Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-16 00:00:00

Адвокат Грушевий Юрій Віталійович, який діє в інтересах позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Віва Капітал» (20600, Черкаська обл.., м. Шпола, вул. Таранця, 20, ЄДРПОУ 40860735) звернувся через систему «Електронний суд» з позовом до [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, що відповідно до умов Кредитного договору № 1502339300103 від 23.01.2025 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «ФК «Віва Капітал» відповідач отримав на споживчі цілі кредит у розмірі 7500 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 355,41% до 361,35% (0,693% в день перші 20 днів, 0,99% в день з 21 дня по дату повернення) річних від суми кредиту. Реальна річна процентна ставка становить від 2159,63% до 2670,76%. Згідно п. 1.3 Договору кредит надано строком на 120 днів з 23.01.2025 року по 23.05.2025 року. Відповідно до умов п. 1.3.1. Договору відповідач зобов`язався здійснювати погашення кредиту відповідно до графіку, що є додатком до кредитного договору. Згідно п. 3.3. Договору у разі несплати позичальником платежу у рекомендовану дату оплати, згідно п. 1.3.1. даного Договору, за дисконтною процентною ставкою, позичальник з дати видачі кредиту сплачує проценти за базовою процентною ставкою, встановленою п. 1.4.2. Договору. Вказує, що відповідач не повернув своєчасно кредитодавцю грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення кредитного договору, а також, ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Зазначає, що даний кредитний договір було підписано сторонами методом накладення електронних підписів. ТОВ «ФК «Віва Капітал» свої зобов`язання за Договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором, переках коштів здійснено 23.01.2025 року, що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «ФК «Контрактовий дім», а також довідкою про ідентифікацію. Станом на 14.07.2025 року загальна сума заборгованості по кредиту за Договором № 1502339300103 від 23.01.2025 становить 29925 грн. 0 коп., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 7500 грн. 00 коп.; заборгованість за відсотками 7425 грн. 00 коп., штраф 15000 грн. 00 коп. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання, що є порушенням законних прав ТОВ «ФК «Віва Капітал». Просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Віва Капітал» заборгованість у розмірі 29925 грн. 00 коп. за Договором кредиту № 1502339300103 від 23.01.2025 року; судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 3028 грн. 00 коп. та витрати на оплату правової допомоги в розмірі 10600 грн. 00 коп. 23 липня 2025 року ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання з викликом сторін. 23 липня 2025 року через систему «Електронний суд» відповідач [PERSON] надала Відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що вона загальну суму вимог не визнає. Визнає лише частину боргу тіло кредиту в сумі 7500 грн. 00 коп. Частково нею сплачено 1039 грн. 60 коп., що підтверджується платіжними документами. Вказує, що не погоджується із сумою нарахованих відсотків та штрафів. Вимога сплати 8464 грн. 60 коп. відсотків є надмірною: реальна річна ставка перевищує 2000 %, що суперечить принципам справедливості, добросовісності та пропорційності відповідальності (ст. 3, 509 ЦК України, ЗУ «Про споживче кредитування». Вимога сплати штрафу в розмірі 15000 грн. 00 коп. перевищує тіло кредиту у 2 рази, що є явно неспівмірним порушенню (ст. 551 ЦК України). При укладенні договору їй не було надано повного розрахунку вартості кредиту та реальної річної ставки, чим порушено ст. 6 ЗУ «Про захист прав споживачів» та ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування». Позовна заява не містить деталізованого розрахунку боргу. Відсутні точні дати, формули розрахунки пені та штрафів, що є порушенням ст. 175, 178 ЦПК України. Після завершення строку кредитного договору (120 днів з 23.01.2025 року, тобто, після 23.05.2025) позивач не мав права продовжувати нарахування відсотків. Просить суд застосувати ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» щодо зменшення розміру зобов`язання через несправедливі умови договору. Просить суд визнати позов частково обгрунтованим лише в частині тіла кредиту 7500 грн. 00 коп., відмовити у стягненні відсотків та штрафів у повному обсязі. 30 липня 2025 року відповідач [PERSON] через канцелярію суду надала Відзив аналогічного змісту. Представник позивача з=в судове засідання не з`явився, зазначивши в резолютивній частині позовної заяви про розгляд справи за його відсутності за наявними у справі матеріалами. Відповідач [PERSON] в судове засідання надала заяву, в якій зазначила, що просить справу розглядати за її відсутності. Також зазначила, що позовні вимоги визнає лише в частині стягнення з неї тіла кредиту. Також, просила суд максимально зменшити суму правової допомоги в зв`язку з тим, що її мама перебуває у тяжкому стані та потребує термінової операції на серці та лікування онкозахворювання. Суд, дослідивши та вивчивши письмові матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 23 січня 2025 року між ТОВ «ФК «Віва Капітал» та [PERSON] на підставі прийняття (акцепту) пропозиції (оферти) Кредитодавця, яка розміщена в інформаційно-комунікаційній системі Кредитодавця та шляхом оформлення Заяви на укладення кредитного договору від 23.01.2025 року, уклали Кредитний договір Договір про надання грошових коштів у кредит продукту «Старт» № 1502339300103. Відповідно до п. 1.1. Договору, Кредитодавець надає позичальнику кредит у національній валюті на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується одержати та повернути Кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обовязки, передбачені Договором. Відповідно до п. 1.2. Договору, сума кредитного ліміту складає: 7500 грн. 00 коп. Тип кредиту Кредит. Відповідно до п. 1.3. Договору, строк кредитування 120 днів з 23.01.2025 по 23.05.2025. Позичальник зобов`язаний повернути Кредит кредитодавцю 23.05.2025 року або достроково. Відповідно до п. 1.10. Договору, строк дії цього Договору визначається з урахуванням того, що Договір набирає юридичної сили з дати укладення Сторонами та діє до дати, визначеної цим Договором, а в частині виконання сторонами прийнятих зобов`язань до їх повного виконання позичальником, а саме: сплатою Кредитодавцю процентів за фактичний період користування кредитом, неустойки при наявності та поверненням суми Кредиту в порядку визначеному Договором. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За приписом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. А тому, суд приходить до висновку що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідач [PERSON] не заперечувала факту підписання нею Договору про надання грошових коштів у кредит продукту «Старт» № 1502339300103 від 23.01.2025 року та отримання коштів в розмірі7500 грн. 00 коп. Позивачем надано Додаток № 1 до Договору № 1502339300103 від 23.01.2025 року, в якому сторонами визначений графік платежів, який розрахований з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, виходячи з припущення, що Позичальник виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в Договорі. В Графіку зазначено, що цим Графіком встановлюються кількість платежів, їх розмір та періодичність внесення позичальником з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, а також визначається загальна вартість Кредиту для позичальника та реальна річна процентна ставка за договором про споживчий кредит. Відповідно до Графіку, кількість днів у розрахунковому періоді 120; чиста сума кредиту/сума платежу за розрахунковий період -15964 грн. 60 коп.; сума кредиту за договором/погашення суми кредиту 7500 грн. 00 коп.; проценти за користування кредитом 8464 грн. 60 коп. Тобто, в судовому засіданні встановлено, що між ТОВ «ФК «Віва Капітал» та [PERSON] укладено Договір в електронній формі, остання отримала кредит за цим Договором в розмірі 7500 грн. 00 коп., шляхом перерахування коштів на її банківську картку, проте, не виконала взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором не повернула. А тому, суд приходить до висновку про виникнення договірних відносин між сторонами вищевказаного правочину з приводу отримання відповідачем кредиту у ТОВ «ФК «Віва Капітал». Крім того, загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18). В судовому засіданні встановлено, що укладений між сторонами Договір № 1502339300103 від 23.01.2025 року відповідачем не оспорювався та не визнавався судом недійсним. У разі не спростування презумпції правомірності договорів всі права, набуті сторонами правочинів за ними, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. При вирішенні спору судом взято до уваги, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань своєчасно не здійснила погашення основної суми заборгованості та не повернула грошові кошти, отримані в кредит. З огляду на те, що [PERSON] згідно укладеного