Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом в якому просить надати їй дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , без письмової згоди батька [PERSON] . В обґрунтування позову зазначила, що з 11.11.2011 сторони перебувають у шлюбі, від якого мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . На даний час шлюб між сторонами у встановленому законом порядку не розірвано, проте фактично шлюбні відносини були припинені з листопада 2022 року. З листопада 2022 року позивачка з дитиною фактично проживає без реєстрації у своїх батьків [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . 05.05.2025 позивачка звернулась до Управління адміністративних послуг (Центру надання адміністративних послуг м. Прилуки) Прилуцької міської ради з заявою про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини за адресою: [ADDRESS] , однак їй було відмовлено у зв`язку з не наданням письмової згоди батька на реєстрацію дитини, також позивачеві відмовлено у зміні її місця реєстрації, оскільки вона не може автоматично знятися із зареєстрованого місця проживання, оскільки за адресою попереднього зареєстрованого місця проживання зареєстровано місце проживання дитини, законним представником якої є позивач, відповідно до вимог Постанови КМУ № 265 від 07.02.2022. Після припинення фактичних шлюбних відносин позивачка з відповідачем не спілкується, сімейних стосунків не підтримують. Крім того, відповідач не спілкується зі своєю донькою та не сплачує аліменти на її утримання. Батько не має наміру вирішувати питання щодо реєстрації дитини. Враховуючи наведене, позивачка просить надати дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , без письмової згоди батька [PERSON] . Ухвалою суду від 05.06.2025 року відкрито провадження та вирішено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області 31.07.2025 року закрито підготовче провадження по справі та призначено судовий розгляд. У судове засідання позивачка [PERSON] та її представник адвокат Біла Т.О. не прибули, до суду представник позивачки подала заяву, в якій просить судове засідання проводити без участі позивачки та її представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, про дату, час та місце його проведення повідомлений належним чином. Третя особа [PERSON] у судове засідання не прибув, до суду надав заяву, в якій просить розгляд справи проводити без його участі, проти позову не заперечує. Представник третьої особи служби у справах дітей Прилуцької міської ради Чернігівської області у судове засідання не прибув, до суду надав клопотання про проведення розгляду справи без його участі, проти позову не заперечує. Представник третьої особи служби у справах дітей та сім`ї Тетіївської міської ради Київської області у судове засідання не прибув, до суду надав клопотання про проведення розгляду справи без його участі, рішення по справі просить прийняти на розсуд суду. За таких обставин, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає вимогам ч. 1, ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що позивачка та відповідач перебувають у шлюбі, від якого мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 11.11.2011 року, та копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.10.2017 року ( а. с. 24, 23). Відповідно до судового наказу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15.04.2024 року з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] ( а. с. 25). 09.05.2024 року Тетіївським відділом ДВС у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрите виконавче провадження № 74957650 з примусового виконання судового наказу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15.04.2024 року ( а. с. 21-22). Згідно довідки про неотримання аліментів № 73673 від 13.12.2024 року виданої Тетіївським відділом ДВС у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) встановлено, що позивачка дійсно не отримувала аліменти від відповідача за період з 11.04.2024 року по 30.11.2024 року відповідно до судового наказу № 2-н/742/501/24 від 23.04.2024 року Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області ( а. с. 14). З листопада 2022 року позивачка разом з дитиною фактично проживає без реєстрації у будинку своїх батьків [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про фактичне проживання у житловому приміщенні (будинку), осіб від 14.05.2025 № 401, копією витягу з Державного реєстру речових прав ( а. с. 11, 15). З витягу із рішення виконавчого комітету Прилуцької міської ради Чернігівської області № 299 від 17.10.2023 року встановлено, що [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , надано статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, як такій, зазнала психологічного насильства ( а. с. 13). З витягу з реєстру територіальної громади від 05.05.2025 року встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ( а. с. 12). 05.05.2025 позивачка звернулась до Управління адміністративних послуг (Центру надання адміністративних послуг м. Прилуки) Прилуцької міської ради з заявою про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини за адресою: [ADDRESS] , однак їй було відмовлено у зв`язку з не наданням письмової згоди батька на реєстрацію дитини, також позивачеві відмовлено у зміні її місця реєстрації, оскільки вона не може автоматично знятися із зареєстрованого місця проживання, оскільки за адресою попереднього зареєстрованого місця проживання зареєстровано місце проживання дитини, законним представником якої є позивач, відповідно до вимог Постанови КМУ № 265 від 07.02.2022 ( а. с. 16-17). Як встановлено судом позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача за захистом судом її порушених інтересів відносно реєстрації малолітньої дитини за адресою їх фактичного місця проживання. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Як встановлено ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Згідно з п. 32 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 № 265, у разі подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особою, яка не досягла 18-річного віку, реєстрація місця проживання (перебування) здійснюється за згодою батьків або інших законних представників такої особи. Згода не надається у разі коли особа є здобувачем освіти та здійснює реєстрацію свого місця проживання (перебування) в гуртожитку, що належить до сфери управління закладу освіти. А п. 33 Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад від 07.02.2022 № 265 встановлено, що подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи віком до 14 років здійснюється одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Згода батьків або інших законних представників може бути надана у присутності особи, яка приймає заяву про реєстрацію місця проживання, або засвідчена нотаріально в установленому законодавством порядку. Як встановлено у судовому засіданні, між сторонами існує спір, оскільки відповідач не надає письмової згоди на реєстрацію своєї малолітньої дитини за місцем фактичного проживання разом із матір`ю. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 3 Конвенції ООН "Про права дитини" від 20.11.1989 із змінами, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. З врахуванням того, що суд виходить з пріоритету інтересів дитини, її найкращого забезпечення, враховуючи обставини справи, визначений нормативно-правовим актом порядок реєстрації місця проживання дітей до 14 років, тому приходить до висновку, що саме рішення про визначення місця проживання дитини є підставою для реєстрації місця проживання дитини, незалежно від стосунків батьків, а отже таке судове рішення буде ефективним способом захисту прав дитини. Аналіз наведених норм права, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Під інтересами дитини треба розуміти забезпечення умов, необхідних для її повноцінного фізичного, психічного і духовного розвитку, що є неодмінним атрибутом належного сімейного виховання. Оскільки невизначеність реєстрації місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , суперечить їх інтересам та суттєво обмежує реалізацію їх прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист, суд вважає, що позовні вимоги про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька підлягають задоволенню. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved