Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-11 00:00:00

17.04.2025 до суду через систему «Електронний суд» надійшов вказаний позов Концерну «Міські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.11.2021 по 28.02.2025 в загальній сумі 29573,89 грн. Позовні вимоги\~Концерн «Міські\~теплові мережі»\~мотивує тим,\~що основною\~метою діяльності\~Концерну відповідно\~до статуту\~підприємства є\~здійснення виробничо-технічної\~діяльності,\~спрямованої на\~надійне та\~безперебійне забезпечення\~споживачів тепловою\~енергією,\~одержання прибутку\~для здійснення\~діяльності позивача\~та задоволення\~на його\~основі соціально-економічних\~інтересів трудового\~колективу позивача.\~Предметом діяльності\~підприємства є\~виробництво теплової\~енергії,\~розподілення теплової\~енергії для\~обігріву житла,\~а також\~побутових потреб\~населення та\~підприємств,\~установ,\~організацій,\~її збут\~та інше. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] та є споживачами житлово-комунальних послуг. Позивач по відношенню до відповідачів, як споживачів послуг, є виконавцем комунальних послуг, а саме з централізованого опалення та гарячого водопостачання, з постачання теплової енергії. 02.10.2021 на виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» позивач на своєму офіційному веб-сайті опублікував типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. Цей договір є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на сайті позивача та вважається укладеним, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. З 01.11.2021 між позивачем та відповідачами укладений типовий індивідуальний договір №63121464 про надання послуги з постачання теплової енергії. Факт отримання послуги з постачання теплової енергії до житлового будинку, в якому знаходиться квартира відповідачів, підтверджується рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради, які містяться на офіційному сайті ЗМР, про початок та закінчення опалювального сезону відповідно до яких позивачем було розпочато і закінчено опалювальний сезон в м. Запоріжжі. Загальна сума боргу відповідачів за житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2021 по 28.02.2025 становить 29573,89 грн., яку позивач просить стягнути з відповідачів солідарно, а також стягнути з відповідачів судові витрати зі сплати судового збору. Ухвалою суду від 25.04.2025 вказану позовну заяву Концерну «Міські теплові мережі» прийнято до судового розгляду та відкрито у справі спрощене позовне провадження, призначено судове засідання з викликом сторін. 13.05.2025 до суду від відповідача [PERSON] надійшли письмові заперечення на позов, які по суті є відзивом на позовну заяву, в яких вона заперечила проти позову та зазначила, що позивачем пропущений строк позовної давності, тому вона заперечує проти стягнення заборгованості з 01.11.2021 по 17.04.2022. Також вказує, що має квартиру за адресою: [ADDRESS] та з 24.10.2022 мешкає як внутрішньо переміщена особа у с. Лісогірка Запорізької області. Відповідно до постанови КМУ №206 від 05.03.2022 до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, утвореної після 24.02.2022 з дати виникнення можливості бойових дій/початку бойових дій по дату припинення можливості бойових дій/завершення бойових дій на територіях, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, відповідно до наказу Міністерства з питань інтеграції тимчасово окупованих територій, споживачів та/або членів їх сімей, які покинули своє місце проживання та надали виконавцю комунальних послуг, управителю багатоквартирного будинку, іншій уповноваженій співвласниками особі у паперовій або електронній формі довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Тому вона заперечує проти стягнення заборгованості з 24.02.2022. Крім того відповідач [PERSON] зазначає, що 01.11.2021 з позивачем Типовий індивідуальний договір №63121464 про надання послуг не укладала та не хоче його укладати, оскільки є пенсіонеркою з доходом 3500 грн. в місяць та не має коштів сплачувати послугу за тарифами та умовами, які є обтяжливими для неї. Вона має квартиру в якій встановлені кондиціонери. Опалення кондиціонером в три-сім разів дешевше тарифу Концерну «МТМ». При цьому Концерн «МТМ» є ненадійним постачальником, відмовив у постачанні гарячої води без попередження та свій розсуд в порушення договорів. НКРЕУ прийняла рішення накласти штрафи на позивача, оскільки він не виконав ліцензійні умови. 15.05.2025 від відповідача [PERSON] надійшла заява із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. 20.05.2025 до суду від представника позивача Концерну «Міські теплові мережі» Прокоп`євої Т.О. надійшла відповідь на відзив, в якій вона просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та зазначила, що з 12.03.2020 по 30.06.2023 в України безперервно було встановлено карантин, у зв`язку з чим відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України позивач має право в межах позовної давності на стягнення заборгованості по оплаті послуг з централізованого опалення, обов`язок сплати якої настав з 12.03.2017. В подальшому, відповідно до п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст.257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього кодексу були продовжені на строк його дії. Щодо оплати за житлово-комунальні послуги у період дії воєнного стану зазначила, що відповідно до постанови КМУ від 05.03.2022 №206 стягнення забороняється лише на території, де ведуться бойові дій або яка перебуває поза контролем Уряду України, відповідно до Переліку Мінренінтеграції, який регулярно оновлюється. Щодо нарахування плати за комунальні послуги споживачам, що вимушено покинули свої домівки зазначила, що згідно із ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. Таким чином, споживачі, які тимчасово залишили свої домівки, можуть скористатися зазначеним правом за умови надання (в тому числі за допомогою засобів електронного зв`язку) виконавцю комунальних послуг заяви та довідки з тимчасового місця проживання, лікування, проходження військової служби, довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, тощо. Також представник позивача зазначає, що 01.11.2021 між позивачем та відповідачами був укладений Типовий індивідуальний договір № 63121464 про надання послуги з теплової енергії, що є публічним договором приєднання, через відсутність рішення про вибір моделі договірних відносин та спливу 30-деного строку з моменту опублікування Концерном відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (02.10.2021) та згідно п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону. Вказала, що по особовому рахунку відповідачів № [NUMBER] станом на 01.05.2025 обліковується заборгованість на загальну суму 72 198,51 грн., з яких рішеннями Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 2014р. та 2021р. задоволені позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» на загальну суму 41 608,8 грн. Оплати відповідачами не здійснюються, тому виконавчі листи по вказаним рішенням суду направлені для примусового виконання до Хортицького відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України. 19.05.2025 від відповідача [PERSON] надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких вона, серед іншого зазначила, що позивач безперешкодно міг звернутись до суду з позовом 01.11.2024, але звернувся 17.04.2025 і заяву про поновлення строку позовної давності не подавав. Доводи представника позивача про те, що воєнний стан не звільняє громадян України від сплати комунальних послуг є маячнею та неповагою до відповідача. Наполягає, що вона з позивачем договір не укладала та не бажає його укладати з підстав, викладених у її відзиві на позовну заяву. Ухвалою суду від 02.07.2025 у задоволення заяви відповідача [PERSON] про розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження відмовлено. 21.08.2025 до суду від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про витребування доказів, виклик свідка. Також 21.08.2025 до суду надійшло письмове звернення відповідачів [PERSON] , [PERSON] , які по суті є письмовими поясненнями із запереченнями на позовну заяву, в яких зазначено, що [PERSON] має власне житло, але послуга яку Концерн «МТМ» примушує її отримувати, їй не потрібна, оскільки є занадто дорогою для неї, робить користування житлом занадто обтяжливим. [PERSON] теж має власне житло, це хата у селі Лісогірка, тому ніякі послуги Концерну «МТМ» йому не потрібні. Стверджують, що між ними та позивачем письмовий договір не укладався. Вважають висновки суду, викладені у судовому рішенні по іншій справі №337/3149/24 від 03.12.2024 за позовом Концерну «МТМ» до іншого відповідача, зокрема, щодо укладання договору про надання послуги з постачання теплової енергії, помилковими. 04.09.2025 від представника позивача Концерну «Міські теплові мережі» Прокоп`євої Т.О. надійшли письмові заперечення на клопотання [PERSON] про витребування доказів. Ухвалою суду від 09.09.2025 у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про витребування доказів, виклик свідка відмовлено. В судовому засіданні представник позивача Прокоп`єва Т.О. позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та у відповіді на відзив, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Нінчук-Худякова О.М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі. Відповідач [PERSON] зазначила, що підтримує позицію та всі доводи, викладені у її письмових заявах по справі. Водночас на питання суду: чи належить квартира [ADDRESS] їй на праві власності, відповідати відмовилась. При цьому її представник зазначила, що позивачем не надано доказів та не доведено право власності відповідача [PERSON] на вищевказану квартиру, вона з позивачем договір про надання послуг з постачання теплової енергії не укладала. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю, зазначивши, що він у квартирі за адресою: [ADDRESS] не зареєстрований та не є власником цієї квартири. Проживає у с. Лісогірка Запорізької області. З позивачем договір на постачання теплової енергії він не укладав. Також зазначив, що позивач не вживав жодних заходів для досудового врегулювання даного спору. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного. Так, відповідно до ст.15,\~16 ЦК України, ст.4,\~5 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до\~ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ст.525,\~526,\~530 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з\~ст.610-611 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Відповідно до\~ч.1 ст. 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (ч.2 ст.633 ЦК України). Відповідно\~ст. 322 ЦК України\~власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно\~ст. 68 ЖК України\~наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно\~ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~2189-VIII від 09.11.2017, який введено в дію з 01.05.2019, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги; виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами (ст.5 Закону). Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація (п.3 ч. 2 ст. 6 Закону). Згідно з п.1 ч.2 ст.7, п.5 ч.2 ст.7, ч.1 ст.9\~вказаного\~Закону, індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 8 Закону, виконавець комунальної послуги зобов`язаний забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Відповідно до положень ч. 2, ч. 3 ст. 21 Закону, виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення здійснюється в опалювальний період. Згідно з ч.7 ст.14 Закону, до дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною першою цієї статті, та/або досягнення згоди з виконавцем про розмір плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної комунальної послуги, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог частини п`ятої\~статті 13 цього Закону. Частиною 5 ст.13 даного Закону встановлено, що у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. У разі укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг виконавці комунальних послуг розміщують вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку окремо на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування таких вимог у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. Розділом VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону передбачено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Договори про\~надання комунальних\~послуг,\~у тому\~числі із\~співвласниками багатоквартирних\~будинків,\~які не\~прийняли рішення\~про модель\~організації договірних\~відносин з\~виконавцями комунальних\~послуг,\~мають бути\~укладені виконавцями\~відповідних комунальних\~послуг протягом\~двох місяців\~з дня\~набрання чинності\~рішенням Кабінету\~Міністрів України\~про затвердження\~типових публічних\~договорів приєднання\~про надання\~комунальних послуг. Згідно зі ст. 19 Закону України «Про теплопостачання»\~передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Пунктом 36 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених\~постановою КМУ № 830 від 21.08.2019 визначено, що споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки, визначені договором. Розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором (п.35 Правил). Згідно з\~п.37\~Правил,\~споживач не\~звільняється від\~оплати послуги,\~отриманої ним\~до укладення\~відповідного договору. Споживач не звільняється від оплати послуги за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб. Відповідно до вимог\~ст. 25 Закону України «Про теплопостачання»\~у разі відмови оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від сплати послуг повному обсязі. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року в справі № 750/12850/16-ц, від 06 листопада 2019 року в справі № 642/2858/16. Судом встановлено, що позивач Концерн «Міські теплові мережі» діє на підставі Статуту, який знаходиться у загальнодоступному офіційному сайті підприємства http://teploseti.zp.ua/. Відповідно до п.2.1, 2.2 Статуту, основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну. Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення тепловодої енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ та організації, її збут. 02.10.2021 Концерном «Міські теплові мережі» оприлюднено на офіційному сайті Типовий індивідуальний договір на послугу з постачання теплової енергії (далі - Договір), що є публічним договором приєднання (арк.17-19). Відповідно до п. 1, п. 2, п. 4 Договору, цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води індивідуальному споживачу (далі - споживач). Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей\~633,\~634,\~641,\~642 Цивільного кодексу України\~. Даний договір є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на сайті Концерну «Міські теплові мережі». Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послугу, факт отримання послуги. Згідно з п. 5 Договору, виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором. Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами\~Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Споживач, відповідно до п.30 Договору, вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з: плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії; плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем. У разі застосування двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії, плата за послугу з постачання теплової енергії визначається як сума плати, розрахованої виходячи з умовно-змінної частини тарифу (протягом опалювального періоду), а також умовно-постійної частини тарифу (протягом року) У п.32 Договору визначено, що розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. У разі застосування двоставкових тарифів умовно-постійна частина тарифу нараховується щомісяця. За умовами п.34 Договору споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу. Згідно з пп. 3 п. 41 Договору споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за ціною/тарифом, встановленими відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені цим договором. За умовами п.51, п.52 цей Договір набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом одного року з дати набрання чинності. Якщо за один місяць до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строку. Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 27.03.1997, що підтверджується інформацією, яка надана Департаментом адміністративних послуг ЗМР від 23.04.2025 (арк.26). Відповідно до довідки №2311-7001586757 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 09.08.2011 по 23.02.2021. Станом на час надання такої інформації Департаментом адміністративних послуг ЗМР від 23.04.2025, місце проживання [PERSON] в місті Запоріжжі не задеклароване/зареєстроване (арк.25). На квартиру за адресою: [ADDRESS] відкритий особовий рахунок № [NUMBER] , основним квартиронаймачем вказана [PERSON] (арк.13). Відповідно до довідки та розрахунку заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії за вищевказаною квартирою, заборгованість перед позивачем за період з 01.11.2021 по 28.02.2025 складає 29573,89 грн (арк.13-16). Відповідно до ст.12,\~13,\~81 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.\~Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно\~зі ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», №63566/00). З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» такими, що підлягають частковому задоволенню. Так, суд виходить з того, що в силу вищевикладених вимог чинного законодавства споживачем житлово-комунальних послуг є власник нерухомого майна або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна (наймач) і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб. Сторонами не\~надано доказів\~на підтвердження\~права власності\~на квартиру\~за адресою:\~ [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] в ході судового розгляду заперечував, що він є власником та користувачем цієї квартири і судом встановлено, що він знятий з реєстрації за вказаною адресою 23.02.2021, тобто до початку спірного періоду, за який позивач просить стягнути заборгованість. Отже, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами обов`язок відповідача [PERSON] оплачувати позивачу послуги з постачання теплової енергії за вищевказаною адресою у спірний період, то у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] слід відмовити. Водночас, судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрована у вказаній квартирі з 1997 року та відповідно до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є споживачем житлово-комунальних послуг та, як наслідок, зобов`язана здійснювати оплату за фактично отримані послуги з постачання теплової енергії. Концерн «Міські теплові мережі» по відношенню до відповідача [PERSON] , як споживача послуг, є виконавцем послуг з постачання теплової енергії. Заперечуючи проти позовних вимог відповідач [PERSON] зазначає про відсутність договірних відносин між нею та позивачем, акцентуючи увагу на відсутності договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг у письмовій формі. Як зазначалось раніше, згідно з ч. 7\~ст.14\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» до дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною першою цієї статті, та/або досягнення згоди з виконавцем про розмір плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної комунальної послуги, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог частини п`ятої\~статті 13 цього Закону. В свою чергу ч.5 ст.13 даного Закону встановлено, що в разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема, факт отримання послуги (п.13 Правил № 830 від 21.08.2019). 02.10.2021 Концерн «Міські теплові мережі» оприлюднив на власному офіційному веб-сайті (можна знайти у вільному доступі в мережі Інтернет за посиланням http//teploseti.zp.ua) індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії, що є публічним договором приєднання. Факт надання послуги з постачання теплової енергії до житлового будинку [ADDRESS] , в якому знаходиться квартира, в якій зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] , підтверджується рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону, відповідно до яких позивачем було розпочато і закінчено опалювальний сезон в м. Запоріжжі. Зазначені рішення знаходяться в загальнодоступному місці, а саме на офіційному сайті Запорізької міської ради. Таким чином, у зв`язку з відсутністю рішення про вибір моделі договірних відносин та спливу 30-деного строку з моменту опублікування позивачем відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» типового індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії, що є публічним договором приєднання, в силу вимог вказаного Закону з 01.11.2021 між Концерном «Міські теплові мережі» та відповідачем [PERSON] вважається укладеним типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] . Також суд виходить з того, що квартира, в якій зареєстровано місце проживання відповідача [PERSON] , знаходиться в\~багатоквартирному житловому\~будинку,\~який має\~єдину централізовану\~мережу теплопостачання,\~з приводу неналежної якості послуг з постачання теплової енергії або її відсутності у спірний період відповідачка до позивача не зверталась, не висувала позивачу претензій та скарг з приводу встановлених тарифів, факт отримання вказаних послуг відповідачкою не спростовано, за спожиті послуги нараховувалась помісячна плата, однак відповідачка оплату не здійснювала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Вирішуючи спір, суд також вважає необхідним зауважити, що взагалі відсутність відповідного письмового договору між споживачем житлово-комунальних послуг та їх виконавцем не є підставою для відмови у стягненні заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, оскільки згідно зі ст.\~11\~ЦК України цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачем. Суд вже зазначав, що такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц та від 06 листопада 2019 року у справі\~№ 642/2858/16 щодо обов`язковості сплати комунальних послуг незалежно від наявності договору. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, згідно з яким якщо у сторін спору є фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, тому відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідача від обов`язку оплати за надані такі послуги. Таким чином, суд вважає встановленим та доведеним, що відповідач [PERSON] як споживач житлово-комунальних послуг в порушення вищевказаних норм діючого законодавства неналежним чином виконувала свої зобов`язання щодо оплати послуг з постачання теплової енергії, у зв`язку з чим за період з 01.11.2021 по 28.02.2025 утворилась заборгованість в загальному розмірі 29573,89 грн., стягнення якої позивач вимагає в судовому порядку. Зазначений розмір заборгованості підтверджується наданою позивачем довідкою за особовим рахунком № [NUMBER] , який відкритий за адресою: [ADDRESS] , та розрахунком заборгованості за спірний період, який містить інформацію про нараховані і сплачені суми за кожен місяць, суми заборгованості наростаючим підсумком. Вказаний документ суд вважає належним та допустимим доказом. При цьому, відповідач [PERSON] жодних обґрунтованих заперечень щодо розрахунку заборгованості не навела та перед судом не довела. Контррозрахунок суми заборгованості заявленої позивачем до стягнення суду відповідач не надала. Оскільки заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем за надані послуги з постачання теплової енергії станом на час прийняття рішення не погашена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, тому суд прийшов до висновку, що вказана заборгованість має бути стягнута з відповідача [PERSON] в повному обсязі. Ухвалюючи рішення, суд відхиляє доводи відповідача [PERSON] про необхідність відмови у задоволені позову через те, що вона з 24.10.2022 не проживає за вказаною в позові адресою, оскільки є внутрішньо переміщеною особою та проживає в с. Лісогірка Запорізької області. В даному випадку суд виходить з того, що відповідач [PERSON] , яка зареєстрована в квартирі [ADDRESS] з 1997 року по т.ч., не надала суду доказів звернення до позивача із повідомленням про тимчасову відсутність або її проживання, як зареєстрованої особи, за іншою адресою та надання Концерну доказів тимчасової відсутності на виконання вимог п. 6 ч. 1\~ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Крім того, за змістом вказаної норми споживач\~має право на неоплату вартості комунальних послуг\~(крім постачання теплової енергії)\~у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. В даному випадку суд також враховує, що нарахування плати з централізованого опалення по вищезазначеній квартирі здійснюється пропорційно опалюваній площі квартири незалежно від фактичного проживання (непроживання) фізичних осіб,\~зареєстрованих у\~цій квартирі\~чи яким\~належить ця\~квартира на\~праві власності\~тощо. Щодо доводів відповідача [PERSON] про неправомірність стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, утвореної після 24 лютого 2022 року з посиланням на постанову КМУ\~«Деякі питання\~оплати житлово-комунальних\~послуг в\~період воєнного\~стану» №\~206\~від 05.03.2022 суд зазначає наступне. Так, відповідно до положень вказаної постанови КМУ № 206 від 05.03.2022, до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, утвореної після 24 лютого 2022 р. з дати виникнення можливості бойових дій/початку бойових дій по дату припинення можливості бойових дій/завершення бойових дій на територіях, включених до\~переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій, споживачів та/або членів їх сімей, які покинули своє місце проживання та надали виконавцю комунальних послуг, управителю багатоквартирного будинку, іншій уповноваженій співвласниками особі у паперовій або електронній формі довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи згідно з\~додатком 2\~до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, …, або інші документи, що підтверджують їх відсутність у житловому та/або нежитловому приміщенні, будинку, в яких вони є споживачами на підставі укладених договорів (довідки з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби (у тому числі отримані в іноземній державі), відбування покарання тощо, документи, що підтверджують факт перетинання державного кордону України (на виїзд з України і в`їзд в Україну) у відповідний період часу), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги. Відомостей про те, що відповідач [PERSON] у період з 24.10.2022 (дата взяття на облік внутрішньо переміщеної особи) по 28.02.2025 надавала виконавцю комунальних послуг у паперовій або електронній формі довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, або інші документи, що підтверджують її відсутність у житловому приміщенні, в якому вона є споживачем, суду не надано. Тому підстав для застосування положень зазначеного законодавчого акту у суду немає. Щодо доводів відповідача [PERSON] , що вона не бажає користуватись послугами позивача, суд зазначає наступне. Наразі чинним є Порядок відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води, затверджений\~наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 169 від 26.07.2019. Відповідно до вказаного Порядку, рішення щодо відключення власників (співвласників) будівель, у тому числі житлових будинків, від ЦО та/або ГВП приймається органом місцевого самоврядування відповідно до законодавства за письмовою заявника власника (співвласника) такої будівлі, в тому числі житлового будинку, з урахуванням рішення Комісії. Власник (співвласники) будівлі, в тому числі житлового будинку, подає (подають) до органу місцевого самоврядування заяву про відключення будівлі, в тому числі житлового будинку, від ЦО та/або ГВП, яка складається в довільній формі, із зазначенням причини відключення, а також інформацію про намір влаштування в будівлі систем індивідуального чи автономного теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання). Для багатоквартирного будинку до заяви додатково додається протокол зборів співвласників багатоквартирного будинку (витяг із протоколу) про ухвалене співвласниками рішення про відключення будинку від ЦО та/або ГВП та зазначаються особи, уповноважені представляти інтереси співвласників у вирішенні питань щодо відключення багатоквартирного будинку. Заява про відключення будівлі, в тому числі житлового будинку, від ЦО та/або ГВП передається на розгляд Комісії. Комісія приймає рішення щодо відключення будівлі, в тому числі житлового будинку, від ЦО та/або ГВП та надає пропозиції щодо типу системи індивідуального чи автономного теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання), яку можна встановити в будівлі після відключення. Орган місцевого самоврядування на найближчому засіданні за участі заявника чи його уповноваженого представника приймає відповідно до законодавства рішення щодо відключення будівлі, в тому числі житлового будинку, від ЦО та/або ГВП з урахуванням рекомендації Комісії. Копія рішення органу місцевого самоврядування надається заявникові. Для відключення будівлі, в тому числі житлового будинку, власник (співвласники) забезпечує розроблення проекту відключення будівлі від ЦО та/або ГВП, який має відповідати вимогам чинних державних будівельних норм та правил, і проекту системи індивідуального чи автономного теплопостачання будівлі, який розробляється з урахуванням схеми теплопостачання населеного пункту та має відповідати вимогам чинних державних будівельних норм та правил. Відключення будівлі від ЦО та/або ГВП здійснюється виконавцем відповідної комунальної послуги, або оператором зовнішніх інженерних мереж, якщо він є виконавцем комунальної послуги, або залученим власником (співвласниками) суб`єктом господарювання, які у випадках, передбачених законодавством мають ліцензію на проведення господарської діяльності з будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми та значними наслідками, з обов`язковим переліком робіт із монтажу внутрішніх інженерних мереж, систем, приладів і засобів вимірювання, в присутності виконавця відповідної комунальної послуги після отримання рішення органу місцевого самоврядування, що дозволяє відключення такої будівлі. \~ \~ \~ \~Отже, відключення споживачів від мережі централізованого опалення в законному порядку має відбуватись на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, і з дотримання споживачем процедури, визначеної Порядком. Враховуючи знаходження приміщення квартири, в якій зареєстроване місце проживання відповідачки [PERSON] та про яку вона сама зазначає у відзиві на позовну заяву, в багатоквартирному будинку, відсутність належних документів на підтвердження правомірного відключення від мережі опалення, суд вважає, що вказане приміщення є опалювальними. Система опалення приміщення відповідачки є невід`ємною складовою централізованої системи теплопостачання будинку, в якому воно розташовано. Теплова енергія передається в опалювальні приміщення за рахунок теплопровідності, випромінювання в конвекції, і поширюється не тільки від радіаторів, але й від інших елементів системи опалення (трубопроводів, стояків, підводки тощо). Для звільнення від оплати за житлово-комунальні послуги споживач повинен не лише не мати відповідного договору та фактично не користуватися послугами, а відмовитися в установленому порядку від їх отримання. Доводи відповідачів\~про ненадійність Концерну «МТМ» як постачальника послуг суд до уваги не бере, оскільки відповідні претензії та скарги безпосередньо до надавача послуг ними не подавались. Скрутне матеріальне становище не звільняє відповідачку [PERSON] від обов`язку сплачувати вартість наданих житлово-комунальних послуг, та відповідно, не є підставою для відмови у задоволенні позову у цій справі. Суд також не бере до уваги доводи відповідачів про те, що вони вважають помилковими висновки суду, викладені у судовому рішенні від 03.12.2024 по справі №337/3149/24 за позовом Концерну «МТМ» до іншої особи, зокрема, щодо укладання індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії у нежитлове приміщення, оскільки зазначене судове рішення не має преюдиційного значення для розгляду цієї справи, не впливає на встановлення юридично значущих обставин у даному провадженні, висновки (позиції), які викладені в рішеннях судів першої інстанції, не мають прецедентний характер. Що стосується строку позовної давності, то слід зазначити наступне. Згідно положень ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.\~256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.\~253\~ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4\~ст.267 ЦК України). Відповідачем [PERSON] порушено питання щодо застосування строку позовної давності. Як встановлено судом, позивач звернувся до суду із вказаним позовом 17.04.2025, позовні вимоги заявлені щодо стягнення заборгованості за період з 01.11.2021 по 28.02.2025. Законом України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України\~доповнено, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями\~257,\~258\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Зазначений закон набрав чинності 02.04.2020. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»\~(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин, який неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 за №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 відмінений з 24.00 годин 30.06.2023. Крім того, 24.02.2022 в Україні було введено воєнний стан відповідно до\~Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який в подальшому було неодноразово продовжено та дії на час ухвалення даного рішення. На момент звернення позивача до суду з даним позовом\~розділ «Прикінцеві\~і перехідні\~положення» ЦК\~України Законом України\~від 15\~березня 2022\~року №\~2120-IX\~«Про внесення\~змін до\~Податкового кодексу\~України та\~інших законодавчих\~актів України\~щодо дії\~норм на\~період дії\~воєнного стану» у редакції\~Закону№ 3450-IXвід 08 листопада 2023\~року був доповнений п. 19, згідно з яким у період дії воєнного стану в Україні, введеного\~Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року№ 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року№ 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Зваживши на викладені вище вимоги законодавства та врахувавши фактичні обставини справи, суд вважає, що строк позовної давності у даній справі позивачем не пропущено. На підставі викладеного позов Концерну «Міські теплові мережі» слід задовольнити частково, а саме задовольнити в частині стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01.11.2021 по 28.02.2025 в розмірі 29573,89 грн, у задоволенні позовних вимог до [PERSON] слід відмовити. Щодо судових витрат у справі необхідно зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн., тому відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що сума боргу в повному обсязі підлягає стягненню з відповідача [PERSON] , то сума сплаченого судового збору теж підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача.

Outcome: partial