Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-17 00:00:00

І. Позиція сторін у справі у квітні 2025 р. заявник звернувся до суду із зазначеною заявою, після уточнення позовних вимог просить суд встановити факт, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є однією і тією самою особою. В обґрунтування заявлених вимог заявником зазначено, що [INFO] померла мати заявниці [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, спадкоємцями померлої є її дочка - [PERSON] та її чоловік - [PERSON] . До спадкового майна входить частина квартири [ADDRESS] , а саме 17/20 частини, що належить [PERSON] та 17/600 частини, що належить [PERSON] . У зв?язку з тим, що [PERSON] неодноразово змінювала своє прізвище внаслідок укладання та розірвання шлюбу, при укладанні договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом неправильно вказано прізвище спадкоємиці, замість « [PERSON] » вказано « [PERSON] », та оскільки у зазначеному договорі не вказано РНОКПП покупців та інших реквізитів, при видачі свідоцтва про право на спадщину, нотаріусом не можливо встановити, що власником 17/200 частини квартири [ADDRESS] є саме спадкодавиця [PERSON] . ІІ. Процесуальні дії і рішення суду відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.04.2025, визначено головуючого - суддю Ул`яновську О.В. (а.с. 29-30). Ухвалою судді від 28.04.2025 відкрито провадження по справі та витребувано спадкову справу (а.с. 32-33). У судове засідання заявник та його представник не з`явилися, повідомлені належним чином про слухання справи, причини неявки суду не відомі. Заінтересовані особи у судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином про слухання справи, причини неявки суду не відомі. Враховуючи положення ч. 1 ст. 223 та ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового засідання технічними засобами за відсутності учасників справи на підставі доказів, які наявні в матеріалах справи. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які заявник посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. ІІІ. Фактичні обставини справи як вбачається із матеріалів справи, батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 6). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] померла [INFO] у м. Києві (а.с. 7). Згідно довідки №06/02-14 від 23.01.2025 виданої ПН [PERSON] зазначено, що станом на 16.04.2025 спадкоємцями померлої [PERSON] є її дочка - [PERSON] , [INFO] та її чоловік - [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Як вбачається з Договору купівлі-продажу від 23.12.2002, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Глушко Л.В. за реєстровим №№5088, що зареєстрований в Київському міському бюро технічної інвентаризації 23.12.2002 за реєстровим №8408 покупцями, які купили у рівних частках 17/100 (сімнадцять сотих) часток квартири [ADDRESS] , являються [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10-11). Витягом з Державного реєстру актів цивільного сану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00049394273 від 12.02.2025 підтверджується, що [PERSON] , [INFO] перебувала у шлюбі з 18.05.1996 по 13.01.2000, та під час укладення шлюбу змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 17-18). Відповідно до Інформаційної довідки Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 11.11.2024 за вих. №КВ - 2024 №36472, згідно з даними реєстрових книг Бюро, частина кв. [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за: ??17/200 частини [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Глушко Л.В. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 10.12.2002 р. №5088 та зареєстрованого в Боро 23.12.2002 за реєстровим №8408; ??17/600 частин [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Київською державною нотаріальною конторою №4, 27.01.2007 p№1-232 та зареєстрованого в Бюро 08.08.2007 за реєстровим №8408 (а.с. 16, 12). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 21.01.2003 року серії [NUMBER] , після розірвання шлюбу 13.01.2000 року змінено прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 21). Як вбачається з свідоцтва про укладання шлюбу від 30.12.2014 серії [NUMBER] , після укладення шлюбу [PERSON] , [INFO] змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 23). Відповідно до постанови ПН КМНО Гончаренко С.Ю. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки не можливо встановити факт, що саме спадкоємець [PERSON] придбала 17/200 частини квартири [ADDRESS] (а.с. 82). Згідно експертного висновку №056/982-m від 19.06.2025 виданого Українським бюро лінгвістичних експертиз, прізвище [PERSON] (свідоцтво про розірвання шлюбу, запис [PERSON] ; витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища, запис відомості про дружину [PERSON] ) та [PERSON] (свідоцтво про шлюб, запис [PERSON] ; витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища, запис відомості про дружину [PERSON] ), а також рос. [PERSON] (свідоцтво про народження, запис російською мовою [PERSON] , мати [PERSON] ) у документах, наданих для експертизи, є ідентичними. Розбіжності виникли внаслідок міжмовної інтерференції, неусталеності правил і принципів міжмовного перетворення прізвищ в ситуації контактного білінгвізму (а.с. 83). ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по-батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. Проте, сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджений документом. Таким чином, для заявників важливо, не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту, це означає, що у судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Аналізуючи зібрані по справі докази та пояснення, суд приходить до висновку що заяву про встановлення юридичного факту суд визнає обґрунтованою, доведеною і такою, що підлягає задоволенню. V. Розподіл судових витрат відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухвалені судом рішення судові витрати не відшкодовується, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved