7000,00 грн. В обґрунтування якої додано договір про надання правової допомоги №0206 від 02.06.2025 року, детальний опис наданих послуг за період з 09.06.2025 року по 16.06.2025 року, до Акту №385 за договором про надання правової допомоги №0206 від 02.06.2025 року Таким чином, суд приходить до висновку, що ця вимога обґрунтована, однак підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке. Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу. Згідно частин 3, 8 статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ч.2 ст.137 ЦПК України). Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009. Статтями 26, 27 Закону України\~«Про адвокатуру\~і адвокатську\~діяльність» визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК України). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані: детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги. Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Надані документи відповідно до положень статей 15, 77ЦПК\~України є належними доказами сплати грошових коштів за надання професійної правничої допомоги у даній справі. Таким чином, у відповідності до вимог ст.137 ЦПК України, представником позивача надано детальний опис виконаних робіт (наданих послуг). Враховуючи вищевикладене та складність справи, з урахуванням виконаної адвокатом роботи (позов поданий дистанційно через систему Електронний суд, представник позивача участі у судових засіданнях не приймав), застосовуючи принципи співмірності та розумності розміру судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає за можливе стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000,00грн. Крім того, у відповідності до ч.1 ст.141ЦПКУкраїни суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 2422,40 грн. Відповідно до ч.1 ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позовних вимог, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial