Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Козелецького районного суду Чернігівської області з позовною заявою до сімейного лікаря Комунального некомерційного підприємства «Козелецький центр первинної медико-санітарної допомоги» Козелецької селищної ради Ковальчука Дмитра Васильовича про визнання бездіяльності протиправною, яка полягає в порушенні Стандартів медичної допомоги «Коронавірусна хвороба (СОVID-19)» при діагностиці та лікуванні коронавірусної хвороби подружжю [PERSON] та [PERSON] . Позовні вимоги мотивує тим, що 26.06.2018 підписав із сімейним лікарем Комунального некомерційного підприємства «Козелецький центр первинної медико-санітарної допомоги» Козелецької селищної ради Ковальчуком Дмитром Васильовичем Декларацію № 0000-838Н-А7МЕ про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу. 20, 25, 27, 28 жовтня 2021 року позивач чотири рази звертався до сімейного лікаря Комунального некомерційного підприємства «Козелецький районний центр первинної медико-санітарної допомоги» [PERSON] із підозрою на СОVID-19. Лікар помилково вважав, що хвороба ГРВІ та систематично не призначав ПЛР-тесту на СОVID-19. 28 жовтня позивачем здані зразки матеріалу для тестування. 29 жовтня лабораторно підтверджено СОVID-19. З дня виявлення хвороби лікар [PERSON] не повідомив позивача про діагностований СОVID-19, не прийняв рішення про лікування в амбулаторних умовах, що сприяло подальшому негативному розвитку захворювання та призвело до настання у хворого та його дружини тяжких наслідків, не запропонував підписати «Інформовану згоду на медичну допомогу», не здійснив моніторинг особи, яка мала контакт із хворим, - дружини [PERSON] , не поінформував Центр контролю профілактики хвороб МОЗ про результат лікування підтвердженого випадку СОVID-19. Таким чином лікар [PERSON] грубо порушив стандарти «Коронавірусна хвороба (СОVID-19)». Зі свого боку відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому вважає необґрунтованими доводи позивача: СОVID-19 є хворобою ГРВІ, яку і було діагностовано в пацієнта, останньому було призначено симптоматичне лікування, вітамінотерапію та рясне пиття, п. 7 Порядку призначення та застосування лікарських засобів для лікування коронавірусної хвороби СОVID-19, затвердженого Наказом МОЗ України від 30.06.2020 № 1482, не зобов`язує лікаря запропонувати пацієнту підписати «Інформовану згоду на медичну допомогу», підстави для моніторингу стану здоров`я дружини [PERSON] не було у зв?язку з відсутністю звернень такої особи за медичною допомогою, положення щодо інформування лікарем Центру контролю профілактики хвороб МОЗ про результат лікування підтвердженого випадку СОVID-19 відсутнє у «Стандартах медичної допомоги «Коронавірусна хвороба (СОVID-19)», затверджених Наказом МОЗ України № 2122 від 17.09.2020. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідач та його представник позовні вимоги не визнали та просили суд в задоволенні таких відмовити. Під час судового розгляду цивільної справи встановлено, що 26.06.2018 [PERSON] підписав Декларацію № 0000-838Н-А7МЕ про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу. Відповідно до неї лікарем, який надає первинну медичну допомогу, є [PERSON] , надавачем первинної медичної допомоги є КНП «Козелецький центр первинної медико-санітарної допомоги» Козелецької районної ради (далі КНП «КЦПМСД»). Відповідно до копії медичної документації КНП «КЦПМСД» первинний прийом лікарем [PERSON] пацієнта [PERSON] відбувся 20.10.2021, під час якого було діагностовано R74 гостру інфекцію дихальних шляхів, стан пацієнта відносно задовільний. Згідно з копією медичної документації КНП «КЦПМСД» первинний прийом лікаря від 25.10.2021 вбачається, що у позивача діагностовано R78 гострий бронхіт/бронхіоліт. Відповідно до копії результату аналізу № 088325C від 28.10.2021 молекулярно генетичного дослідження проби на наявність РНК вірусу SARS-CoV-2 встановлено позитивний результат щодо захворювання СОVID-19 у [PERSON] . Згідно з відповіддю генерального директора КНП «КЦПМСД» № 205 від 29.08.2024, після підтвердження випадку СОVID-19 у [PERSON] записи до реєстру не вносились, оскільки останній не звертався до лікаря [PERSON] . Випадок захворювання у пацієнта зареєстрований у формі первинної облікової документації № 060/о. [PERSON] 26.10.2021 звертався в поліклінічне відділення КНП «Козелецька ЛІЛ» для проходження флюорографії (ФОГК від 26.10.2021 № 34122 серце та легені в нормі), що підтверджується копією листа КНП Козелецька ЛІЛ» від 09.12.2021 № 1641 Сімейний лікар [PERSON] лікування СОVID-19 пацієнту [PERSON] після отримання позитивного молекулярно генетичного дослідження проби на наявність РНК SARS-CoV-2 не проводив, оскільки зв`язку з [PERSON] не було (копії листів КНП «КЦПМСД» від 06.10.2023 № 288, від 06.11.2023 № 341). Згідно з відповіддю НСЗУ на запит позивача від 01.08.2024 щодо отримання інформації, яка міститься в Реєстрі медичних записів, записів про направлення та рецептів центральної бази даних електронної системи охорони здоров?я, медичні записи, пов`язані з гострою респіраторною хворобою СОVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, стосовно [PERSON] відсутні. Судом досліджено Стандарти медичної допомоги «Коронавірусна хвороба (СОVID-19)», затверджені Наказом МОЗ України № 722 від 28.03.2020, протокол «Надання медичної допомоги для лікування Коронавірусної хвороби (СОVID-19)», затверджений Наказом МОЗ України № 762 від 02.04.2020, Порядок призначення та застосування лікарських засобів для лікування коронавірусної хвороби (СОVID-19), затверджений Наказом МОЗ України № 1482 від 30.06.2020, інформацію МОЗ України від 18.08.2025 № 28/4358 щодо надання роз`яснень на Запит [PERSON] . У судовому засіданні свідок дружина позивача - [PERSON] показала, що відповідач з 2018 року є сімейним лікарем її сім`ї. У жовтні 2021 року був пік пандемії на корона вірусну хворобу. 20.10.2021 звернулися з чоловіком до лікаря [PERSON] . Чоловік мав головний біль, слабкість температуру, кашель. Лікар прослухав. Просили швидкий тест на корона вірусну хворобу. Лікар відмовив, оскільки не було тестів, сказав, що ГРВІ. 23.10.2021 пішли знову до лікаря, однак його не було. 25.10.2021 [PERSON] встановив підозру на бронхіт, призначив флюорографію. 27.10.2021 зношу прийшли на прийом до лікаря, попросили швидкий тест, адже чоловіку не кращало. Він дав направлення на ПЛР-тест, який зробили наступного дня. Чоловіку все гіршало. 29.10.2021 надійшла СМС про отримання результату ПЛР-тесту. Потім по телефону повідомили про позитивний результат на ковід. За подальшим лікуванням не зверталися, оскільки ніяких дій не було вчинено щодо лікування чоловіка. [PERSON] так і не подзвонив. Статтею 49 Конституції України передбачено, що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Відповідно до п. д, і, ї ч. 1 ст. 6 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» (далі - Закону) кожний громадянин України має право на охорону здоров`я, що передбачає: кваліфіковану медичну та реабілітаційну допомогу із забезпеченням належного рівня захисту персональних даних, включаючи вільний вибір лікаря та фахівця з реабілітації, вибір методів лікування та реабілітації відповідно до рекомендацій лікаря та фахівця з реабілітації, вибір закладу охорони здоров`я, а також доступ до необхідних лікарських засобів та медичних виробів у порядку, встановленому законодавством; відшкодування заподіяної здоров`ю шкоди; оскарження неправомірних рішень і дій працівників, закладів та органів охорони здоров`я. Згідно із ч. 1 ст. 33 Закону медична допомога надається відповідно до медичних показань професійно підготовленими медичними працівниками, які перебувають у трудових відносинах із закладами охорони здоров`я, що забезпечують надання медичної допомоги згідно з одержаною відповідно до закону ліцензією, та фізичними особами - підприємцями, які зареєстровані та одержали відповідну ліцензію в установленому законом порядку і можуть перебувати з цими закладами у цивільно-правових відносинах. Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону лікуючий лікар - лікар закладу охорони здоров`я або лікар, який провадить господарську діяльність з медичної практики як фізична особа - підприємець і який надає медичну допомогу пацієнту в період його обстеження та лікування. Згідно із ч. 3 ст. 34 Закону обов`язками лікуючого лікаря є своєчасне і кваліфіковане обстеження та лікування пацієнта. У протилежному випадку надання несвоєчасної або некваліфікованої медичної допомоги є протиправною поведінкою медичного працівника. Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Неналежним відповідачем є особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Статтею 51 ЦПК України передбачено порядок заміни неналежного відповідача. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідача й обґрунтування позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (Висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц). Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.10.2023 в справі № 300/808/19, постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.12.2023 в справі № 363/2300/20, постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.12.2023 в справі № 753/8710/21). Вирішуючи спір, суд залежно від характеру правовідносин зобов`язаний визначити суб`єктний склад спору і норми матеріального права, які підлягають застосуванню, та, встановивши факт пред`явлення позову до неналежного відповідача, відсутність клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем, незалучення до участі у справі співвідповідача, суд відмовляє в задоволенні позову саме із зазначених підстав (такий за змістом висновок викладено в п. 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09. 2022 у справі № 125/2157/19). У даній категорії справ (у спорах, що виникають у сфері охорони здоров`я) належним відповідачем є заклад охорони здоров`я або фізична особа-підприємець, яка здійснює господарську діяльність з медичної практики, у трудових відносинах з якими перебуває медичний працівник. Лікуючий лікар залучається у справу як третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Відповідач у справі [PERSON] є медичним працівником (лікарем), який перебуває у трудових відносинах із закладом охорони здоров`я, що забезпечує надання медичної допомоги, - КНП КЦПМСД Козелецької селищної ради. Саме останній має бути належним відповідачем у справі. Суд, установивши факт пред`явлення позову до неналежного відповідача, неподання позивачем клопотання про заміну первісного відповідача належним на стадії підготовчого провадження, вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed