Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

Позивач [PERSON] 09 серпня 2021 року звернулась до Білгород-Дністровського\~міськрайонного суду\~Одеської області\~із позовом\~до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні приміщенням магазину та земельної ділянки шляхом звільнення, просить суд: зобов`язати відповідача не чинити перешкод позивачеві у володінні та користуванні її земельною ділянкою площею 0,0045 га, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по [ADDRESS] , кадастровий номер 5110300000:02:028:0162 та магазином з надбудовою по [ADDRESS] , шляхом примусового зобов`язання повернути позивачеві вказане майно. Стислий виклад позиції позивача Так, вимоги позивача мотивовані тим, що 13.01.2015 за Договором купівлі-продажу, [PERSON] продав їй земельну ділянку площею 0,0045 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд/присадибна ділянка/, кадастровий номер 5110300000:02:028:0162, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Крім того вказує, що 29.03.2016 на підставі Декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої ДАБІ в Одеській області 07.07.2015 за № ОД 1421518880488, за [PERSON] було зареєстровано право власності на магазин з надбудовою по [ADDRESS] , розташований на вищевказаній земельній ділянці площею 0,0045 га. За твердженням позивача, між нею та відповідачкою було досягнуто усної домовленості щодо користування належним їм нерухомим майном. Разом з тим, у 2020 році позивач вирішила самостійно використовувати свою власність, тому через свого представника повідомила відповідачку про те, щоб вона з початку 2021 року звільнила визначене майно. Проте, вказані звернення залишились поза увагою відповідача. Згодом, у березні 2021 року позивач поштою надіслала листа відповідачці про звільнення в строк до 22.04.2021 приміщення магазину з надбудовою та земельної ділянки, разом із сплатою комунальних послуг. Однак, відповідач у встановлений позивачкою термін не звільнила нерухоме майно, та відмовляється в добровільному порядку виконувати такі дії, що і стало приводом для звернення позивачем до суду з відповідним позовом. Рух справи у суді Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.08.2021, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне провадження по справі. Призначене підготовче судове засідання на 16.09.2021 о 15-20 год. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.09.2021 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Заяви, клопотання учасників процесу та наслідки їх вирішення; порядок судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, від її представника надійшла заява про розгляд справи у відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити з підстав, наведених у позові. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ухвали від 15 вересня 2025 року суд перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280-281 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного висновку. Матеріалами справи встановлено, що дійсно 13.01.2015 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Чухрай Т.Ю., зареєстровано в реєстрі за № 22, позивач набула у власність земельну ділянку, площею 0,0045 га, розташовану в [ADDRESS] , що також підтверджується Витягом Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. На підставі декларації про готовність до експлуатації об`єкта серії та № ОД 142151880488, виданої 07.07.2015, видавник: Департамент ДАБІ в Одеській області; довідки серії та № 940/01-29/5, виданої 07.07.2015 Затоківською селищною радою Білгород-Дністровської міської ради за [PERSON] було зареєстровано право власності на магазин з надбудовою за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 5615312 від 29.03.2016. Вимогою про повернення майна із володіння та користування, надісланою [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] , повідомлено про намір власника розпорядитись своїм майном, у зв`язку з чим наведено, що підстави, за яких користувались адресати певним нерухомим майном, відпали. З урахуванням викладеного, у строк до 22.04.2021 представлена вимога погашення заборгованості по всім комунальним платежам та звільнення магазину з надбудовою та земельної ділянки по [ADDRESS] . Нормативне обґрунтування Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно,якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначені положення узгоджуються з нормами ст.ст.3, 15, 16 ЦК та ст.3 ЦПК. Таким чином, суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його права власності, гарантованого ст.41 Конституції, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням володіння. Підставою для подання позову відповідно до цієї норми є вчинення третьою особою перешкод власнику, посилання позивача на належне йому право користування й розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод у здійсненні ним цих правомочностей. Право власності має захищатися лише при доведеності самого факту його порушення із застосуванням певних наслідків. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 5 ЦПК України). Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55 та 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) відповідачем. Цивільне законодавство України визначає, що одним із способів захисту права власності є негаторний позов. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 04.07.2018 у справі 653/1096/16-ц, серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України). Вказаний спосіб захисту може бути реалізований шляхом подання негаторного позову. Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.08.2021р. по справі 906/554/18. Предметом негаторного позову є вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися та розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. Підставою для звернення з негаторним позовом є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Аналогічна правова\~позиція викладена\~у постанові\~Касаційного господарського\~суду у\~складі Верховного\~Суду від\~02.12.2020р.\~у справі\~№911/1659/19. Відповідно до частини третьої, четвертої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення Виходячи із фактичних обставин справи, судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки та магазину з надбудовою по [ADDRESS] . Поміж з цим, відповідач надаючи додаткові докази до своєї заяви від 09.11.2021 ставила під сумнів дійсність наданих позивачем документів, які підтверджують його право власності. При цьому, надала пакет документів щодо попереднього набуття у власність земельної ділянки [PERSON] / що наразі є зареєстрованою за позивачем/, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно та Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Також містяться докази набуття [PERSON] у власність 63/100 часток житлового будинку в [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 29.01.1993. Надалі, вбачається, що [PERSON] помер [INFO] . Проте, за життя 19.01.2000 склав заповіт, яким усе належне йому майно заповідав [PERSON] . Суд ставиться критично до приєднаних відповідачкою доказів, адже вони жодним чином не стосуються предмета спору, не спростовують доказів належності на праві власності позивачу визначеного майна, адже складання за життя заповіту не впливає на обсяг прав спадкодавця розпорядитись ним, що і було ним зроблено за договором купівлі-продажу від 13.01.2015, за яким право власності перейшло від відчужувача [PERSON] до набувача [PERSON] . Тим більш, відповідач жодним чином не оскаржує правомірності набуття у власність [PERSON] земельної ділянки та магазину. Разом з тим, стосовно подачі позивачем негаторного позову, то суд звертає увагу, що всупереч суті даного виду позовів, а також вимог чинного законодавства України, зокрема ст. 391 ЦК України, позивачем не надано суду жодних доказів протиправного вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном, тобто відсутні існуючі/наявні/ перешкоди, що вчиняються фактичному володільцю майна у користуванні та розпорядженні цим майном. Таким чином, з урахуванням усього вищевикладеного, на основі повно та всебічно встановлених доказів, надавши оцінку їх належності, об`єктивності, допустимості та у їх логічному взаємозв`язку, виходячи із фактичних обставин справи та норм чинного законодавства України, їх правозастосування до даних правовідносин, враховуючи, що з матеріалів справи не було встановлено дії відповідача у створенні позивачеві перешкод у здійсненні ним правомочностей власника, тобто не було вставлено порушення прав, свобод та інтересів такої особи, тому суд приходить до висновку, що позивач належним чином не обґрунтував свої вимоги, внаслідок чого суд вважає за доцільне відмовити в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні приміщенням магазину та земельної ділянки шляхом звільнення.

Outcome: dismissed