Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-17 00:00:00

Кредитна спілка «Кредитна спілка офіцерів Київського гарнізону» звернулася до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачами не виконується рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10.05.2011 року у справі №2-2057/11, яким була задоволена позовна заява «Кредитної спілки Київського гарнізону» до громадян [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості на користь кредитної спілки «Кредитна спілка офіцерів Київського гарнізону» у сумі 15 644.49 грн. Між Позивачем та [PERSON] було укладено договір про надання кредиту № 399/к/07 від 26 грудня 2007 року, забезпеченням кредиту є договір поручительства [PERSON] № 437/07 від 26 Грудня 2007 року. На виконання своїх зобов`язань Позивач надав відповідний кредит а [PERSON] отримав вказаний кредит, що підтверджується видатковими касовим ордером №784 від 26 грудня 2007 року. Усі належні докази були доведені під час судового засідання в 2011 році. Ніяких заперечень з боку відповідачів не було. У 2012 році на підставі заяви КС та Оригіналів виконавчих листів були відкриті декілька виконавчих проваджень. До цього часу жодних виплат згідно рішення суду не було до виконавчої служби боржники не з`являються. Боржники про рішення суду знають, але не виконали його, тому кредитна спілка застосувала свої права збільшення позивних вимог на інфляційні витрати згідно чинного законодавства. Відповідачі рішення суду не виконали на протязі 14 років, не було здійснено жодного платежу на виконання рішення суду, а навпаки скриваються від Державної виконавчої служби. На усі пропозиції та вимоги кредитної спілки, щодо врегулювання боргу відмовлялися. У зв`язку з інфляцією і 3 % річних витрат позивача з 10 травня 2011 року згідно чинного законодавства Відповідачі повинні компенсувати втрати Позивачу. Враховуючи вищевикладене Позивач просить суд стягнути солідарно на свою користь заборгованість у розмірі 77 358,82 грн. та витрати по сплаті судового збору. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.05.2025 року справу передано головуючій-судді Панченко О.М. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 14.05.2025 року позовну заяву залишено без руху. 23.05.2025 року на адресу суду від Позивача надійшла нова редакція позовної заява згідно вимог ухвали суду від 14.05.2025 року. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 26.05.2025 року прийнято до свого провадження та відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Сторони в передбачений ч. 7 ст. 279 ЦПК України строк не звернулись до суду з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Між Позивачем та [PERSON] було укладено договір про надання кредиту № 399/к/07 від 26 грудня 2007 року, забезпеченням кредиту є договір поручительства [PERSON] № 437/07 від 26 Грудня 2007 року. На виконання своїх зобов`язань Позивач надав відповідний кредит а [PERSON] отримав вказаний кредит, що підтверджується видатковими касовим ордером №784 від 26 грудня 2007 року. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 10.05.2011 року у справі №2-2057/11, була задоволена позовна заява «Кредитної спілки Київського гарнізону» до громадян [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості на користь кредитної спілки «Кредитна спілка офіцерів Київського гарнізону» у сумі 11 685,82 грн. та судові витрати на загальну суму 116,86 грн., та витрати на послуги інформаційно-технічного забезпечення судового процесу - 120 грн. а всього - 11 922,68 грн. Відповідно до копії Виконавчого листа від 13.07.2011 по справі №2-2057/11 стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість в розмірі 11 685,82 грн. та судові витрати на загальну суму 116,86 грн., та витрати на послуги інформаційно-технічного забезпечення судового процесу - 120 грн. а всього - 11 922,68 грн. В той же час, Рішенням Деснянського районного суду від 10.05.2011 року вже було вирішено питання про стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості у сумі 11 922,68 грн. Вказане рішення набрало законної сили та підлягало примусовому виконанню в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі ст. 367 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Повторний розгляд справи між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, не допускається. В той же час, як вбачається з Довідок Святошинського відділу ДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) від 10.12.2024 року, що перевіркою АСВП встановлено, що станом на 10.12.2024 року у Святошинському відділі державної виконавчої служби м.Києва відсутній виконавчий лист №2-2057 від 13.07.2011 року виданий Деснянським районним судом міста Києва, що свідчить про його втрату. Втрата виконавчого документа не є підставою для пред`явлення нового позову про стягнення тієї ж заборгованості, а надає стягувачу право звернутися до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа відповідно до ст. 433 ЦПК України. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога позивача в частині стягнення основної суми боргу за рішенням суду від 10 травня 2011 року у розмірі - 11 922,68 грн. є безпідставною та задоволенню не підлягає. Щодо вимог Позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, незалежно від наявності вини боржника. Оскільки заборгованість за рішенням суду від 2011 року залишається невиконаною, відповідачі перебувають у стані прострочення виконання грошового зобов`язання. Перевіривши надані Позивачем розрахунки, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів інфляційних втрат у розмірі 60 342,25 грн. та 3 % річних у розмірі 5 093,89 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі. Відповідачі до суду не з`явилися та не заявили клопотання про застосування позовної давності, у зв`язку з чим підстав для її застосування судом з власної ініціативи немає. За таких обставин, вимоги позивача в частині стягнення інфляційних втрат та 3 % річних підлягають задоволенню у межах заявленого розрахунку, а в частині стягнення основної суми боргу - у задоволенні слід відмовити. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 2 561,31 грн. (65436,14 *3028/77358,82 = 2561,31) На підставі ст. ст. 267, 625 ЦК України,

Outcome: partial