Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-10 00:00:00

До Авдіївського міського суду Донецької області звернувся [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , з позовом до [PERSON] , третя особа Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції, який просив «визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно, а саме: квартиру за адресою: [ADDRESS] (загальна площа 70.0 кв.м. житлова 47.9 кв.м), що залишилося після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 29.04.2004 року, запис у книзі реєстрації актів про смерть № 276 від 01.07.2002». На виконання ріщення Вищої ради правосуддя № 1802/0/15-24 від 11.06.2024, у зв`язку х тимчасовою окупацією російською федерацією Авдіївської міської територіальної громади, змінено з1 липня 2024 року територіальну підсудність судових справ Авдіївського міського суду Донецької області шляхом її передачі до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано для розгляду судді Недобитюк Н.В. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила наступне. [INFO] помер батько позивачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , видане 29.04.2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Авдіївського міського управління юстиції Донецької області, про що зроблено відповідний актовий запис № 276. Копія свідоцтва про смерть знаходиться у матеріалах справи. Відповідно до змісту заповіту серії АВ №073262, що складений 21.09.2000 та посвідчений державним нотаріусом Авдіївської державної нотаріальної контори Лук`янець Л.В., [PERSON] заповів [PERSON] усе своє майно, в тому числі належну йому частку квартири [ADDRESS] . Окрім позивачки спадкоємицею є [PERSON] . Як зазначає представник позивача, у встановлений законом строк позивач звернулася до державного нотаріуса Лук`янець Л.В. Авдіївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. На підставі її заяви було відкрито спадкову справу № 2318914 про що свідчить витяг зі спадкового реєстру.\~ Згідно Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22 грудня 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами) у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан. Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22 грудня 2022 року «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» (в редакції від 27 листопада 2023 року) Авдіївська міська територіальна громада віднесена до переліку територій активних бойових дій, починаючи з 24 лютого 2022 року до сьогодні. З даних Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Авдіївська державна нотаріальна контора припинила свою діяльність. У зв`язку з активними бойовими діями позивачка переїхала до м. Луцьк. 27 вересня 2023 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Мудрик О.Є. з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. На усне звернення позивачка отримала відповідь № 239 від 27 вересня 2023 року з відмовою у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Причиною відмови були дані, занесені до Спадкового реєстру Авдіївською державною нотаріальною конторою. Відтак, свідоцтво про право на спадщину приватний Луцького міського нотаріального округу Волинської області Мудрик О.Є. не має права видати. \~У матеріалах справи наявні наступні документи:\~ -копія свідоцтва про смерть [PERSON] , копія свідоцтва про право власності на житло від 20.07.2000;\~ -копія технічного паспорту на квартиру;\~ -копія заповіту від 21.09.2000;\~ -копія запиту з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; -копія витягу зі спадкового реєстру № 74026703. -копія відповіді приватного нотаріуса Мудрик О.Є. щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом №239 від 27.09.2023; -копія заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.02.2024 року; -копія фіскального чеку рекомендованого листа № 4302527188459; -витяг з трекінгу «Укрпошти»; -копія відповіді Луцької районної державної нотаріальної контори волинської області; -копія листа східного міжрегіонального управління міністерства юстиції №62770/56806-1-23/15.1 від 15.12.2023; -копія звіту про оцінку майна №6109 від 09.10.2023 року; -копія довідки ВПО [PERSON] від 08.04.2022 №764-5000826926; -копія картки платника податків [PERSON] ; -копія свідоцтва про народження [PERSON] серії і-аг № [NUMBER] . -копія паспорта громадянина україни [PERSON] серії вв № [NUMBER] виданий авдіївським мвумвс україни у донецькій області 08.12.1997; -копія відповіді на адвокатський запит від 16.12.2024 року №193/01-16. Оригінали зазначених документів позивач, її представник на огляд суду не надавали. Заяви, клопотання про витребування будь-яких інших документів позивач, її представник не подавали. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд виходив з наступного.\~ Представник позивача подав заяву через систему «Електронний суд» від 03.02.2025, у якій просив «підготовче засідання та подальший судовий розгляд проводити без участі позивача та його представника». Відтак, представник позивача не цікавився ходом розгляду справи. Водночас, позивач не проявляла особистої зацікавленості у розгляді справи (з матеріалами справи не знайомилися, заяви, клопотання не подавала, оригінали доказів на огляд суду не надала, не виявила бажання надати свідчення у судовому засідання). При цьому, суд звертає увагу, що саме позивач має бути зацікавлена у розгляді справи, як особа, яка ініціювала судову процедуру. Ініціювавши судовий розгляд справи, позивач повинний активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 9901/278/21. Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11.06.2020 у справі № 757/1782/18: «Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Застосовуючи принцип диспозитивності, закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, саме позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень». Разом з тим, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 ст. 81 ЦПК України). Статтями 77-80 ЦПК України встановлено критерії доказів, а саме їх належність, допустимість, достовірність та достатність. Згідно частиною 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частина 2 ст. 80 ЦПК України). З огляду на зазначене, відсутні підстави для задоволення позову. Відповідно до пункту 2 частини 2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судовий збір покладається на позивача. При подачі позову позивачі сплати судовий збір у повному обсязі. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: dismissed