Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-11 00:00:00

21 липня 2025 року представник Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 23 грудня 2016 року №200755370101 у розмірі 75372,42 грн., яка утворилась станом на 03 березня 2025 року, що включає 51972,19 грн. заборгованість за кредитом; 23400,23 грн. заборгованість за процентами та за кредитним договором від 02 липня 2021 року №1001912788001 у розмірі 20215,90 грн., яка утворилась станом на 03 березня 2025 року, що включає: 11929,99 грн. заборгованість за кредитом; 3,61 грн. заборгованість за процентам; 8282,30 грн. заборгованість за комісією, посилаючись на те, що між сторонами були укладені кредитні договори, зобов`язання за яким відповідач тривалий час не виконує, тому за ним утворилась заборгованість на загальну суму 95588,32 грн., яку позивач просив стягнути у судовому порядку. Ухвалою судді від 22 липня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив провести розгляд справи без його участі (а.с. 4). Відповідач [PERSON] в судове засідання з`явився, позовні вимоги визнав частково, крім того, надав докази часткового погашення заборгованості. Суду пояснив, що дійсно отримував кредити в АТ "ПУМБ" так як має велику сім`ю, а розмір заробітної плати був недостатній для неліжного її утримання. Протягм тривалого часу він намагався погашати заборгованість, однак після звільнення із роботи, вже не мав такої можливості. Не відмовляється здійснювати погашення заборгованості перед позивачем, однак в межах наявних коштів та протягом первного періоду. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 23 грудня 2016 року [PERSON] підписав заяву №200755370101 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, в якій зазначено, що відповідач (клієнт) просить відкрити на його ім`я поточний рахунок № [NUMBER] у гривнях та надати кредитну картку, встановити на поточний рахунок, відкритий за цією заявою, кредитний ліміт у сумі 1000 грн., який у подальшому було збільшено до 44\~300 грн. Відповідно до виписки про рух грошових коштів по рахунку № [NUMBER] за період з 23.12.2016 року по 03.03.2025 року, відповідач активно користувався кредитними коштами, однак свої зобов`язання щодо здійснення щомісячних платежів виконував неналежним чином, у зв`язку з чим розмір заборгованості станом на 03 березня 2025 року, відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 200755370101 від 23.12.2016 року, наданого позивачем, становить 75\~372,42 грн., з яких: 51\~972,19 грн. \~заборгованість за кредитом; 23\~400,23 грн. \~заборгованість за відсотками. Також судом встановлено, що 02 липня 2021 року [PERSON] підписав заяву №1001912788001 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, в якій зазначено, що відповідач (клієнт) просить надати йому споживчий кредит у розмірі 15\~000 грн., на строк 24 місяці, з процентною ставкою 0,01% річних. Згідно з копією платіжної інструкції від 02.07.2021 року №TR.50385080.54415.8810, АТ «ПУМБ» перерахувало на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 15000 грн. У свою чергу відповідач [PERSON] належним чином не виконував умови кредитного договору, у зв`язку з чим розмір заборгованості станом на 03 березня 2025 року, відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 1001912788001 від 02.07.2021 року, наданого позивачем, становить 20\~215,90 грн., з яких: 11\~929,99 грн. \~заборгованість за кредитом; 3.61 грн. \~заборгованість по процентам; 8\~282,30 грн. заборгованість по комісії. 03 березня 2025 року позивач направив на адресу відповідача (позичальника) письмове повідомлення про виконання зобов`язань за укладеними договорами з вимогою повернення боргу в строк не пізніше 30 днів з дня отримання даного повідомлення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст. 11 ЦК України,\~цивільні\~права та\~обов`язки виникають\~із дій\~осіб,\~що передбачені\~актами цивільного\~законодавства,\~а також\~із дій\~осіб,\~що не\~передбачені цими\~актами,\~але за\~аналогією породжують\~цивільні права\~та обов`язки. Підставами\~виникнення цивільних\~прав та\~обов`язків,\~зокрема,\~є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилом\~статті 205 ЦК України,\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до\~статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається\~таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо він\~підписаний його\~стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Відповідно до\~статті 6 ЦК України,\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1\~статті 627 ЦК України). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України,\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2\~статті 639 ЦК України). Таким чином, наявність підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем АТ «Перший Український Міжнародний Банк» доведено факт укладення 23 грудня 2016 року між АТ «ПУМБ» та [PERSON] кредитного договору № 200755370101, а також укладення 02 липня 2021 року кредитного договору № 1001912788001. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України,\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. \~Положеннями ч. 2 ст. 1050 ЦК України\~встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048\~цього Кодексу. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статті\~610,\~611 ЦК України,\~зазначають,\~що порушенням\~зобов`язання є\~його невиконання\~або виконання\~з порушенням\~умов,\~визначених змістом\~зобов`язання (неналежне\~виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до\~ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Надані позивачем суду на дослідження розрахунки заборгованості є офіційними документами, що виготовляється уповноваженим працівником Банку у ліцензованому програмному забезпеченні, у якому фіксується розмір сплачених коштів на погашення кредиту та їх розподіл на погашення заборгованості. Отже, свого договірного зобов`язання щодо повернення кредитних коштів відповідач не виконав, таким чином, суд вважає, що вимога позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором від 23 грудня 2016 року №200755370101 та за кредитним договором від 02 липня 2021 року №1001912788001 ґрунтується на законі, підтверджена належними та допустимими доказами, а тому підлягає до задоволення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Акціонерного Товариства «Перший Український Міжнародний Банк» є обґрунтованими та підлягають задоволенню, тому необхідно стягнути з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором від 23 грудня 2016 року №200755370101 у розмірі 75372,42 грн., яка утворилась станом на 03 березня 2025 року, що включає 51972,19 грн. заборгованість за кредитом; 23400,23 грн. заборгованість за процентами, а також заборгованість за кредитним договором від 02 липня 2021 року №1001912788001. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача комісії та розмір заборгованості за кредитним договором від 02 липня 2021 року №1001912788001 суд дійшов наступного висновку. Пунктом 5.7.3. Розділу ІІ Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (тут і далі в редакції, що діє з 15.03.2021 р.) передбачається, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості за Споживчим кредитом встановлюється за послуги Банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення Споживчого кредиту, розрахунково-касове обслуговування щодо Споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо Споживчого кредиту. При цьому у постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі №752/4008/20, в якій надавалася оцінка дійсності положень кредитного договору з АТ «ПУМБ», аналогічно як у цій справі, вказано про те, що, відповідно до частин першої та другої статті 11 ЗУ «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 ЗУ «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно з частиною другої статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності ЗУ «Про споживче кредитування» (10.06.2017), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 ЗУ «Про споживче кредитування». Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. За обставин цієї справи пунктом 5 кредитного договору від 02.07.2021 року №1001912788001 встановлено комісію у розмірі 3,99% за обслуговування кредитної заборгованості, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 ЗУ «Про споживче кредитування». Колегія суддів Великої Палати Верховного Суду у п. 25 постанови по справі\~№363/1834/17\~зауважила, що сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає передбаченим статтею 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема справедливості, добросовісності, розумності (пункт 6 частини першої вказаної статті). Домовленість сторін договору про врегулювання відносин усупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення.\~Тому підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням. Необхідність внесення плати за обслуговування кредиту передбачена й п.5.7.3 Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. При цьому з аналізу змісту зазначеного пункту договору вбачається, що сплату відповідної комісії банк покладає на позичальника попри те, що дії, за які вона справляється, вчиняються на користь банку, зокрема, послуги щодо списання та зарахування коштів з метою повернення кредиту, розрахунково-касове обслуговування кредиту. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13\~липня 2022 року у справі №\~363/1834/17 зазначила, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. Враховуючи наведене, оскільки відповідачу було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд вважає, що положення кредитних договорів, укладених між сторонами про зобов`язання позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Відтак, нарахування позивачем у даній справі заборгованості по комісії за кредитним договором від 02\~липня 2021\~року №1001912788001на суму 8282,30 грн. є безпідставним, та у задоволенні зазначених позовних вимог слід відмовити. Позивачем додатково заявлена вимога про здійснення розподілу судових витрат. Позивач повідомив про наявність судових витрат пов`язаних зі сплатою судового збору в розмірі 2422,40 грн., що підтверджується копією платіжної інструкції від 11.07.2025 р. №302. За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом задоволено позовні вимоги частково на суму 87 306 грн. 02 коп., що становить 91,34%, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2212,62 грн. (позовні вимоги підлягають задоволенню на 87306,02 грн.*100% : 95588,32 грн. ціни позову = 91,34%, тобто 91,34% від ціни позову 91,34% *2422,40 грн. : 100%), що пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial