Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

Представник ТОВ «ФК «ЄАПБ» Кудіна Анастасія Вячеславівна звернулася до Слобідського районного суду міста Харкова з позовом до \~ [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача суму заборгованості за договором позики №73519833 в розмірі 21958,86 грн, та понесені судові витрати. Позовна заява обґрунтована тим, що 25.08.2024 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (далі також позикодавець) та [PERSON] (відповідач або позичальник) був укладений договір позики №73519833 (далі Договір), відповідно до якого позикодавець надав позичальнику грошові кошти у позику, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язався повернути таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики. Підписанням Договору відповідач підтверджує, що він ознайомився на сайті позикодавця з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, а також що о моменту підписання Договору вивчив його та Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту (Правила). Договір укладений в електронному вигляді. 14.06.2021 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №14/06/21, відповідно до якого на підставі Акту прийому-передачі Реєстру боржників ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передає, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрах боржників. Так, ПАТ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача за Договором в загальній сумі 21958,86 грн, з яких 7000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 672,86 сума заборгованості за відсотками, 13986,00 заборгованість за пенею, 300,00 грн комісія за надання позики. Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за кредитними договорами, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитними договорами, загальна сума якої складає 21958,86 грн, а також відшкодувати понесені позивачем судові витрати. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Процесуальні дії у справі Ухвалою судді від 28.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судові засідання 21.08.2025 та 22.09.2025 представник позивача не з`явився, в прохальній частині позову просив здійснювати розгляд справи за відсутності представника позивача, і у випадку неявки в судове засідання відповідача у визначені судом дату та час, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач в судові засідання 21.08.2025 та 22.09.2025 не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви з додатками та судових повісток на адресу його місця реєстрації. Враховуючи зазначене, на підставі ст. 280 ЦПК України суд постановив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини, встановлені судом 25.08.2024 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ та [PERSON] (відповідач або позичальник) укладений Договір позики (з комісією за надання позики на умовах повернення позики в кінці строку позики) №73519833 (далі Договір), відповідно до якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (позику), на погоджених умовами Договору строк, з метою придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення власних потреб, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника з використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника ( [NUMBER] ), а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити плату (проценти) від суми позики та комісію за надання позики (а. с. 6 - 10). Сторонами погоджені такі умови: сума позики 3000,00 (три тисячі) грн, строк позики 14 днів, комісія за надання позики 10%, що складає 300,00 грн, процентна ставка 0,28571 % в день, проценти за понадстрокове користування позикою 2,70% за день, пеня 2,7 % в день (п. 2.1 - 24 Договору). Договір укладений в електронній формі за допомогою інформаційно-комунікаційних систем (ІКС) позикодавця, частиною якої є офіційний вебсайті позикодавця www.mycredit.ua, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Договір підписано з боку відповідача одноразовим ідентифікатором 77671. 14.06.2021 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №14/06/21, відповідно до якого відповідно до якого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передало ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрах боржників. Як слідує з позовної заяви, позивач стверджує, що отримав права вимоги за Договором у розмірі заборгованості -21958,86 грн, з яких 7000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 672,86 сума заборгованості за відсотками, 13986,00 заборгованість за пенею, 300,00 грн комісія за надання позики. При цьому, на підтвердження заборгованості позивач надав розрахунок заборгованості від 10.06.2025. Інших доказів на підтвердження надання кредиту/перерахування відповідачу кредитних коштів за кредитними договорами, права вимоги на які перейшли, позивач не надав. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1047, 1055 ЦК України договір позики (кредиту) укладається у письмовій формі. Згідно із ч. 2 п.2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України\~(далі\~ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.\~514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існуванні на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ст. 516 ЦК України\~передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною 1 статті 626\~ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із ст. 627, 628\~ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України\~(далі\~ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.\~514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існуванні на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ст. 516 ЦК України\~передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною 1 статті 626\~ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із ст. 627, 628\~ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Надані позивачем документи підтверджують факт укладення між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ та [PERSON] (відповідач або позичальник) укладений Договір позики (з комісією за надання позики на умовах повернення позики в кінці строку позики) №73519833, який погоджено суму позики для відповідача 3000,00 грн. Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. З наведеної норми законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, провадження № 61-4685св19. При цьому, в разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі й первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Однак, позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» не надав доказів на підтвердження перерахування коштів позики за Договорами, права вимоги на які перейшли. При цьому, суд зауважує, що розрахунок заборгованості за договором є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 травня 2020 року, справа №219/1704/17, провадження №61-1211св19. Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не є первинним документом, який підтверджує отримання позики, користування нею. Крім того, суд критично оцінює наданий розрахунок заборгованості від 10.06.2025 (а.с.22-23), оскільки відповідно до розрахунку загальна сума позики складає 7000,00 грн (дата видачі 25.082024 3000,00 грн, дата видачі 30.08.2024 4000,00 грн), в той час, як відповідно до укладеного Договору загальна сума позики становить 3000,00 грн (п.2Договору) Отже, зазначений розрахунок із зазначенням конкретних розмірів заборгованості (в тому числі містить не погоджену Договором суму позики) є документом, що створений самим позивачем та позикодавцем, а відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом отримання відповідачем грошових коштів, користування ними, а отже не є належними та достатніми доказами наявності заборгованості, на яку вказує позивач. При цьому суд позбавлений можливості самостійно збирати докази, в той час, ТОВ «ФК «ЄАПБ» клопотань про витребування таких доказів, як це передбачено ЦПК України, до суду не подавало. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами щодо доведеності позовних вимог, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 755/18920/18). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної зави. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасники справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На позивача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень чинного законодавства України. Тобто, позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів з урахуванням положень ЦПК України зазначені ним обставини. Однак, таких доказів він не надав і не ініціював питання про їх витребування. Доказів, які б свідчили про виконання позикодавцем умов будь-якого з кредитних договорів або доказів перерахунку коштів на банківський рахунок/електронний платіжний засіб відповідачки позивачем не надано. Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року по справі № 916/2040/20). З огляду на викладене, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не доведено і не обґрунтовано заявлені позовні вимоги, оскільки останнім не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовував свої вимоги, що є його процесуальним обов`язком, у зв`язку із чим суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог банку. Отже, оскільки позивач на виконання свого процесуального обов`язку не надав належні та допустимі докази на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження при розгляді справи, суд ухвалює рішення про відмову ТОВ «ФК ЄАПБ» у задоволенні позовних вимог. Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed