Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-16 00:00:00

До Соборного районного суду міста Дніпра 06.06.2025 надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 62884,37 грн. та судові витрати в розмірі 2422,40 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 7200,00 грн. В обґрунтування своїх вимог, представник позивача у позовній заяві посилався на те, що 28 грудня 2018 року Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір №Z06.00404.004681051 на суму 40000,00 грн. Одночасно з укладенням Кредитного договору Клієнт уклав з СК "Уніка Життя " договір добровільного страхування життя від 28 грудня 2018 року. Розмір страхового платежу за цим договором страхування становить 3470,32 гривень. Після укладення кредитного договору Банк свої зобов`язання виконав і зарахував на банківський поточний рахунок клієнта грошові кошти в сумі 40000,00 гривень. У подальшому клієнт не виконав свої зобов`язання з повернення суми кредиту та оплати нарахованих комісій. У зв`язку із зазначеним, 28 грудня 2020 року сформувалася наступна заборгованість клієнта перед банком за кредитним договором: залишок простроченого кредиту в сумі 31308,47 гривень; залишок прострочених відсотків в сумі 22578,37 гривень. 16 листопада 2023 року між ПАТ «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сонаті» (Фактор) був укладений договір факторингу №16/11-23. 29 грудня 2023 року між ТОВ «Сонаті» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» (Фактор) був укладений договір факторингу №29/12-23. Крім того, позивач нарахував відповідачу інфляційні втрати та 3% річних за період з 29.12.2020 по 23.02.2022 у розмірі 7128,51 грн та 1869,02 грн. відповідно, які також просив стягнути з відповідача. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 06.06.2025 указана позовна заява передана для розгляду судді Батмановій В.В. Ухвалою судді від 09 червня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Представник позивача\~надав заяву,\~в якій\~просив про\~розгляд справи\~без його\~участі,\~проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач клопотань і відзиву на позовну заяву суду не надав, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Згідно із\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України\~визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 28 грудня 2018 року Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір №Z06.00404.004681051 на суму 40000,00 грн. Одночасно з укладенням Кредитного договору Клієнт уклав з СК "Уніка Життя " договір добровільного страхування життя від 28 грудня 2018 року. Розмір страхового платежу за цим договором страхування становить 3470,32 гривень. Після укладення кредитного договору Банк свої зобов`язання виконав і зарахував на банківський поточний рахунок клієнта грошові кошти в сумі 40000,00 гривень. У подальшому клієнт не виконав свої зобов`язання з повернення суми кредиту та оплати нарахованих комісій. У зв`язку із зазначеним, 28 грудня 2020 року сформувалася наступна заборгованість клієнта перед банком за кредитним договором: залишок простроченого кредиту в сумі 31308,47 гривень; залишок прострочених відсотків в сумі 22578,37 гривень. 16 листопада 2023 року між ПАТ «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сонаті» (Фактор) був укладений договір факторингу №16/11-23, відповідно до якого ТОВ «Сонаті» отримало право вимоги до боржника за вказаним договором. 29 грудня 2023 року між ТОВ «Сонаті» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» (Фактор) був укладений договір факторингу №29/12-23, відповідно до якого ТОВ «Санфорд Капітал» отримало право вимоги до боржника за вказаним договором. Відповідно до частин першої, другої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633\~ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно зі статтею 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050\~ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У частинах першій, третій статті 509\~ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст.\~625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Досліджені судом докази підтверджують, що ТОВ «Санфорд Капітал» за своїм правовим статусом відноситься до юридичних осіб, що мають статус фінансових установ, які відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» мають право здійснювати діяльність з надання фінансових послуг на території України, а тому договір відступлення права вимоги на підставі статті 204 ЦК України є обов`язковими для виконання. Таким чином наявними у матеріалах справи доказами підтверджується факт переходу права грошової вимоги від первісного кредитора до ТОВ «Санфорд Капітал» за кредитним договором №Z06.00404.004681051 від 28 грудня 2018 року укладеним між фізичною особою позичальником [PERSON] та ПАТ «Ідея Банк». Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти за Кредитним договором №Z06.00404.004681051, в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530\~ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати від боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, у даному випадку непогашеної заборгованості за тілом кредиту та відсотками. На підставі наведеного, виходячи із принципів об`єктивності, реальності і справедливості, суд вважає за необхідне стягненню з відповідача на користь позивача суми заборгованості за Кредитним договором №Z06.00404.004681051. Суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача заборгованості за кредитним договором №Z06.00404.004681051 від 28 грудня 2018 року в сумі 53886,84 гривень, яка складається з: залишку простроченого кредиту в сумі 31308,47 гривень; залишку прострочених відсотків в сумі 22578,37 гривень. Крім того, відповідно до ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В Постанові Пленуму Вищого Господарського суду України №14 від 17 грудня 2013 року зазначено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2\~ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у\~\~відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом), так само як і інфляційні нарахування майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Так, Верховний суд у постанові від 18 березня 2019 року у справі №210/5796/16 прийшов до висновків, що інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та 3% річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові. Проте позивач нарахував інфляційні втрати та 3% річних за період з 29.12.2020 по 23.02.2022, тобто до набуття права вимоги за вказаним кредитним договором, оскільки таке набуття відбулось лише 29 грудня 2023 року, відтак відсутнє порушення права та інтересу позивача шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами. Отже, нарахування інфляційних втрат та 3% річних на підставі ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~не підлягають стягненню з відповідача з 29.12.2020 по 23.02.2022. Розглядаючи вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу у розмірі 7200,00 грн., суд приходить до наступного. Згідно зі\~ст.137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються\~згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З огляду на те, що стороною позивача було надано до суду договір про надання правової допомоги та докази виконання вказаної у договорі роботи, а також приймаючи до у ваги, що фактичних судових засідань у яких би адвокат приймав участь не було, виходячи з принципів розумності та справедливості суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати на правничу допомогу у сумі 2000 грн. При прийнятті такого рішення судом також враховані вимоги ч.ч. 4,5 ст. 137 ЦПК України, складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг та витрачений адвокатом час, виходячи з критерію розумності та співрозмірності, суд вважає таку суму співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи та з метою уникнення можливості неправомірного збагачення позивача за рахунок відповідача. Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 133, 141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2075,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial