Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON] 10.04.2025 звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про виселення, зобов`язання сплатити заборгованість за житлово-комунальні послуги. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23.04.2025 вказану позовну заяву залишено без руху, надано позивачу термін для усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 07.05.2025 відкрито провадження по даній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 10.07.2025 закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до судового розгляду. На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 21.05.2019 їй на праві власності квартира [ADDRESS] . З відповідачем [PERSON] позивач з 23.12.2021 перебувала у зареєстрованому шлюбі, який відповідно до рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15.11.2023 - розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач залишився проживати у вказаній квартирі. Позивач неодноразово зверталась до відповідача усно, з проханням припинити незаконне проживання, перебування та використання її квартири, а також письмово, нею було надіслано офіційного електронного листа відповідачу з проханням покинути квартиру, однак у своїх відповідях відповідач не лише відмовився припинити незаконне користування квартирою, а й висловлював погрози та нецензурну лексику на адресу позивача та її родичів. З 19.07.2022 позивач проживає у Великій Британії, проте в зв`язку з врахуванням складної ситуації в Україні та обмеженого строку дії її візи у Великій Британії, позивач змушена планувати своє повернення до України. Єдиним об`єктом нерухомого майна, що належить їй на підставі права власності, є вказана квартира. Враховуючи, що квартира є однокімнатною, її спільне використання відповідачем та позивачем є неможливим та суперечить праву власника на безперешкодне користування та розпорядження своїм майном. Також, відповідач неодноразово здійснював моральний тиск на позивача, вдавався до погроз та застосування фізичної сили під час спільного проживання. У зв`язку з цим будь-яке подальше перебування відповідача у квартирі позивача є неприпустимим, а його виселення є необхідним для забезпечення її прав як єдиного власника житла. Крім того, протягом усього періоду спільного проживання з відповідачем, а також після розірвання шлюбу, останній ухилявся від участі в оплаті житлово-комунальних послуг, попри те, що продовжує користуватися житлом, яке йому не належить на праві власності або користування. Протягом тривалого часу позивач самостійно сплачувала житлово-комунальні послуги. Влітку 2024 року позивачем було припинено оплату житлово-комунальних послуг, що призвело до накопичення заборгованості, яка становить: заборгованість за опалення станом на 01.04.2025 - 6463,21 грн.; заборгованість за газопостачання станом на 04.05.2025 року - 389.96 грн.; заборгованість на кінець березня 2025 року становить: водопостачання - 2424,75 грн.; водовідведення - 1095,00 грн.; абонентська плата - 205,59 грн.; станом на 01.05.2025 року заборгованість за вивіз твердих побутових відходів становить 1369 грн. 53 коп.. Загальна сума боргу за отриманими довідками та виписками від комунальних підприємство станом на 06.05.2025 становить 20328,55 грн.. На підставі наведеного, просила суд: виселити відповідача - [PERSON] з квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] ; визнати проживання відповідача у вказаній квартирі незаконним, таким, що здійснюється без правових підстав; зобов`язати відповідача сплатити заборгованість за житлово-комунальні послуги, яка виникла внаслідок його фактичного проживання у квартирі без правових підстав; стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 5451 грн.. Позивач [PERSON] в режимі відеозв`язку в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, додатково пояснила, що вказана квартира є її особистою власністю оскільки придбана до шлюбу із відповідачем. Відповідач не бажає добровільно покинути її квартиру, не оплачує комунальні послуги якими користується. На позивача комунальні підприємства подають до суду заяви про стягнення заборгованості, проте послугами вона не користується, оскільки на даний\~ час перебуває за межами України. Вважає, що за комунальні послуги повинен платити відповідач, який ними користується. Просила суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, за зареєстрованим місцем проживання та останнім відомим місцем проживання, що підтверджено матеріалами справи, крім того через сайт «Судова влада». Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини свої неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України на місці ухвалив про заочний розгляд справи.\~ Вислухавши доводи позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно частини першої статті15, частини першої статті16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1ст. 30 Конституції України, кожному гарантується недоторканність житла. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 4ст. 311 ЦК України, фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Згідно ч. 1ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На підставі ч. 1ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Наведеною нормою матеріального права визначено право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Судом встановлено, що відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивачу [PERSON] , на підставі права власності від 21.05.2019 року, належить об`єкт нерухомого майна №1833911726101, а саме квартира [ADDRESS] (а.с.8-9). З відповідачем [PERSON] позивач [PERSON] з 23 грудня 2021 року перебувала у зареєстрованому шлюбі, який відповідно до рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 листопада 2023 року між ними розірвано (а.с.12-14). Таким чином, вказана квартира як така, що придбана до шлюбу, є особистою приватною власністю позивача, і на неї не поширюється режим спільної сумісної власності подружжя. Як стверджує позивач та не спростовано відповідачем, після розірвання шлюбу відповідач залишився проживати у вказаній квартирі, а позивач на даний час проживає у Великій Британії. Позивач неодноразово зверталась до відповідач з проханням припинити незаконне проживання, перебування та використання її квартири. Позивачем надсилалися електронні листи відповідачу з проханням покинути квартиру, однак у своїх відповідях відповідач не лише відмовився припинити користування квартирою, а й висловлював погрози та нецензурну лексику на адресу позивача та її родичів (а.с.15-20). Також, матеріали справи містять довідки та розрахунки заборгованості по комунальним послугам за адресою [ADDRESS] (а.с.46-50). Таким чином, судом встановлено, що квартира [ADDRESS] набута позивачкою у власність до шлюбу, тобто є її особистою приватною власністю, і на неї не поширюється режим спільної сумісної власності подружжя. Відповідач у справі є колишнім чоловіком позивачки, та, після розірвання шлюбу і вимоги позивачки до відповідача покинути належне їй житло, відповідач продовжує займати вказане житлове приміщення без належної правової підстави. З урахуванням того, що проживання відповідача в квартирі, яка належить позивачу, є протиправним та таким, що порушує права власника житла позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для виселення відповідача із займаного ним житла, без надання іншого житлового приміщення, а відтак позов в цій частині підлягає до задоволення. Щодо вимоги позивача про визнання протиправним проживання відповідача у вказаній квартирі, то така є пов`язаною з вимогою про виселення, і, в наслідок встановлення судом протиправності проживання відповідача в житлі, про що суд зазначає в мотивувальній частині рішення, суд приймає рішення про виселення із зазначенням про це в резолютивній частині рішення суду. Також така вимога, не обкладається окремим судовим збором, а тому надмірно сплачений позивачем судовий збір підлягає поверненню. Щодо вимоги про зобов`язання відповідача сплатити житлово-комунальні послуги, то така вимога не підлягає до задоволення. Суд зазначає, що задоволення такої вимоги не призведе до ефективного способу захисту, так як по своїй суті є невизначеною (не вказані всі суми боргу та перед ким такий виник, періоди заборгованості, інші дані необхідні для зобов`язання сплатити заборгованість). Позивачу слід враховувати, що за наявності судових спорів про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги, власник майна, до якого пред`явлено позов, вправі залучати до участі в таких справах користувачів послуг в якості співвідповідачів, або стягувати з них збитки в порядку регресу. У зв`язку із задоволенням однієї позовної вимоги, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. Надмірно сплачений позивачем [PERSON] судовий збір у сумі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 60 коп. слід повернути позивачу.

Outcome: partial