Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-18 00:00:00

21.01.2025 [PERSON] через представника, адвоката Костюковича Федора Феодосійовича звернувся до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути із ДП «Черкаське військове лісництво» середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 04.04.2022 до 03.07.2024 в сумі 713019,84 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 2013 року працював на керівних посадах в Державному підприємстві «Черкаське військове лісництво», що входить до структури управління Міністерства оборони України, а саме з 16.03.2013 по 03.07.2015 директором підприємства за контрактом. Останній контракт між Міністерством оборони України та позивачем укладений 21.06.2016, термін дії контракту (з урахуванням додаткових угод від 26.06.2018 та від 03.07.2019) - до 03.07.2024. Наказом Міністерства оборони України (по особовому складу керівників державних підприємств) №9-ДП від 04.04.2022 його звільнено з посади директора ДП «Черкаське військове лісництво» на підставі пункту 8 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України та розірвано контракт, укладений з ним 04.07.2016, відповідно до пункту «б» пункту 25 розділу 5 контракту. На виконання вказаного наказу, тимчасовим виконувачем обов`язків директора ДП «Черкаське військове лісництво» 02.05.2022 виданий наказ №41/к/тр, яким позивача звільнено з посади директора ДП «Черкаське військове лісництво» 02.05.2022 на підставі пункту 8 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України. Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 26.07.2024, що залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 08.01.2025 та постановою Касаційного Цивільного Суду у складі Верховного Суду від 24.03.2025, позов [PERSON] до Міністерства оборони України, Державного підприємства «Черкаське військове лісництво», задоволений частково, а саме визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства оборони України (по особовому складу керівників державних підприємств) від 04.04.2022 №9-ДП, визнано протиправним та скасовано наказ тимчасового виконувача обов`язків директора Державного підприємства «Черкаське військове лісництво» №41/к/тр від 02.05.2022, змінені формулювання дати та причини звільнення [PERSON] з посади директора\~ ДП «Черкаське військове лісництво» на - з 03.07.2024 у зв`язку з закінченням дії трудового контракту відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено. При цьому позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивачем не пред`являлася, однак суд першої інстанції під час розгляду справи зробив висновок про те, що у зв`язку із визнанням протиправними та скасуванням вказаних вище наказів, позивач не позбавлений права звернутися з позовом про стягнення середнього заробітку. Враховуючи, що вказане рішення суду першої інстанції, що набрало законної сили 08.01.2025, є преюдиційним для даної справи, позивачем заявлено вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період із 04.04.2022 до 03.07.2024, тобто з дня звільнення, що в подальшому визнане протиправним, до останнього дня дії контракту. Сума середнього заробітку визначена позивачем виходячи із власного розрахунку середньоденної заробітної плати директора ДП «Черкаське військове лісництво» за останні два місяці, що передували звільненню, складає 1210,56 грн, отже позивач просить стягнути на його користь 713019,84 грн за 589 дні вимушеного прогулу, а також провести розподіл судових витрат, що складається із судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду від 24.01.2025 відкрите провадження в справі, справу призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження, встановлений сторонам процесуальний строк для подання письмових заяв по суті справи, підготовче судове засідання призначене на 07.02.2025. 07.02.2025 представником відповідача, адвокатом Захарченко Н.О. з використанням системи «Електронний суд» подано письмовий відзив, згідно з яким проти задоволення позову заперечує. Відповідна позиція обґрунтована тим, що позивач дійсно працював на посаді директора ДП «Черкаське військове лісництво» за контрактом, що укладений ним із Міністерством оборони України 21.06.2016 строком до 03.07.2024, 02.05.2022 звільнений наказом по підприємству №41/к/тр на підставі наказу Міністерства оборони України (по особовому складу керівників державних підприємств) №9-ДП від 04.04.2022. Протягом квітня 2022 позивач перебував на лікарняних, що оплачені підприємством у передбаченому законом порядку, розрахунок з ним підприємством проведений станом на 02.05.2022. Розрахунок суми середнього заробітку позивачем зроблений невірно, оскільки помилково враховано виплати на відрядження, що мали місце в січні та лютому 2022 року. За таких обставин середньоденна заробітна плата складає 1117,10 грн, про що позивачеві видано довідку і така наявна в матеріалах справи. Відзив містить також клопотання відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, оскільки позивачем такі значно завищені, не відповідають складності справи та фактично витраченому часу, не підтверджені належними доказами. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду від 28.02.2025 провадження у справі на підставі пункту 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України зупинене до набрання законної сили судовим рішенням в справі №760/17390/22. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду від 09.04.2025 провадження у справі поновлене. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду від 17.06.2025 закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду, залучено до участі в справі третьою особою без самостійних вимог щодо предмета спору Міністерством оборони України, якому встановлений процесуальний строк на подання письмових пояснень щодо позову або відзиву. 08.07.2025 представником Міністерства оборони України, [PERSON] з використанням системи «Електронний суд» подано письмові пояснення третьої особи, за змістом яких проти задоволення позову заперечує, посилаючись на неправильне визначення позивачем часу звільнення, а також недобросовісність його дій через звернення з позовом про визнання звільнення незаконним, скасування наказів та поновлення на роботі за правилами адміністративного судочинства. [PERSON] звільнено з роботи наказом ДП «Черкаське військове лісництво» №41/к/тр від 02.05.2022 на підставі наказу Міністерства оборони України від 04.04.2022 №9-ДП, відтак трудові відносини з ним припинені 02.05.2022, після закінчення періоду тимчасової непрацездатності, позивач отримав розрахунок саме станом на вказаний день. Посилаючись на усталену практику судів касаційної інстанції, представник вказував, що судові справи, що виникли як наслідок звільнення [PERSON] з посади в ДП «Черкаське військове лісництво», слухалися судами тривалий час, причиною вказаного є поведінка сторони позивача, який невірно визначився із предметною та суб`єктною юрисдикцією спору, внаслідок чого такий тривалий час перебував на розгляді Черкаського окружного адміністративного суду, а надалі Шостого апеляційного адміністративного суду та Касаційного Адміністративного Суду у складі Верховного Суду, а позовна заява подана з дотриманням правил юрисдикції лише в листопаді 2022 року, понад 7 місяців із дати звільнення, тривалий час розглядалася Солом`янським районним судом міста Києва. Такі обставини вказують щонайменше на наявність підстав обмежити суму середнього заробітку одним роком. Представник позивача, адвокат Костюкович Ф.Ф. в судовому засіданні позовні вимоги підтримував, просив задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві та підтверджених додатками, уточнив період обрахування суми середнього заробітку, а саме 566 днів, виключивши час перебування [PERSON] на лікарняних в квітні 2022 року, а також вирахувавши період відряджень, і суму, що підлягає до стягнення 669578,00 грн, однак відповідні вимоги залишені судом без розгляду на підставі п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України як заявлені із пропущенням строку. Представник відповідача, ДП «Черкаське військове лісництво», адвокат Захарченко Н.О. та представник Міністерства оборони України, Калюжний А.П. проти задоволення позову заперечували з підстав, викладених у відповідних письмових заявах по суті справи. Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, надані докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до наступного. [PERSON] працював на посаді директора ДП «Черкаське військове лісництво» за контрактом від 21.06.2016, що укладений ним із Міністерством оборони України, термін дії якого неодноразово продовжений. Наказом тимчасового виконувача обов`язків директора підприємства №41/к/тр від 02.05.2022, 02.05.2022, на виконання наказу Міністерства оборони України (по особовому складу керівників державних підприємств) №9-ДП від 04.04.2022 [PERSON] звільнений з посади на підставі пункту 8 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України. Вказані обставини не заперечуються сторонами. Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 26.07.2024 в справі №760/17390/22, позов [PERSON] до Міністерства оборони України, Державного підприємства «Черкаське військове лісництво», задоволений частково, а саме визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства оборони України (по особовому складу керівників державних підприємств) від 04.04.2022 №9-ДП, визнано протиправним та скасовано наказ тимчасового виконувача обов`язків директора державного підприємства «Черкаське військове лісництво» №41/к/тр від 02.05.2022, змінені формулювання дати та причини звільнення [PERSON] з посади директора\~ ДП «Черкаське військове лісництво», останній вважається звільненим з 03.07.2024 у зв`язку з закінченням дії трудового контракту відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вказане рішення залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 08.01.2025, а постановою Касаційного Цивільного Суду у складі Верховного Суду від 24.03.2025, в задоволенні касаційної скарги Міністерства оборони України на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 26.07.2024 та постанову Київського апеляційного суду від 08.01.2025 залишено без задоволення. З урахуванням викладених обставин, на підставі ст. 384 ЦПК України суд констатує, що рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 26.07.2024 в справі №760/17390/22 набрало законної сили 08.01.2025. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №820/17548/14 (провадження №К/9901/9245/18) зазначено, що преюдиціальні факти потрібно відрізняти від оцінки іншим судом певних обставин. Адже преюдиціальні факти - це явища дійсності, істинність яких вже була встановлена у рішенні, що виключає необхідність їх повторного з`ясування, тоді як юридична оцінка фактів - це оціночне судження, зроблене судом в процесі співставлення факту з нормою права, яка регулює відповідну сферу правовідносин. В іншій постанові від 11.12.2019 у справі №320/4938/17 (провадження №61-26396св18) Верховний Суд зробив висновки про те, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини. Не потребують доказування обставини, встановлені рішення суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу. За обставинами даної справи, такими суд розглядає протиправність наказу\~ Міністерства оборони України (по особовому складу керівників державних підприємств) №9-ДП від 04.04.2022 та наказу тимчасового виконувача обов`язків директора державного підприємства «Черкаське військове лісництво» №41/к/тр від 02.05.2022, а також дату припинення трудових відносин із [PERSON] 03.07.2024. При цьому з вказаного вище рішення судом встановлено, що позовні вимоги про поновлення на роботі залишені без задоволення у зв`язку із відсутністю підстав для поновлення на роботі працівника, який працював за строковим трудовим договором , оскільки на момент ухвалення судового рішення строк трудового договору (в даному випадку - контракту) закінчився. Що стосується вимоги про стягнення середнього заробітку, то така позивачем не заявлялася в справі №760/17390/22. [PERSON] перебував на лікарняному за період із 04.04.2022 до 29.04.2022, у всі робочі дні вказаного періоду, що не заперечується сторонами та підтверджуються копіями листків непрацездатності, оформленими в електронному вигляді. [PERSON] як директор підприємства відбував у відрядження до Головного управління майна та ресурсів терміном на два дні з 01.02.2022, а також терміном на 2 дні із 22.02.2022, що підтверджується наказами по ДП «Черкаське військове лісництво» від 31.01.2022 №15/к/тм та від 21.02.2022 №25/к/тм, посвідченнями про відрядження ,звітами про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт №23 від 02.02.2022 та №43 від 23.02.2022. Наказом тимчасового виконувача обов`язків директора підприємства №41/к/тр від 02.05.2022, [PERSON] звільнено з посади директора ДП «Черкаське військове лісництво» 02.05.2022 на підставі на підставі пункту 8 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України. Надалі вказаний наказ визнаний протиправним та скасований рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 26.07.2024 в справі №760/17390/22. Вказаним рішенням не встановлено будь-яких порушень у зв`язку зі звільненням позивача під час перебування на лікарняному, оскільки фактичне припинення трудових відносин відбулося після закінчення періоду тимчасової непрацездатності [PERSON] . Крім того, за ч. 1 ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 №2136-IX, у період дії воєнного стану допускається звільнення працівника з ініціативи роботодавця у період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці (крім відпустки у зв`язку вагітністю та пологами та відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку) із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки. Відтак суд погоджується із твердженням відповідача про те, що в квітні 2022 року [PERSON] не виконував своїх посадових обов`язків, підстави вважати даний місяць робочим відсутні. Разом із тим, кошти на оплату періоду тимчасової непрацездатності виплачені останньому в повному обсязі 24.11.2022, що підтверджується наявними в матеріалах справи розрахунковими листами за квітень, травень, серпень 2022 року, а також паперовими копіями реєстрів про перерахування коштів, що оформлені в електронному вигляді, за період із 06.04.2022 до 30.08.2022, що сторонами також не заперечується. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати (ст. 116 КЗпП України). Водночас, із письмових матеріалів не вбачається будь-яких виплат на користь [PERSON] за 02.05.2022, навпаки, представник відповідача посилається на ті обставини, що останньому проведено виплату компенсації за 9 невикористаних календарних днів щорічної основної відпустки, а також оплачено лікарняні, як за рахунок підприємства, так і за рахунок Фонду соціального страхування. Відтак суд,

Outcome: partial