Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно доньки - [PERSON] , [INFO] . В обгрунтування позовних вимог зазначив, що з 2002 році перебував у шлюбі з відповідачем, який було розірвано судом 21.10.2021. Від даного шлюбу у спільного проживання у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 01.05.2024 у справі №133/3749/23 було визначено місце проживання дитини з батьком та звільнено від сплати аліментів на користь відповідачки. З того часу дитина проживає разом з батьком, пербуває на його утриманні, відповідачка участі в утриманні дитини не приймає, життям дочки не цікавиться, за місцем проживання дитини з`являється епізодично, потім зникає наа кілька місяців. Веде асоціальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями Причиною звернення до суду з даною позовною заявою є байдужість зі сторони відповідача відносно своєї дитини. Ухвалою суду від 28.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, у справі призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 04.02.2025 підготовче судове засідання у справі закрито та справу призначено до судового розгляду. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідач, який з урахуванням ч.11 ст.128 ЦПК України, а саме через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України вважається таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи судом, до суду не з`явився, відзив у встановлений строк суду не надав. Представник третьої особи в судовому засіданні позов підтримала. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25.06.2024, батьками [PERSON] , [INFO] , значаться [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 21.10.2021 у справі №133/2177/21 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Місце проживання спільної доньки [PERSON] , [INFO] , рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 01.05.2024 у справі №133/3749/23 визначено разом із батьком за місцем його проживання чи реєстрації, припинено стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] .. Згідно довідки КЗ "Махаринецька гімназія Козятинської міської ради Вінницької області" від 01.07.2024, [PERSON] навчається у 7 класі навчального закладу. За місцем навчання [PERSON] характеризується позитивно. Батько [PERSON] регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини, забезпечує відвідування навчальних екскурсій, організовує правильне проведення вільного часу, тощо. Мати, [PERSON] , у вихованні дитини участі не бере, із сім`єю не проживає, з класним керівником зв`язок не підтримує, шкільним життям дитини не цікавиться. Вказане вбачається із наданої характеристики на [PERSON] КЗ "Махаринецька гімназія Козятинської міської ради Вінницької області". Відповідно до характеристики наданої за місцем роботи ПрАТ "Українська технологічна коспанія", [PERSON] працює у компанії з 09.08.2023 року по теперішній час на посаді електрогазозварника. За місцем роботи характеризується позитивно. Рішенням виконавчого комітету Козятинської міської ради від 01.05.2025 за №171, затверджено висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] по відношенню до малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні свідок [PERSON] сказала що знайома з сторонами по справі, була їхньою сусідкою, особисто бачила що відповідач по справі [PERSON] вживає алкогольні напої, останього разу бачила її близько 2 років тому, участі у вихованні дитини не брала. Свідок [PERSON] повідомила суду що є сусідкою сторін у справі, відповідач покинула родину, в тому числі дочку [PERSON] . [PERSON] часто вживала алкогольні напої, була не відповідальною, домашнім господарством займався чоловік, до двух років [PERSON] не з`являється за місцем проживання дитини. [PERSON] , як свідок, вказала, що є сусідкою через одну хату з сторонами по справі. Повідомила, що дочка сторін [PERSON] була досить часто недоглянутою, не зачесаною, у грязному одязі. Водночас, коли батько був не на роботі то займався дитиною, часто возив її у місто до парку, також був випадок що готував їсти дитині у неї в будинку, так як в них було відключено газ. Щодо [PERSON] може сказати що та ставилась безвідповідально по відношеню до дитини, вживала алкогольні напої. Свідок [PERSON] є донькою [PERSON] , також повідомила суду наведені вище факти. Вказала, що дитина часто була у неї вдома, яка гралась з її дитиною та подругами, а одного разу [PERSON] відправила дитину жити до неї, яка мешкала у неї щонайменше тиждень, до моменту повернення [PERSON] з роботи. Вказала що [PERSON] , її мати, не цікавиться дитиною та не бере участі у її вихованні. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (статті 51 Конституції України). Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання у сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищезгаданого Закону визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про стан її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до статті 14 указаного Закону, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину (ч. 2 - 4 ст. 150 СК України). Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ч.ч. 4 - 6 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. В пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 зазначеної постанови передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що перешкод у спілкуванні з дитиною йому ні хто не чинив і не чинить. Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07.12.2006 у справі «Хант проти України»). Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Отже, всі досліджені в сукупності докази по справі дають підстави суду вважати, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї дочки [PERSON] , [INFO] , а тому позбавлення його батьківських прав відповідатиме якнайкращим інтересам дитини, тому повна заява в цій частині є доведеною та обгрунтованою. Будь-яких заперечень щодо спору відповідачем надано не було. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦКП України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з вимогами п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з зазначеним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн. таким чином, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 1211,20 грн. на користь позивача. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. У позовній заяві позивач зазначає, що поніс витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн, які просить стягнути з відповідача. На підтвердження вказаного, ним надано: Договір про надання правової допомоги у цивільній справі від 25.09.2024, Акт виконаних робіт (наданих послуг) від 25.09.2024 року, квитанцію від 25.09.2024 на суму у розмірі 5000 грн. А тому, з відповідача слід стягнути 5000 грн. на користь позивача витрат на правничу допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: approved