з ТОВ «ФК «Віва Капітал» договору взяла на себе зобов`язання погашати кредит у визначений договором строк, та вказаний обов`язок нею був порушений, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором, а відтак у позивача виникло право вимагати повернення позики, що залишилася за тілом кредиту в розмірі 7500 грн. 00 коп. Згідно з ч. 1 ст.509 та ст.526 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.. За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах:, встановлених договором або законом. Відповідно до приписів ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, суд, з урахуванням заявлених позовних вимог, дійшов висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та вимога про стягнення заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 7500 грн.00коп. ґрунтується на законі, підтверджена належними та допустимими доказами. При вирішенні даного спору судом взято до уваги, що відповідно дост.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, та при цьому суд враховує, що відповідач належних доказів повернення грошових коштів за кредитним договором суду не надав. Контррозрахунку, який би спростовував неправильність розрахунку, поданого позивачем, відповідачем також не надано. З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Віва Капітал» підлягає заборгованість за тілом кредиту в розмірі 7500 грн. 00 коп. Відносно позовної вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованістьв розмірі 7425 грн. 00 коп., суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Відповідно до п. 1.3.1. Договору, позичальник зобов`язаний оплатити проценти в рекомендованому дату оплати, зазначену у Графіку платежів (додаток 1), протягом дії кредиту. Відповідно до п. 1.4. Договору, тип процентної ставки фіксована. Відповідно до п. 1.4.1. Договору, дисконтна процентна ставка становить 0,693% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, застосовується в межах строку надання Кредиту, зазначеного в п. 1.3 цього Договору, але не більше перших 20 днів користування кредитом, тобто, з 1 по 20 день включно. Відповідно до п. 1.4.2. Договору, базова процентна ставка складає 0,99% від суми Кредиту за кожен день користування кредитом, застосовується у межах строку надання Кредиту, зазначеного в п. 1.3 цього Договору, після 20 дня користування кредитом, починаючи з 21 дня користування кредитом, по день повернення Кредиту. Відповідно до п. 1.5. Договору, загальні витрати за кредитом 8544 грн. 45 коп. Відповідно до п. 1.7. Договору, орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладання Договору становить 2159,63%. Відповідно до п. 1.8. Договору, орієнтовна загальна вартість Кредиту на дату укладання Договору становить 16044 грн. 45 коп. Тобто, в судовому засіданні встановлено, що умовами Договору передбачено, що за користування кредитом протягом дисконтного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, які нараховуються виключно на період строку визначеного в п. 1.3. (120 днів з 23.01.2025 по 23.05.2025) договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 0,693 %від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Тобто, строк Договору про надання грошових коштів у кредит продукту «Старт» № 1502339300103 розпочався 23.01.2025 року та діяв до 23.05.2025 року. Відповідно до виписки з особового рахунку за Договором кредиту 1502339300103 від 23.01.2025 року заборгованість за період з 23.01.2025 по 23.05.2025 становить 14925 грн. 00 коп., з яких: 7500 грн. 00 коп. заборгованість за тілом кредиту; 7425 грн. 00 коп. заборгованість за відсотками. Відповідач зазначає, що нею в рахунок погашення заборгованості було сплачено 1039 грн. 60 коп., що відображено у виписці з особового рахунку за Договором кредиту 1502339300103 від 23.01.2025 року, наданого позивачем, та на думку суду, було враховано на погашення відсотків. Відповідно до\~виписки з\~особового рахунку\~за Договором\~кредиту 1502339300103\~від 23.01.2025\~року,\~складеного ТОВ\~«ФК «Віва\~Капітал» не\~здійснювалось нарахування\~відсотків за\~користування кредитними\~коштами після\~закінчення строку\~кредитування,\~передбаченого Договором кредиту 1502339300103 від 23.01.2025 року. Аналогічна правова позиція зазначена в Постанові Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, згідно якої після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та пеню за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що враховуючи узгоджений сторонами строк кредитування 120 днів з дня отримання коштів, а також враховуючи відсутність належних та допустимих доказів щодо пролонгації строку кредитування, позовні вимоги про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами підлягають частковому задоволенню, в межах строку дії кредитного договору, а саме в розмірі 7425 грн. 00 коп. Відносно позовної вимоги позивача про стягнення з [PERSON] штрафу в розмірі 15000 грн. 00 коп., то зазначені вимоги задоволенню не підлягають оскільки, відповідно до п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (в редакції закону України № 2120-IX від 15.03.2022р.) у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи вищевикладене та враховуючи, що [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, фактично отримані та використані нею кошти в добровільному порядку не повернуті, розмір відсоткової ставки був визначений при укладенні договору та погоджений нею, тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Віва Капітал» та стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Віва Капітал» заборгованості за Договором про надання кредиту № 1502339300103 від 23.01.2025 року в розмірі 14925 грн. 00 коп., що складається з: заборгованість за кредитом 7500 грн. 00 коп.; заборгованість за відсотками 7425 грн. 00 коп. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження витрат на правничу правову допомогу позивачем надано: Договір про надання правової допомоги від 02 січня 2025 року, укладеного між ТОВ «ФК «Віва Капітал» та Адвокатським бюро «Грушевий Ю.В.».; Акт виконаних робіт відповідно до договору про надання правової допомоги № 1 від 02.01.2025 року від 26 червня 2025 року, відповідно до якого сторони домовились, що вартість наданих послуг складає 10600 грн. 00 коп.; платіжну інструкцію № LR706|7 від 27.06.2025 про сплату 10600 грн. 00 коп. (призначення платежу: оплата за надання правової допомоги згідно договору № 1 від 02.01.2025 року та рахунку № 26/26-01 від 26.06.2025 без ПДВ). У постанові від 12.02.2020 року у справі № 648/1102/19 Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. Суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд має застосувати положення закону про завдання та принципи цивільного судочинства, пропорційність у цивільному судочинстві, а також конкретні обставини справи, вимоги, з якими заявник звернулася до суду, їх значення для заявника. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд враховує, що відповідачем [PERSON] заявлено клопотання про зменшення стягнення в частині витрат на правничу допомогу. Також, суд бере до уваги, що позовні вимоги ґрунтуються на праві грошової вимоги, що виникло з правочину, укладеного у письмовій формі. За своєю сутністю спірні правовідносини не є складними, а судова практика по такій категорії справ є усталеною і однотипною. Представництво інтересів позивача у справі здійснювалось в порядку самопредставництва юридичної особи, а розгляд справи здійснено судом оперативно в одному судовому засіданні без учасників справи. Отже, оцінюючи обґрунтованість заяви позивача в контексті положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, об`єктивно необхідним на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, суд доходить висновку, що заявлена позивачем сума в розмірі 10600 грн. 00 коп. є необґрунтованою, оскільки не відповідає критеріям співмірності заявленої до стягнення суми витрат на професійну правову допомогу позивача з реальним обсягом такої допомоги, часом, витраченим на надання таких послуг, та критерію реальності таких витрат (обсяг юридичної та технічної роботи, пов`язаної з розглядом справи у суді та її доцільністю). Таким чином, беручи до уваги обсяг та зміст позовних вимог, складність справи, обсяг виконаних представником позивача робіт, докази на підтвердження понесених витрат, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог щодо компенсації витрат позивача на правову допомогу в межах суми понесених ним витрат в розмірі 3500 грн., оскільки, такий розмір видається пропорційним та обґрунтованим з огляду на складність, Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду з цим позовом сплачений судовий збір у розмірі 3028 грн. 00 коп., що підтверджується платіжною інструкцією № LK732|3 від 07.07.2025 року. А тому, враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, то з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ВіваКапітал» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1510 грн. 06 коп. На підставі викладеного вище та

Outcome: partial