Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-10 00:00:00

Стислий виклад обставин справи ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» звернулось до Яремчанського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 14 506,00 грн, яка складається з: заборгованість по тілу кредиту - 6 000,00 гривень; заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом - 8 506,00 грн, а також судові витрати у розмірі 2 422,40 гривень та 7 000,00 гривень витрат на правову допомогу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 03.09.2020 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] укладено кредитний договір № 124774444 у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатора B8C2YU43. Відповідно до умов договору ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» надало відповідачці шляхом переказу коштів на платіжну картку № [NUMBER] кредит в розмірі 6 000,00 грн, а позичальниця зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі. 28.11.2018 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого, з урахуванням додаткових угод до нього, первісним кредитором ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» відступлено право грошової вимоги до відповідачки за вищевказаним кредитним договором, що підтверджується реєстром прав вимоги № 111 від 08.12.2020. 05.08.2020 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» був укладений договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до якого до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» перейшло право вимоги до відповідачки за вказаним кредитним договором, що підтверджується реєстром прав вимоги № 10 від 31.07.2023. Згодом, 04.06.2025 ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» уклало з позивачем договір факторингу № 04/06/25-Ю, який за умовами цього договору набув право вимоги до відповідачки за кредитним договором № 124774444 від 03.09.2020 у розмірі 14 506,00 грн, що підтверджується відомостями з Реєстру боржників № б/н від 04.06.2025. Позикодавець свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідачка кредит та відсотки за кредитом не сплачує, у зв`язку з чим у неї існує заборгованість. Таким чином, [PERSON] станом на момент подання позовної заяви має непогашену заборгованість перед ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» в загальній сумі 14 506,00 грн, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідачки вказану заборгованість за договором, понесені судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі Ухвалою судді від 18.07.2025 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, запропоновано відповідачці у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову, та витребувано у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» інформацію щодо емітування на ім`я [PERSON] платіжної картки, повного номеру рахунка, інформацію про зарахування коштів на картковий рахунок, інформацію про фінансовий номер телефону [PERSON] та інші дані. 07.08.2025, на виконання ухвали суду від 18.07.2025, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надано суду витребувану інформацію, а саме: лист від 31.07.2025 № 20.1.0.0.0/7-250722/83394-БТ про те, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] та додано виписку по цьому рахунку за період з 03.09.2020 по 08.09.2020, яка містить зарахування на суму 6 000,00 грн, а також підтверджено, що номер телефону [NUMBER] є фінансовим номером [PERSON] 28.08.2025 від представника відповідачки - адвоката Зачепіло З.Я. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що у справі відсутні належні та достовірні докази передачі права вимоги до відповідачки від первісного кредитора до позивача, в той же час, позивачем не надано підтвердження сплати первісному кредитору коштів за Договором факторингу, як того вимагає Закон. Надані позивачем кредитний договір, договори факторингу, реєстр боржників, розрахунок заборгованості, вважає неналежними доказами, оскільки дані докази доводять перехід прав від первісного кредитора до позивача, однак жодним чином не підтверджують наявність прав вимоги в кредиторів. Разом з тим, реєстр права вимоги, не є документами, які підтверджують факти передачі кредитних коштів, і не можуть бути доказами в справі на підтвердження доводів позивача про існування будь-яких кредитних зобов?язань перед позивачем. Звертає увагу суду, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження сплати новим кредитором грошових коштів первісному кредитору за передачу права грошової вимоги, та зарахування їх на рахунок останнього. Крім того вважає, що оскільки кредитний договір між [PERSON] та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» було укладено 03.09.2020, то правовідносини за Кредитним договором між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачкою виникли 03.09.2020, значно пізніше ніж було укладено договір факторингу між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», у якому предмет договору не індивідуалізовано належним чином, а отже на час укладення даного договору у ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» було відсутнє право вимоги до відповідачки за зазначеним вище кредитним договором. До того ж, договір факторингу № 05/0820-01 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» від 05.08.2020, також не підтверджує передачу прав вимоги, так як був укладений за місяць до укладення кредитного договору між [PERSON] та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА». Відступлення майбутніх вимог чинне законодавство не забороняє, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу. Беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, ціну позову, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду документів, їх значення для вирішення спору, приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 6 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, та розгляд справи в спрощеному провадженні відповідно до вимог ч. 4 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України вважає, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 7 000,00 гривень є неспівмірним зі складністю справи, ціною позову, наданим адвокатом обсягом послуг, не відповідає критерію розумності та їх стягнення у повному обсязі становить надмірний тягар для відповідачки, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Зважаючи на вищевикладене, просить повністю відмовити у задоволені позовних вимог за позовом ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» до [PERSON] про стягнення заборгованості. 05.09.2025 від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі, в яких повідомляється про те, що ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» є небанківською фінансовою установою, та не надає фінансових платіжних послуг. А отже, не має повноважень щодо надання документів, що посвідчують переказ коштів (банківських платіжних доручень). Товариство в межах виконання умов укладеного Договору ініціює платіжні операції шляхом подання відповідної платіжної інструкції надавачу фінансових платіжних послуг із зазначенням необхідних реквізитів, які клієнт вказав в заявці на отримання кредитних коштів для їх подальшого їх зарахування на рахунок отримувача надавачем фінансових платіжних послуг отримувача. Звертає увагу суду, що надані платіжні інструкції містять підпис та печатку ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА». Підтвердженням здійснення перерахування кредитних коштів є факт передачі Товариством відповідної платіжної інструкції надавачу платіжних послуг, на основі якої кошти перераховуються за реквізитами платіжної картки клієнта згідно з умовами Договору. Зазначає, що згідно з матеріалами справи відповідачка виконувала умови кредитного договору, здійснюючи часткові платежі. Це свідчить про те, що вона усвідомлювала існування даного договору та визнавала свої зобов?язання за ним, й таким чином, підтверджуючи факт укладення договору та розуміння його правил. Відповідачка, не врахувала усі матеріали справи та помилково визначила, що передача права вимоги відбулася в момент укладення договору факторингу. Відповідно до умов договору факторингу, передача права вимоги здійснюється не за самим договором, а за реєстрами, які є додатками до нього. Зазначає, що, право вимоги переходить у момент підписання реєстру, який є невід?ємною частиною договору факторингу. Відповідно до п. 8.6. Додатки та додаткові угоди до даного Договору набувають чинності з моменту їх підписання обома Сторонами та становлять його невід`ємну частину. Додатковими угодами № 2 від 03.08.2021 та № 3 від 30.12.2022 продовжено строк дії Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 до 30.12.2024 включно, всі інші умови залишились без змін. Вважає що, позивач долучив до позовної заяви всі належні докази підтвердження переходу права вимоги, а саме: договір факторингу 28/1118-01 від 28.11.2018 та витяг з реєстру прав вимоги № 111 від 08.12.2020 до нього. Таким чином, позивач не має обов`язку надавати докази здійснення оплати за відступлені права вимоги, оскільки така обставина не впливає на законність переходу права вимоги відповідно до положень чинного законодавства та договору факторингу. Разом із тим, з метою забезпечення всебічного та об`єктивного розгляду справи, позивач додав до матеріалів позову копії платіжних інструкцій, що підтверджують проведення оплати за набуття права грошової вимоги за Договорами факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020, Реєстр прав вимог № 10 від 31.07.2023, № 04/06/25-10 від 04.06.2025 та Акт звірки взаємних розрахунків та Протокол узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимоги за Реєстром прав вимоги № 111 від 08.12.2020 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (Додатки № 14, 17, 21 до позовної заяви). З приводу нарахування відсотків вказує, що відповідачка особисто обрала для себе суму кредиту, строк кредитування та мала змогу ознайомитися з умовами Договору перед його підписанням. Таким чином, погодившись з п.1.4., відповідачка здійснила пролонгацію кредиту, що підтверджується Додатковою угодою від 06.10.2020 до Договору № 124774444 від 03.09.2020. 06.10.2020 відповідачка внесла оплату фактично нарахованих відсотків за користування кредитними коштами в сумі 324,00 грн, 05.11.2020 оплатила 15,00 грн, а 11.12.2020 внесла оплату в сумі 5 400,00 грн. Кредитний договір є правомірним, оскільки його недійсність законом прямо не встановлена, судом він недійсними не визнаний, а тому повинен виконуватися належним чином, виходячи зі змісту норм матеріального права та з урахуванням умов і змісту самого договору. Звертає увагу, що відповідачкою у відзиві на позовну заяву не оспорюється факт укладання кредитного договору № 124774444 від 03.09.2020. Щодо нарахування відсотків позивач пояснює, що у свої позовній заяві користувався безпосередньо статтею 625 ЦК України. Вважає, що сторони в кредитному договорі узгодили, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього Договору (після 90 дня від дати закінчення Дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (відповідно до п.4.3. Кредитного договору). Тобто сторони чітко та недвозначно визначили, що поза межами строку кредитування позичальником сплачуються проценти, які при цьому не є процентами за «користування кредитом», а є відповідальністю за порушення зобов`язання, та погодили їх розмір. Установивши зазначене, суд дійшов висновку про задоволення вимог щодо стягнення таких процентів. З приводу співмірності витрат на правову допомогу зазначає, що позивачем долучено всі документи, які свідчать про належне виконання наданих послуг, тому робота адвоката виконана належним чином. Просить врахувати дані пояснення при розгляді справи та задоволити його в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак в прохальній частині позовної заяви просить розгляд справи проводити у відсутності представника позивача, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, представник відповідачки 28.08.2025 направила до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності та відповідачки. Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що 03.09.2020 [PERSON] ознайомилася з правилами та алгоритмом дій, а також з основними умовами кредитування у ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», які є невід`ємною частиною кредитного договору, й заповнила на офіційному сайті вищевказаного Товариства - www.moneyveo.ua заявку на отримання грошових коштів у кредит від 03.09.2020, в якій добровільно без примусу чи тиску серед іншого, вказала свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адресу електронної пошти, номер банківської карти та місце реєстрації/проживання, яку відправила цього ж дня об 10:53 (а.с. 19). Після схвалення поданої заявки кредитодавець згенерував відповідачці електронний кредитний договір та відправив його 03.09.2020 для ознайомлення. Також 03.09.2020 об 10:54:28 відповідачці було відправлено одноразовий ідентифікатор B8C2YU42, який вона ввела об 10:55:28 цього дня, що підтверджується довідкою щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (а.с. 26). Таким чином, вказаними вище діями, що відповідають Правилам надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (а.с. 14-18), Алгоритму дії споживача в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (а.с. 20-25) та Алгоритму дій ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» стосовно укладання кредитних договорів (а.с. 27-28), [PERSON] 03.09.2020 уклала з ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» договір кредитної лінії № 124774444 у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатора B8C2YU42 (а.с. 11-12). Відповідно до п. 1.1.-1.2. Договору кредитодавець надає відповідачці грошові кошти в розмірі кредитного ліміту на суму 6 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, який надається на 30 днів, тобто до 02.10.2020, а відповідачка зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити відсотки у розмірі та строк встановленому у договорі в повному обсязі. Пунктом 1.3. Договору, також визначено процентну ставку, що на день укладення договору становить 0,01 відсотків в день від суми кредиту за весь строк кредитування. Згідно з Додатковою угодою від 06 жовтня 2020 року до Договору № 124774444 від 03.09.2020, сторони продовжили строк кредитування на 30 днів, тобто до 02.11.2020 зі сплатою позичальником 1.7 % в день від суми Кредиту (а.с. 13). 03.09.2020 ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» здійснено переказ коштів [PERSON] у сумі 6 000,00 грн, згідно договору № 124774444 від 03.09.2020 для зарахування на платіжну картку № [NUMBER] , що підтверджується платіжним дорученням № 2fd6af4c-4906-415f-854-3870bc59da1f від 09.09.2020 та довідкою, виданою ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» № 124774444/23052025/Э від 23.05.2025 (а.с. 29,30). Факт оплати коштів відповідачці підтверджується також випискою за договором № б/н по цьому рахунку за період з 03.09.2020 по 08.09.2020, складеною 28.07.2025 АТ КБ «ПРИВАТБАНК», згідно якої зарахування на суму 6 000,00 грн відбулось 03.09.2020 на картку відповідачки (а.с. 109-110). Листом від 31.07.2025 № 20.1.0.0.0/7-250722/83394-БТ АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підтверджено, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] , а також підтверджено, що номер телефону [NUMBER] є фінансовим номером [PERSON] 28 листопада 2018 року ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» уклали Договір факторингу № 28/1118-01 (а.с. 38-50). Пунктом 2.1. Розділу 2 вищезазначеного Договору факторингу передбачено, що згідно умов Договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Відповідно до п. 1.3. Договору факторингу визначено, що під правом вимоги розуміється всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Пунктом 1.2. Договору визначено, що перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до Договору, а саме Реєстрах прав вимоги. ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» уклали додаткові угоди № 19 від 28.11.2019, № 26 від 31.12.2020, № 27 від 31.12.2021, № 31 від 31.12.2022, № 32 від 31.12.2023, якими продовжено строк дії договору факторингу до 31 грудня 2024 року. Згідно із пунктом 4.1. договору факторингу, право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Відповідно до Реєстру прав вимоги № 111 від 08.12.2020 ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» отримало право вимоги до відповідачки, на загальну суму заборгованості за кредитним договором № 124774444 від 03.09.2020 на суму 15 418,00 грн, з яких: 6 000,00 грн сума заборгованості за тілом кредиту, 9 418,00 грн - заборгованість за відсотками (а.с. 51-52). Наявність такої суми заборгованості станом на 08.12.2020 у відповідачки підтверджується розрахунком заборгованості, який видано ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» за кредитним договором № 124774444 від 03.09.2020, в якому зазначено, що заборгованість нарахована за період з 03.09.2020 по 08.12.2020, а також те, що відповідачкою 06.10.2020, 05.11.2020 та 13.11.2020 було сплачено відсотки за користуванням кредитом в сумі 324,00 грн, 15,00 грн та 35,00 грн відповідно, всього 374,00 грн (а.с.74-75), що є конклюдентними діями відповідачки щодо визнання кредитного боргу. В подальшому, 05.08.2020 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 05/0820-01 (а.с. 54-59), строк дії якого закінчився 04 серпня 2021 року. Сторони уклали додаткові угоди № 2 від 03.08.2021 та № 3 від 30.12.2022 до договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020, згідно яких строк дії цього договору продовжено до 30.12.2024 включно (а.с. 58-59). Предметом даного Договору факторингу є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. При цьому, право вимоги від клієнта до фактора переходить в момент підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимог, встановленому в відповідному Додатку договору (п. 4.1. Договору). Згідно з Реєстром прав вимоги № 10 від 31.07.2023 до Договору факторингу від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» перейшло право вимоги до відповідачки, на загальну суму 14 506,00 грн, з яких: 6 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 8 506,00 грн - заборгованість за відсотками (а.с. 60-61). Згідно з розрахунком заборгованості, наданим ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 124774444 від 03.09.2020 за період з 08.12.2020 по 21.07.2021 становить 14 506,00 грн, з яких: 6 000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 8 506,00 грн - заборгованість за відсотками, з врахуванням того, що 11.12.2020 відповідачкою було оплачено відсотки за користування кредитом в сумі 5 400,00 грн (а.с.76). 04.06.2025 ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» уклали Договір факторингу № 04/06/25-Ю, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідачки за Кредитним договором № 124774444 від 03.09.2020, що підтверджується Актом прийому передачі Рєестру Боржників від 04.06.2025, згідно якого ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» як Клієнт передав, а ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» як Фактор прийняв реєстр боржників в кількості 13254, після чого, з урахуванням п. 1.2 Договору Факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025 від Клієнта до Фактора перейшли Права вимоги щодо заборгованостей до Боржників(а.с. 62-66, 69) та також витягом з реєстру боржників до даного договору факторингу від 04.06.2025, відповідно до якого борг відповідачки складав суму 14 506,00 грн, з яких: 6 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 8 506,00 грн - заборгованість за відсотками (а.с. 67-68). Відповідно до виписки ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» з особового рахунку за кредитом станом на 25.06.2025 за період з 04.06.2025 по 25.06.2025 заборгованість [PERSON] не змінилась та становить 14 506,00 грн (а.с. 77). Таким чином, між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитного договору, непогашення в повному обсязі відповідачкою заборгованості за цим договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Судом встановлено, що між сторонами виникли цивільно-правові зобов`язання на підставі договору кредиту, які регулюються ЦК України. Вирішуючи даний спір суд виходить з таких мотивів та правових норм чинного законодавства. Відповідно статті 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних праві та обов`язків. Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному чи кількох документах (в тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Це кореспондується зі змістом ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами та моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 цього закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ст. 11 зазначеного закону, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 зазначеного вище закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання, як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Частиною 1 статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання не допускається. У частині 1 статті 530 ЦК України зазначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 512 ЦК України регламентує, що кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги (ст. 1084 ЦК України). За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно із ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України, якою регламентовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, у якій припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У зазначеній постанові Верховний Суд, розглядаючи питання стягнення штрафних санкцій за договором споживчого кредитування, сформував низку правових висновків. Зокрема, Велика Палата розмежувала поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання». Надаючи правову оцінку вказаним поняттям у частині нарахування штрафних санкцій за кредитним договором, Верховний Суд у п. 35 вищезазначеної Постанови зазначив, що строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього. Відрізняються терміни в тому випадку, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 (справа № 910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 (справа № 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами та висновки суду Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, враховуючи достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. На переконання суду, позивачем у передбаченому законом порядку доведено належними та допустимими доказами те, що між 03.09.2020 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] укладено кредитний договір № 124774444 у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатора B8C2YU43. Позивачем також доведено належними доказами здійснення перерахунку коштів на виконання умов вказаного вище кредитного договору. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що відповідачка за цим кредитним договором отримала грошові кошти у розмірі 6000,00 гривень на виконання умов договору. Крім того, подавши заявку на укладення додаткової угоди, відповідачка визнала заборгованість за кредитним договором, а внесення нею часткової оплати відсотків на погашення заборгованості також підтверджує визнання умов кредитного договору. Однак, після закінчення строку кредитування [PERSON] грошові кошти не повернула в повному обсязі та не сплатила проценти за користування ними. За таких обставин, вимоги позивача є обґрунтованими в частині основної суми боргу в розмірі 6 000,00 грн, У суду відсутні докази про те, що відповідачка мала перешкоди для виконання свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості, однак вона належним чином їх не виконувала, чим порушила умови кредитного договору. З приводу твердження відповідачки про відсутність у справі належних і достовірних доказів передачі права вимоги від первісного кредитора до позивача, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Частиною першою статті 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з частиною другою статті 1078 ЦК України майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до п. 1.3. договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, укладеного між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» право вимоги означає всі права Клієнта за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними Договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Порядок відступлення права вимоги врегульовано сторонами в Розділі 4 вказаного договору, згідно п. 4.1. право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання Сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному Додатку. Підписанням Реєстру прав вимоги Сторони засвідчують передачу Права вимоги до Боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром права вимоги. Аналогічні умови зазначено і в договорі факторингу, укладеного між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» № 05/0820-01 від 05.08.2020, а також в п. 1.2 договору між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНАС» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» № 04/06/25-Ю вказано, що перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості боржників відбувається в момент підписання сторонами Акта прийому-передачі реєстру боржників, згідно з додатком № 2. Отже, умови зазначених договорів передбачали можливість передачі права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Такі умови договорів не суперечать нормам чинного законодавства та в установленому законом порядку судом недійсними не визнавалися, а отже виходячи із презумпції правомірності правочину, є правомірними, тобто такими, що породжують певні цивільні права та обов`язки. Крім того, додатковими угодами, строк дії договорів факторингу було продовжено, водночас умовами договору передбачалося, що перехід права вимоги здійснюється в момент підписання реєстру права вимоги. Реєстри про передачу права вимоги, наявні у матеріалах справи, були складені та підписані уже після укладення [PERSON] кредитного договору. За таких обставин, суд вважає, що ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» у встановленому законом порядку набуло право вимоги до відповідачки за кредитним договором №124774444 від 03.09.2021. Разом з тим, суд не погоджується із розрахунком позивача в частині стягнення з відповідачки заборгованості за відсотками за вказаним кредитним договором. Кредитний договір № 124774444 був укладений строком на 30 днів, до 02.10.2020, а додатковою угодою від 06.10.2020 термін кредитування продовжено на 30 днів до 02.11.2020. Таким чином, загальний строк користування кредитними коштами становить до 02.11.2020. Отже право ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося зі спливом строку кредитування: 02.11.2020. Таким чином після 02.11.2020 ні первісний кредитор, ні фактор не мали права нараховувати відсотки за користування грошовими коштами після закінченням строку кредитування. У постанові об`єднаної палати КГС ВС від 02.10.2020 № 911/19/19 зазначено, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про безпідставність стягнення з відповідачки на користь позивача відсотків за користування кредитом, оскільки сума заборгованості, згідно розрахунку станом на 02.11.2020 складає 8 754,00 гривні мінус 6 000,00 грн тіла кредиту та мінус 70,00 грн - відсотки сплачені 05.11.2020 та 13.11.2020, що дорівнює 2 679,00 грн. Однак з врахуванням оплати [PERSON] 11 грудня 2020 року відсотків в сумі 5 400,00 грн суд вважає, що відповідачка сплатила відсотки в повному обсязі, а решта 2 721,00 грн (5400,00-2679,00 = 2 721,00 грн) слід зарахувати як погашення тіла кредиту. Відтак з відповідачки слід стягнути 3 279,00 гривень (6000,00 грн - 2721,00 грн = 3 279,00 грн). З приводу нарахування та стягнення позивачем відсотків, суд додатково зазначає наступне. У своїх додаткових поясненнях у справі позивач зауважує, що існувало два періоди нарахування процентів: 1. За користування кредитними коштами згідно з ст. 1048 ЦК України визначеному договором та 2. За користування кредитними коштами відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України за весь час прострочення. Зокрема вказує, що сторони у кредитному договорі в п. 4.3 узгодили, що проценти нараховані після закінчення строку надання кредиту, визначеного в п. 1.2 цього Договору, є процентами в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, тобто не є процентами «за користування кредитом», а є відповідальністю за порушення зобов?язання та погодили їх розмір. В матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості, який видано ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» за кредитним договором № 124774444 від 03.09.2020, в якому зазначено, що відсотки нараховані за період з 03.09.2020 по 08.12.2020 та розрахунок заборгованості, наданий ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за період з 08.12.2020 по 21.07.2021, згідно якого 8 506,00 грн - заборгованість за відсотками (а.с 74-76). Тобто після закінчення строку кредитування. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15.03.2022 № 2120-ІХ, серед іншого, внесено зміни до розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України та доповнено його пунктом 18 наступного змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Тобто в період існування особливих правових наслідків - протягом дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, до позичальника застосовуються особливі наслідки звільнення від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) кредитних зобов`язань. Аналогічний правовий висновок щодо аналізу п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, викладений у постанові Верховного Суду від 12.06.2024 у справі №910/10901/23, який відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України застосовується судом під час ухвалення судового рішення у подібній справі. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 18.10.2023 в справі №706/68/23, дія п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України розповсюджується на кредитний договір. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що хоча умовами договору №124774444 від 03.09.2021 в п. 4.3 сторони й обумовили нарахування та сплату позичальником процентів, як відповідальності за порушення зобов?язання, проте згідно з п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України позичальники у період воєнного стану у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, звільняються від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу в тому числі, і в кредитних зобов`язаннях. За наведених обставин, суд дійшов висновку, що даний позов слід задовольнити частково, з [PERSON] слід стягнути на користь позивача заборгованість за договором №124774444 від 03.09.2021 в сумі 3 279,00 грн тіла кредиту. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Розподіл судових витрат Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). В даному випадку позивачем на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн надано Договір про надання правничої допомоги № 05/06/25-01 від 05.06.2025, Протокол погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги, додаткову угоду № 25770524322 від 05.06.2025, свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю Тараненко А.І. та Акт прийому-передачі наданих послуг від 25.06.2025, який є невід`ємною частиною до цього Договору, на суму 7 000,00 грн (а.с. 78-81). Процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення розміру витрат на адвоката (ч. 6 ст. 137 ЦПК України). Окрім того, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial