Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-16 00:00:00

Стислий виклад заяви. 15.07.2025 представник заявника [PERSON] звернулася до суду в інтересах заявника [PERSON] з вищевказаною заявою в обґрунтування якої вказала, що батькові заявника, [PERSON] , належав житловий будинок за [ADDRESS] , а також земельна ділянка для обслуговування цього будинку, площею 0,53 га. Зазначила, що цей будинок належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок за №79 від 20.03.1990, яке було видане на підставі рішення Софіївської районної ради за №37 від 06.02.1990 та зареєстроване у ОКП Софїївське БТІ». Після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , тобто до прийняття Цивільного кодексу України 01 липня 2003р., мати заявника [PERSON] та сам заявник, які постійно проживали у цьому будинку на день смерті батька в рівних частинах прийняли вищевказане нерухоме спадкове майно, що відкрилася відповідно до вимог ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР. Надалі, після смерті матері [PERSON] , яка настала [INFO] , заявник прийняв спадщину відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки продовжував проживати у згаданому батьківському будинку разом з матір`ю до її смерті. 16 грудня 2022 року заявник [PERSON] повторно звернувся до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Л.І. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на вищевказаний житловий будинок, який, на його переконання був прийнятий у порядку ч. 1 ст. 549 ЦК УPCP та ч. 3 ст. 1268 ЦК України, але йому було відмовлено у вчинені цієї нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на цей будинок та у зв`язку з відсутністю відомостей про реєстрацію права власності на цей будинок за жодним із спадкодавців, про що було винесено відповідну постанову. З огляду на викладене, представник заявника [PERSON] для захисту спадкових прав та інтересів заявника [PERSON] , вважала за необхідне звернулася до суду саме з заявою окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема про встановлення факту прийняття заявником спадщини, яка відкрилась після смерті його батьків, батька [PERSON] , який помер [INFO] та матері [PERSON] , яка померла [INFO] , у вигляді житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки для обслуговування цього будинку, площею 0,53 га. Заяви (клопотання) сторін та процесуальні дії суду у справі. 21.07.2025 за ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку окремого провадження (а.с.120); Заявник [PERSON] у судове засідання на виклик суду не з`явився. Присутній його представник адвокат Кухарчук А.Ю., посилаючись на обставини та доводи викладені у своїй заяві, заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити у повному обсязі. Заінтересована особа,\~Вакулівська сільська\~рада Криворізького\~району Дніпропетровської\~області, у судове засідання явку свого представника не забезпечила, хоча про дату, час та місце його проведення повідомлялася двічі належним чином. Заперечень проти такої заяви до суду не подала, заяв про можливість розгляду справи за відсутності представника сільської ради теж. На переконання суду неявка представника заінтересованої особи не є перешкодою у розгляді справи окремого провадження. Фактичні обставини справи встановлені судом. Судом встановлено, що батькові заявника, [PERSON] ,\~на підставі\~свідоцтва про\~право приватної\~власності на\~житловий будинок\~№ [NUMBER] \~від 20.03.1990,\~виданого Софіївською\~районною радою\~Софіївського району\~Дніпропетровської області,\~належить житловий\~будинок за\~ [ADDRESS] (а.с.17, 69, 128). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 110). На час смерті батька заявник проживав у цьому будинку разом з батьком та матір`ю [PERSON] , про що свідчать дані Погосподарського обліку громадян у селі Жовте (а.с.21-62). Мати позивача [PERSON] прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON] на підставі ч. 1 ст. 1269 ЦК України. [INFO] померла і мати заявника [PERSON] (а. с. 111). Після її смерті заявник [PERSON] успадкував за заповітом земельну ділянку з кадастровим номером 1225285200010030045, що належала його матері на підставі державного акта серії ДП № 102302 (а. с. 112). 16 грудня 2022 року заявник [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Л.І. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на вищевказаний житловий будинок після смерті батька [PERSON] , але йому було відмовлено у вчинені цієї нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого\~документа на\~цей будинок\~та у\~зв`язку\~з відсутністю\~відомостей про\~реєстрацію на\~ім`я спадкодавця\~права власності\~на цей\~будинок,\~про що\~було винесено\~відповідну постанову (а. с. 114). Не оскаржуючи у встановлений строк і порядок вказану постанову нотаріуса, заявник, через свого представника, звернувся до суду саме з заявою про встановлення факту прийняття ним спадщини, яка відкрилась після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] та матері [PERSON] , яка померла [INFO] , у вигляді житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки для обслуговування цього будинку, площею 0,53 га. Мотиви суду та застосовані ним норми права. Суд, вислухавши пояснення представника заявника, вивчивши доводи заяви, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що така заява задоволенню не підлягає з огляду на таке. За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. При вирішенні спорів, які пов`язані з пропуском спадкоємцями строку на прийняття спадщини слід звертати увагу на час відкриття спадщини та дію актів цивільного законодавства відповідно до пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Судам необхідно розмежовувати пропуск строку для прийняття спадщини, прийняття спадщини особами, які постійно проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (стаття 549 ЦК Української РСР). Якщо спадщина відкрилась після 1 січня 2004 року, суди не повинні задовольняти вимоги про встановлення факту прийняття спадщини шляхом вступу в управління чи володіння спадковим майном або задовольняти позови про визнання права власності на спадкове майно із зазначених підстав. Суди також не повинні задовольняти позови про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті спадкодавців, які померли до 1 січня 2004 року, і спадщина прийнята кимось із спадкоємців, у тому числі шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном (стаття 549 ЦК Української РСР) або перейшла до держави на підставі статті 555 ЦК Української РСР. Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 2-815/2006 (провадження № 61-34774св/18). Судом встановлено, що спадщина, на яку претендує заявник, відкрилась до 1 січня 2004 року, тому до вказаних правовідносин застосовуються положення Цивільного кодексу УРСР 1963р. (надалі за текстом ЦК УРСР). З огляду на те, що заявник просив встановити факт прийняття спадщини після смерті матері, яка відкрилась після 1 січня 2004 року, що не передбачено діючим на теперішній час Цивільним кодексом України, тому вимоги у цій частині не можуть бути задоволені. В той же час суд звертає увагу на те, що з матеріалів справи вбачається, що заявник проживав та був зареєстрований у житловому будинку [ADDRESS] разом зі спадкодавцем, його батьком [PERSON] разом з його на тай час живою матір`ю [PERSON] , яка теж проживала у цьому будинку, а тому вони прийняли удвох спадщину після його смерті [INFO] шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном відповідно до вимог ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР. Також судом встановлено, що після смерті батька заявник залишився і надалі проживати та бути зареєстрованим у цьому будинку разом із матір`ю [PERSON] до смерті останньої, що настала [INFO] , а тому відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, останній вважається таким, що прийняв спадщину. Згідно з пунктом 5 частини другої\~статті 293 ЦПК України\~суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у\~статті 315 ЦПК України\~і не є вичерпним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №761/16799/15 (провадження № 14-139цс18)зазначено, що «суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право». Згідно положень ст. 318 ЦПК України, заявник у своїй заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинен зазначити: 1)\~який факт\~заявник просить\~встановити та\~з якою\~метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. 2. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. Між тим, з постанови нотаріуса про відмову у вчинені нотаріальних дій від 26 грудня 2022 року вбачається, що перешкодою у заявника для отримання свідоцтва про право власності на спадщину на вищевказаний житловий будинок є інші причини, ніж ненадання доказів нотаріусу про вступ в управління та володіння спадковим майном чи пропуск строку для прийняття спадщини. Так, за змістом цієї постанови нотаріуса, останній відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину заявникові на житловий будинок через те, що нотаріусу не було надано правовстановлюючого документу на цей будинок та те, що під час перевірки нотаріусом факту реєстрації права власності на вищевказане спадкове майно з`ясовано, що відомості про реєстрацію права власності на цей будинок у Державному реєстрі прав на нерухоме майно відсутні. Тобто заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту прийняття спадщини після смерті батьків, який, на переконання суду, не матиме для нього жодного юридичного значення, адже рішення про його установлення саме по собі не засвідчуватиме право власності заявника на це спадкове майно, а також не спонукатиме нотаріуса на подальшу видачу йому свідоцтва про право на спадщину на це майно, і головне - цей юридичний факт нотаріусом і так не заперечується. Відповідно до ст. 49 ЗУ "Про нотаріат" на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Згідно із ст. 50 вказаного Закону, нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Тобто, у разі коли спір виникає у зв`язку з неможливістю документального оформлення права на спадщину, за відсутності спору про безпосереднє право на неї, спадкоємець може оскаржити відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій у судовому порядку. Також судом встановлено, що у січні 2023 року [PERSON] вже звертався до Софіївського районного\~суду Дніпропетровської\~області з позовом до Вакулівської сільської ради\~Криворізького району Дніпропетровської області\~про визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом. За рішенням цього суду від 10.03.2023 позов було задоволено повністю. Не погодившись із цим рішенням суду, [PERSON] як особа, яка не брала участі у справі, подав апеляційну скаргу, за результатом розгляду якої Дніпровський апеляційний\~суд 23.01.2024 ухвалив постанову про задоволення апеляційної скарги та скасував вищевказане рішення суду першої інстанції і ухвалив нове рішення, яким відмовив [PERSON] у задоволенні його позовних вимог повністю. Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд керувався тим, що спірний житловий будинок, право власності на який визнано за позивачем, відсутній, а апелянт [PERSON] підтвердив належними доказами своє право власності на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою спірного будинку, тому апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржуваним рішенням порушено право власності [PERSON] на земельну ділянку. За постановою ВС у складі Третьої судової плати Касаційного цивільного суду від 13.01.2025 касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а вищевказану постанову апеляційного суду - без змін. Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) зазначено, що «преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта». З вищевказаних судових рішень апеляційної та касаційної інстанцій встановлено, що спадкового майна, на яке претендує заявник, вже не існує. Так, понад п`ять років станом на 2023 рік житлового будинку за адресою по [ADDRESS] вже немає, там знаходиться земельна ділянка, яка заросла деревами та кущами, що підтверджується актом обстеження\~від 15 серпня 2023 року № 12, складеним Старостою та депутатами Вакулівської сільської ради. Щодо земельної ділянки для обслуговування вищевказаного будинку, на яку теж претендує заявник, зазначено, що інша особа - [PERSON] є власником цієї земельної ділянки, тому прийняте рішення суду першої інстанції порушувало право приватної власності [PERSON] на належну йому земельну ділянку. Також варто\~зауважити,\~що судом\~касаційної інстанції\~було роз`яснено [PERSON] про те, що він не позбавлений можливості повторно звернутися з таким позовом, але до належного кола відповідачів Вакулівської сільської ради та [PERSON] . Проте представник заявника, усупереч таким застереженням суду, звернулася до суду в інтересах [PERSON] не з відповідним позовом, а з заявою окремого провадження про встановлення факту прийняття заявником спадщини. Суд вважає за необхідне саме ухвалити рішення про відмову у задоволенні заяви [PERSON] , а не постановлювати ухвалу про закриття провадження у справі у зв`язку з наявністю спору про право, оскільки під час судового розгляду заяви про встановлення факту прийняття спадщини за [PERSON] суд дійшов висновку, що вона саме по суті є необґрунтованою та безпідставною.

Outcome: dismissed