Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-17 00:00:00

ТОВ «ВІН ФІНАНС» звернулося до суду з даною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 27.04.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (ТОВ «Авентус Україна») та гр. [PERSON] (позичальник, відповідач) укладено договір про надання фінансового кредиту № 832361. ТОВ «Авентус Україна» виконав умови договору про надання фінансового кредиту № 832361 від 27.04.2019 та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі передбаченому в договорі, а відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми позики та сплати пені і комісії, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед новим кредитором ТОВ «ВІН ФІНАНС» на загальну сума заборгованості в розмірі 17570,00 грн. 12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС») укладено договір факторингу № 1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами. Відповідно до п.2.2 договір факторингу № 1 від 12.04.2018 окрім іншого зазначено: у випадку укладення сторонами більш ніж одного реєстру прав вимоги кожен наступний реєстр прав вимоги є самостійним додатком та не замінює попередній. 12.04.2018 укладено додаткову угоду № 24 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги № 24 від 21.08.2019 про те, що на умовах вищезазначеного договору право вимоги до ряду боржників в тому числі до [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту № 832361 від 27.04.2019 перейшло до нового кредитора - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС»). Договір про надання фінансового кредиту № 832361 від 27.04.2019 укладений в електронній формі відповідно до закону України «Про електронну комерцію». У зв`язку з чим просять стягнути з відповідачки заборгованість з наданим кредитом в розмірі 22994,67 грн, яка складається з 5000,00 грн заборгованість з кредитом, 10170,00 грн проценти, 2400,00 грн штраф, 3841,93 грн інфляційні витрати та 1582,74 грн 3% річних, та понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн та 5000,00 грн професійної правничої допомоги. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просили суд розглядати справу за його відсутності та згодні на заочний розгляд справи. Відповідачка, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, не повідомила суд про причини неявки; відзиву на позов не подавала. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 27.04.2019 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 832361, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 5000,00 грн строком на 30 днів, які були перераховані на рахунок відповідачки безготівковим шляхом, що підтверджено довідкою від 07.05.2025 №5590-ВП (арк. справи 18-26). Договір про надання фінансового кредиту № 832361 від 27.04.2019 укладений в електронній формі відповідно до закону України «Про електронну комерцію». [PERSON] кредит не повернула в строки, визначені договором, відтак виникло зобов`язання щодо його повернення на умовах визначених зазначеним договором та законом. 12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС») укладено договір факторингу № 1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами. 12.04.2018 укладено додаткову угоду № 24 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги № 24 від 21.08.2019 про те, що на умовах вищезазначеного договору право вимоги до ряду боржників в тому числі до [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту № 832361 від 27.04.2019 перейшло до нового кредитора - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» ( наразі ТОВ «ВІН ФІНАНС»). Відповідно до зазначеного реєстру прав вимоги № 24 до позивача перейшло право вимоги до відповідачки в сумі 7700,00 грн. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так, з позовними вимогами до відповідачки в розмірі 22994,67 грн, яка складається з 5000,00 грн заборгованість з кредитом, 10170,00 грн проценти, 2400,00 грн штраф, 3841,93 грн інфляційні витрати та 1582,74 грн 3% річних, суд в повній мірі не погоджується з наступних підстав. Відповідно до п. 1.1. договору № 832361 від 27.04.2019 позикодавець надав позичальнику позику в розмірі 5000,00 грн строком на 30 днів зі сплатою відсотків у розмірах, передбачених п. 1.3.1. та 1.3.2.. Водночас, п. 4.5. сторони погодили граничний розмір штрафу у випадку прострочення повернення суми позики, який становить не більше 2500,00 грн. Тобто сторонами договору визначено вартість позики, строк її надання та відповідальність за прострочення повернення суми позики. В матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості за період з 27.04.2019 по 21.08.2019, за який нараховувалися проценти та розмір штрафу (10170,00 грн проценти, 2400,00 грн штраф). Як передбачено\~ст. 627 ЦК України, відповідно до\~ст. 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52\~Цивільного Кодексу України. Відповідно до положень\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно із\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч. 2 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Велика Палата Верховного Суду в постанові від 31.10.2018 р. у справі № 202/4494/16-ц зробила висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 року у справі № 912/1120/16, рішенні Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі №444/9519/12. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ст.1050 ЦК України. Отже, як встановлено з матеріалів справи, після відступлення права вимоги за вищевказаним договором позики позивачу, останній здійснював нарахування процентів та штрафу вже після строку кредитування, визначений умовами договору, а саме 30 денний термін. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Вказані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Таким чином, відповідно до умов договору № 832361 від 27.04.2019 заборгованість відповідачки становить 11643,93 грн: 5000,00 грн заборгованість за наданою позикою та 2700,00 грн заборгованість по відсоткам за користування позикою, що відповідає розрахунку заборгованості за вказаний період кредитування, а також реєстру прав вимоги №24 від 21.08.2019 та розрахунку заборгованості ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» станом на дату відступлення права вимоги, а також 2500,00 грн штраф (п. 4.5. Договору). Позивачем також заявлено вимогу до відповідачки відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України та надано розрахунок цієї вимоги за період з 23.02.2019 по 23.02.2022. Проте суд не погоджується з вказаним розрахунком, а саме в частині зазначеного в ньому періоду розрахунку з 23.02.2019, що суперечить встановленим обставинам у справі, позаяк на вказану дату позика відповідачкою не була прострочена, а прострочення виникло з 27.05.2019, та відповідно в частині визначення суми розрахунку інфляційних втрат та 3% річних, яка повинна розрахуватися з суми боргу 11643,93 грн. Таким чином, вимоги за ч. 2 ст. 625 ЦК України підлягають частковому задоволенню в розмірі 2212,35 грн інфляційне збільшення (11643,93 х 1,19 - 11643,93) та 959,89 3% річних, розрахований за період з 27.05.2019 по 23.02.2022. За таких обставин справи, суд всебічно та повно з`ясував обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів окремо кожного, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідачки підлягає стягненню заборгованість в розмірі 14\~816,17 грн. Згідно ст.133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 8 ст.141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано договір про надання правової допомоги №33 від 22.03.2024, додаткова угода до договору №33 від 22.03.2024, детальний опис робіт (наданих послуг), відповідно до якого витрати позивача склали 5000,00 грн. З огляду на викладене, у зв`язку із частковим задоволенням позову, виходячи з приписів ст.141 ЦПК України, судові витрати підлягають розподілу, а саме пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у такому розмірі: 1560,75 грн судового збору та 3221,50 грн витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: partial