Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» в особі директора В. Наваренка звернулося до суду із цивільним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 30 655,76 грн., також просить стягнути з відповідача сплачений судовий збір у сумі 3 028,00 грн., та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 9 200,00 грн. Позов мотивований тим, що\~20.03.2020 року між Акціонерним товариством "АЛЬФА-БАНК" та [PERSON] шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Мета кредиту для особистих потреб. Ліміт кредитної лінії у розмірі 200 000,00 грн. Процентна ставка 35,99% річних. Тип процентної ставки фіксований. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. АТ "АЛЬФА-БАНК" прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди про обслуговування кредитної карти та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ "АЛЬФА-БАНК". Тобто, відповідач погодився на приєднання до публічної пропозиції, підтвердив акцептування публічної пропозиції на укладення зазначеного договору і приєднання до умов договору, погодився з усіма умовами обраної програми кредитування в редакції, що діяла на час його підписання. Паспорт споживчого кредиту надавався на ознайомлення відповідачу та він погодився з ним, підписуючи угоду. Вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів містив умови, зокрема й щодо оплати процентів за користування кредитними коштами зазначеному в цьому документі, що додані до позовної заяви розмірах і порядку нарахування. Вказує, що взяті на себе зобов`язання за кредитним договором банк виконав своєчасно і в повному обсязі, надавши у розпорядження відповідачу кредитні кошти. Відповідач умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів не виконав, внаслідок чого станом на 20.12.2021 року за кредитним договором загальна сума заборгованості за кредитом становить 30\~655,76 грн. 20 грудня 2021 року між Акціонерним товариством "АЛЬФА-БАНК" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія» «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, ТОВ "ФК "ЕЛІТ ФІНАНС набуло статусу кредитора за кредитним договором від 20.03.2020 року, укладеним між АТ "АЛЬФА-БАНК" та [PERSON] . Ухвалою суду від 02.07.2025 року відкрите провадження у справі і справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо ухвалення заочного розгляду справи. Відповідач жодних заяв, клопотань та відзиву на позов не надав, про причини неявки суд не повідомив. Ухвалою суду від 15.09.2025 року суд постановив розглядати справу в заочному порядку. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Положеннями ч.1\~ст.15 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч.1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 20.03.2020 року між Акціонерним товариством "АЛЬФА-БАНК" та [PERSON] , шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Мета кредиту для особистих потреб. Ліміт кредитної лінії у розмірі 200 000,00 грн. Процентна ставка 35,99% річних. Тип процентної ставки фіксований. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн, що підтверджується офертою на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії та копією паспорту споживчого кредиту. За нормою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Частиною 1 ст.634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 20.12.2021 між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «ФК«ЕЛІТ ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 4, у відповідності до умов якого АТ «АЛЬФА-БАНК»(Клієнт) відступає ТОВ «ФК «ЕЛІТФІНАНС» (Фактор) за плату належні йому Права Вимоги до Боржників, а ТОВ «ФК«ЕЛІТ ФІНАНС» приймає належні АТ «АЛЬФА-БАНК» Права Вимоги до Боржників за кредитними договорами. Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно п.2.1. вказаного Договору факторингу в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступає Фактору, а Фактор набуває належне Клієнтові Право Вимоги до Боржників (які надалі, в залежності від контексту, іменуються «Боржники» або «Боржник») за договорами (надалі іменуються «Основні договори» або «Основний договір», в залежності від контексту), перелік яких наведено в Додатку № 1-1 до Договору. На підтвердження фактів користування кредитними коштами та наявності заборгованості, позивачем надано копію виписки за договором №631386818 за період з 20.03.2020 року по 20.12.2021 року. Верховний Суд у постанові від 25.05.2021 у справі №554/4300/16-ц дійшов правового висновку, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Відповідно до виписки за договором №631386818 за період з 20.03.2020 року по 20.12.2021 року, станом на кінцеву дату виписки заборгованість перед кредитором становила 0,00 грн. Зазначене, у контексті принципів достовірності та повноти фінансової звітності, свідчить про те, що на вказану дату боржник не мав перед кредитором жодних фінансових зобов`язань, а отже, всі наявні на той момент вимоги вважалися виконаними у повному обсязі. Фінансова виписка є первинним бухгалтерським документом, який фіксує реальний стан взаєморозрахунків між сторонами на визначену дату, і до моменту її формування в неї мали б бути включені усі належні до сплати платежі, штрафи, пені чи інші нарахування. Відповідно, якщо така виписка містить остаточний баланс у розмірі нуль гривень, логічно та юридично випливає, що станом на цей момент усі грошові зобов`язання були врегульовані, і будь-які нові або додаткові суми можуть вважатися правомірними лише за умови їх належного документального обґрунтування. У такому контексті поява пізніше озвученої вимоги про сплату додаткової суми у розмірі 30655,76 грн. не лише не підтверджується жодними належними доказами, але й прямо суперечить змісту наданої фінансової документації. Кредитором не було надано жодного документу, який би вказував момент виникнення цієї суми, її характер (чи то штрафна санкція, чи комісія, чи будь-яке інше зобов`язання), правову підставу її нарахування, а також дату здійснення відповідної операції. Таким чином, відсутність логічного та юридичного зв`язку між зафіксованим нульовим залишком і раптовим донарахуванням певної суми в майбутньому виключає можливість визнання такої вимоги обґрунтованою. Крім того, суд вважає за необхідне наголосити, що відповідно до засад верховенства права та правової визначеності, усі вимоги кредитора мають бути чітко сформульованими, юридично обґрунтованими та підтвердженими належними і допустимими доказами. Відсутність таких підтверджень є достатньою підставою для відмови у задоволенні вимоги, тим більше якщо така вимога суперечить раніше складеним та підписаним сторонами документам. Таким чином, враховуючи надану виписку, яка підтверджує повне погашення заборгованості, відсутність належних доказів на підтвердження походження суми у розмірі 30655,76 грн, а також відсутність правових підстав для її донарахування після формування остаточного залишку, суд доходить висновку про необґрунтованість і неправомірність такої вимоги, а отже така не підлягає задоволенню. Суд зазначає, що згідно правових висновків Верховного суду у постанові від 16.08.2023 року №176/1445/22 за відсутності належних і допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною в таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично НЕ є рівними Крім того, згідно наданої позивачем виписки по рахунку за кредитною карткою WORLD DEBIT MASTERCARD [PERSON] за договором № 631386818 за період з 20.03.2020 року по 20.12.2021 року, останньою операцією по рахунку 20.12.2021 року вказано «Згортання активу у зв`язку з продажем згідно дог. Факторингу № 3 «ФК «Еліт Фінанс» від 20.12.2021 року», а не договору Факторингу № 4. Отже, позивачем не доведено належними, достовірними та допустимими доказами обставини того, що ним набуто право вимоги до відповідача на умовах, визначених Договором факторингу № 4 від 20.12.2021, а відтак - що його майнове право порушено і підлягає судовому захисту. Позивачем не доведено належними, достовірними та допустимими доказами обставини того, що ним набуто право вимоги до відповідача на умовах, визначених Договором факторингу № 4 від 20.12.2021 року, оскільки у виписці по рахунку вказано, що згортання активу відбулося у зв`язку з продажем згідно дог. Факторингу № 3 «ФК «Еліт Фінанс» від 20.12.2021 року, а не договору Факторингу № 4. З огляду на наведене вище, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі, то понесені позивачем судові витрати на підставі ст.141 ЦПК України покладаються на позивача.

Outcome: dismissed