Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-11 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог [PERSON] звернулася до суду з позовом до комунального некомерційного підприємства «Львівське територіальне медичне об`єднання «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що з відповідачем перебувала у трудових відносинах з 01.02.2017 до 27.03.2024 на різних посадах, а з 18.09.2023 на посаді лікаря-терапевта відділення профілактики поліклінічного відділення № 1 по проведенню медичних оглядів працівників. Зазначала, що наказом від 26.03.2024 була звільнена з вказаної посади відповідно до п.\~3 ст. 40 КЗпП України, а саме за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків покладених на неї трудовим договором. Копію наказу про звільнення отримала 30.05.2024. Вказувала, що в її обов`язки входило надання працівникам і пацієнтам кваліфікованої терапевтичної медичної допомоги відповідно до посадової інструкції, затвердженої головним лікарем КНП Львівська міська клінічна лікарня імені князя Лева. Відзначала, що за період її трудової діяльності в неї були одні заохочення і жодних дисциплінарних стягнень. У процесі виконання її обов`язків за відсутності в неї комп`ютерної техніки вона завела журнал реєстрації проходження медичного огляду медичними працівниками і відповідно про це було відомо завідувачці поліклінічного відділення № 1, яка і завізувала цей журнал. Акти перевірки її діяльності не підписувала так як не була згідна із їх висновками і вимагала письмового підтвердження всіх недоліків, вказаних в акті перевірки. Звертала увагу суду, що має великий практичний досвід роботи, з огляду на що вважає своє звільнення незаконним. З урахуванням неодноразових звернень до відповідача усно та письмово з проханням вирішити даний спір у позасудовому порядку, вважає пропуск строку, передбаченого ст. 233 КЗпП України поважним. Просила суд: скасувати наказ комунального некомерційного підприємства «Львівське територіальне медичне об`єднання «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги» про її звільнення; поновити її на займаній посаді лікаря-терапевта відділення профілактики Поліклінічного відділення № 1 відокремленого підрозділу «Лікарня Князя Лева»; вважати пропущений нею строк на скарження наказу № 79к/тр від 26.03.2024 про її звільнення з поважних причин та поновити строк його оскарження. Процесуальні питання пов`язані з розглядом справи 06.06.2025\~згідно протоколу\~автоматизованого розподілу\~судової справи\~між суддями, справу передано в провадження судді Бобровій Ю.Ю. 09.06.2025 ухвалою судді дану цивільну справу прийнято до провадження і призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 26.06.2025 року. 26.06.2025 розгляд справи відкладено у зв`язку із неявкою позивачки на 15.07.2025. 15.07.2025 розгляд справи відкладено у зв`язку з перебуванням судді у відпустці на 24.07.2025. 24.07.2025 розгляд справи відкладено задля надання можливості позивачці ознайомитися із відзивом відповідача, який вона не отримувала на 06.08.2025. 06.08.2025 розгляд справи відкладено через неявку позивачки із невідомих суду причин на 10.09.2025. Аргументи учасників справи Позивачка в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Окремо відзначила, що тривалий час не звернення до суду пов`язаний із прагненням отримати документи про її звільнення від відповідача та підготовкою адвоката позову до суду. Відповідач, скориставшись своїм правом на відзив, подав його суду, в якому просив відмовити у задоволенні позову з огляду на наступне. На виконання наказу МОЗ України від 21.05.2007 № 246 «Про затвердження Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій», наказу МОЗ України від 23.07.2002 № 280 «Щодо організації проведення обов`язкових профілактичних медичних оглядів працівників окремих професій, виробництв і організацій, діяльність яких пов`язана з обслуговуванням населення і може призвести до поширення інфекційних хвороб», Постанови КМУ від 23.05.2001 № 559 «Про затвердження переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним оглядам, 11.05.2022 медичним директором ВП «Лікарня Князя Лева» М. Соколовською видано наказ по ВП за № 85-В, яким з метою профілактики захворювань працівників лікарні на базі поліклінічного відділення була створена комісія для проведення медичних оглядів працівників лікарні, головою якої призначена лікар [PERSON] зареєстрована в Електронній системі охорони здоров`я як лікар-терапевт, однак протягом 2023 року жодних записів до неї не вносила. У січні 2024 генеральному директору КНП «Львівське ТМО 2» поступили скарги від медичного персоналу ВП «Лікарня Князя Лева» про проблеми із проходженням обов`язкових медичних оглядів працівниками лікарні. Для уточнення цієї інформації генеральним директором КНП «Львівське ТМО 2» було дане усне розпорядження медичному директору ВП «Лікарня Князя Лева» провести перевірку організації проведення медичних оглядів працівників лікарні. За результатами\~проведеної перевірки\~18.01.2024\~був складений\~Акт,\~в якому\~зазначено,\~що [PERSON] \~не надала\~комісії для\~перевірки документацію\~щодо організації\~та проведення\~медичних оглядів\~працівників ВП\~«Лікарня Князя\~Лева» КНП «Львівське ТМО 2», від пояснень відмовилася. У відзиві також зазначає, що з метою усунення вищевказаних порушень, у ВП «Лікарня Князя Лева» видано наказ від 31.01.2024 № 16-В «Щодо зобов`язання [PERSON] вчинити дії, усунути порушення, виявлені при перевірці», в якому зобов`язано лікаря-терапевта відділення профілактики Поліклінічного відділення № 1 ВП «Лікарня Князя Лева» Валентину Ільяшенко до 06.02.2024 надати письмові пояснення медичному директору щодо причин відсутності документації з організації та проведення медичних оглядів та в термін до 09.02.2024 надати для перевірки документи, зазначені в Акті про що письмово проінформувати медичного директора ВП «Лікарня Князя Лева» КНП «Львівське ТМО 2». 31.01.2024 о 09:30 [PERSON] була запрошена в кабінет медичного директора ВП «Лікарня Князя Лева», де в присутності працівників лікарні їй було зачитано Прохання медичного директора та запропоновано надати пояснення. Вона від дачі пояснень відмовилася, отримати письмове прохання не захотіла. 05.02.2024 адміністратор бази даних КНП «Львівське ТМО 2» подала медичному директору ВП «Лікарня Князя Лева» службову записку, в якій зазначила, що [PERSON] протягом 2023 року не вносила жодних медичних записів в [PERSON] систему охорони здоров`я. 09.02.2024 комісією було складено Акт про відмову [PERSON] надати пояснення, документи, виконувати наказ, в якому зазначено, що станом на 09.02.2024 вимоги наказу [PERSON] не виконала, причини невиконання наказу не пояснила. 13.02.2024 медичний директор ВП «Лікарня Князя Лева» написала генеральному директору КНП «Львівське ТМО 2» службову записку, в якій заначила, що з метою дотримання виконавчої дисципліни в ВП «Лікарня Князя Лева», належного виконання посадових обов`язків просить притягнути до дисциплінарної відповідальності [PERSON] за невиконання та неналежне виконання посадових обов`язків, так як порушення відбуваються систематично, на зауваження керівництва остання не реагує, за порушення дисципліни пропонувала вжити управлінських заходів, відповідно до ст. 147-149 КЗпП України. 19.02.2024 генеральним директором КНП «Львівське ТМО 2» було видано Наказ №119, в якому зазначалося, що за неналежне виконання своїх посадових обов`язків, невиконання п.\~3 Наказу ВП «Лікарня Князя Лева» КНП «Львівське ТМО 2» від 11.05.2022 №85-В «Про порядок організації та проведення медичних оглядів працівників ВП «Лікарня Князя Лева», невиконання вимог Наказу від 31.01.2024 №16-В «Щодо зобов`язання [PERSON] вчинити дії, усунути порушення, виявлені при перевірці», недотримання п. 2.1, 2.9., 2.14 Посадової інструкції та враховуючи п. 4.2, 4.21, 4.22, 5.1, 5.3. Посадової інструкції лікаря терапевну відділення профілактики Поліклінічного відділення № 1 ВП «Лікарня Князя Лева» КНП «Львівське ТМО 2» - оголосити догану. 20.02.2024 комісія склала Акт про те, що лікар-терапевт [PERSON] відмовилася підписувати ознайомлення з наказом № 119 від 19.02.2024. 04.03.2024 генеральним директором КНП «Львівське ТМО 2» видано наказ № 185, в якому зазначалося про створення комісії, якій необхідно перевірити ведення медичної документації у лікаря [PERSON] відділення № 1 ВП «Лікарня Князя Лева», організацію та проведення медичних оглядів, контроль за проведенням профілактичних щеплень, а також відібрати пояснення у [PERSON] щодо обставин, наведених у службовій записці від 26.02.2024 завідувача «Центру раннього втручання» [PERSON] . 07.03.2024\~комісія за\~результатами роботи\~склала протокол,\~в якому,\~крім іншого\~зазначила,\~що комісія\~прийняла рішення\~провести перевірку\~роботи та\~ведення медичної\~документації відділення\~профілактики Поліклінічного\~відділення №1\~ВП «Лікарня\~Князя Лева»\~та у\~зв`язку з\~неналежним виконанням\~своїх посадових\~обов`язків,\~а саме:\~2.1,\~2.9,\~2.13,\~2.14,\~2.23\~Розділу ІІ\~«Завдання та\~обов`язки» та\~враховуючи п.\~4.2,\~4.21,\~4.22\~Розділу ІV\~«Відповідальність» посадової\~інструкції лікаря-терапевта\~відділення профілактики\~Поліклінічного відділення\~№1\~ВП «Лікарня\~Князя Лева»\~прийняти управлінське\~рішення щодо\~лікаря-терапевта\~відділення профілактики\~Поліклінічного відділення\~№1\~ВП «Лікарня\~Князя Лева» КНП «Львівське ТМО 2» В. Ільяшенко. 26.03.2024 медична сестра Центру раннього втручання написала на ім`я медичного директора ВП «Лікарня Князя Лева» доповідну, в якій зазначила, що 26.03.2024 звернулася до лікаря [PERSON] для проходження медичного огляду при влаштуванні на роботу, але лікар [PERSON] відмовила їй у медичному прийомі. 18.03.2025 генеральним директором КНП «Львівське ТМО 2» видано наказ № 220, в якому зазначено, що за неналежне виконання своїх посадових обов`язків, а саме: 2.1, 2.9, 2.13, 2.14, 2.23 Розділу ІІ «Завдання та обов`язки» та п. 3 наказу ВП «Лікарня Князя Лева» КНП «Львівське ТМО 2» від 11.05.2022 «Про порядок організації та проведення медичних оглядів працівників ВП «Лікарня Князя Лева» лікарю-терапевту відділення профілактики Поліклінічного відділення №1 ВП «Лікарня [PERSON] оголосити догану. 20.03.2024 [PERSON] ознайомилася із наказом від 18.03.2024 № 220 та відмовилася від підпису на підтвердження ознайомлення із ним. 26.03.2024 [PERSON] наказом генеральним директором КНП «Львівське ТМО 2» звільнено за ч. 3 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із систематичним невиконанням нею без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором. 27.03.2024 старшим інспектором з відділу кадрів було запропоновано [PERSON] ознайомитися з наказом та отримати трудову книжку. Оскільки остання категорично відмовилася отримати трудову книжку, 27.03.2024 в присутності працівників лікарні було складено Акт про відмову в отриманні трудової книжки, копії наказу про звільнення та в цей же день відправлено поштове повідомлення з проханням отримати трудову книжку і копію наказу про звільнення. Обґрунтування поважності причин пропуску оскарження зводиться до 5 звернень до відповідача, а саме: 1)Заява від 15.04.2024 поступила 23.04.24 вх. № 1487117, в якій позивачка просила надати їй копії документів; 2)Заява від 30.05.2024 поступила 30.05.2024 вх. № 2108/159 з проханням поновити наказ про звільнення; 3)Заява від 05.06.2024 поступила 05.06.2024 вх. № 2225/173, в якій позивачка просила надати їй акт, який мотивує її звільнення; 4)2 заяви від 14.06.2024 поступили 14.06.2024 вх. №№ 2423/210 і 2424/211, в яких просила надати їй копії документів. Такі заяви не можуть слугувати поважною причиною пропуску позивачкою строку оскарження понад 14 місяців. Будь-яких інших перемовин, ні усних, ні письмових із проханням вирішити даний спір у позасудовому порядку позивачкою протягом 2024-2025 років не проводилося. Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що наказом генерального директора КНП «Львівське ТМО «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги» [PERSON] , лікаря-терапевта відділення профілактики Поліклінічного відділення №1 ВП «Лікарня Князя Лева» звільнено з 27.03.2024 за ч. 3 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із систематичним невиконанням нею без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором (а.с. 4-5). На а.с.\~міститься наказ\~від 19.02.2024\~№ 119\~«Про застосування\~дисциплінарного стягнення\~до лікаря-терапевта\~відділення профілактики\~поліклінічного відділення\~№1\~ВП «Лікарня\~Князя Лева» КНП «Львівське ТМО 2» В. Ільяшенко, яким підтверджується неналежне виконання посадових обов`язків, невиконання п. 3 Наказу ВП «Лікарня Князя Лева» КНП «Львівське ТМО 2» від 11.05.2022 №85-В «Про порядок організації та проведення медичних оглядів працівників ВП «Лікарня Князя Лева», невиконання вимог Наказу від 31.01.2024 №16-В «Щодо зобов`язання [PERSON] вчинити дії, усунути порушення, виявлені при перевірці», недотримання п. 2.1, 2.9., 2.14 Посадової інструкції та враховуючи п.\~4.2, 4.21, 4.22, 5.1, 5.3. Посадової інструкції лікарем-терапевтом відділення профілактики Поліклінічного відділення № 1 ВП «Лікарня Князя Лева» КНП «Львівське ТМО 2», за що їй оголошено догану (а.с. 5-6). Із наказу від 18.03.2024 № 220 слідує, що за неналежне виконання своїх посадових обов`язків, а саме: 2.1, 2.9, 2.13, 2.14, 2.23 Розділу ІІ «Завдання та обов`язки» та п. 3 наказу ВП «Лікарня Князя Лева» КНП «Львівське ТМО 2» від 11.05.2022 «Про порядок організації та проведення медичних оглядів працівників ВП «Лікарня Князя Лева» лікарю-терапевту відділення профілактики Поліклінічного відділення №1 ВП «Лікарня Князя Лева» В.\~Ільяшенко повторно оголошено догану (а.с. 7). На підставі наказу від 11.05.2022 по ВП за № 85-В з метою профілактики захворювань працівників лікарні на база поліклінічного відділення була створена комісія для проведення медичних оглядів працівників лікарні, головою якою призначена лікар [PERSON] (а.с. 8). У п. 2.1. Посадової Інструкції лікаря-терапевта відділення профілактики поліклінічного відділення визначено, що у своїй діяльності лікар керується чинним законодавством України про охорону здоров`я та нормативно-правовими актами, що визначають діяльність закладів охорони здоров`я, організацію терапевтичної служби; наказами і розпорядженнями Комунального некомерційного підприємства «Львівське медичне об`єднання» «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги»; наказами і розпорядженнями Відокремленого підрозділу «Лікарня Князя Лева», іншими нормативними документами, затвердженими у встановленому порядку (а.с. 20 зворот). Тоді як п. 2.9 Посадової Інструкції лікаря-терапевта відділення профілактики поліклінічного відділення зобов`язує забезпечувати всебічне обстеження працівників установи та пацієнтів шляхом проведення попереднього (при поступленні на роботу) і періодичних медичних оглядів (а.с. 20 зворот). Пунктом 2.14 Посадової Інструкції лікаря-терапевта відділення профілактики поліклінічного відділення визначено, що лікар забезпечує дотримання правил безпеки, збереження документації та носіїв діагностичних зображень (а.с. 21). Пункт 4.2 Посадової Інструкції лікаря-терапевта відділення профілактики поліклінічного відділення визначає, що лікар-терапевт відділення профілактики поліклінічного відділення несе відповідальність за несвоєчасне і неякісне виконання своїх посадових обов`язків, помилкові дії чи бездіяльність, неприйняття рішень, що входять у сферу його повноважень, невиконання планів роботи, наказів, розпоряджень КНП «Львівське ТМО2», наказів, розпоряджень ВП «Лікарня Князя Лева», розпоряджень, доручень медичного директора, безпосереднього керівника, передбачені цією посадовою інструкцією та правилами внутрішнього трудового розпорядку, іншими нормативними документами, прийнятими в установленому порядку, згідно чинного законодавства України (а.с. 22 зворот). Також Посадовою Інструкцією лікаря-терапевта відділення профілактики поліклінічного відділення встановлено відповідальність за: неналежну організацію комплексу профілактичних заходів, виявлення, реєстрацію та облік всіх форм внутрішньо лікарняних інфекцій (п. 21, а.с. 23); неналежне ведення медичної документації, недостовірність внесення до документації інформації та електронну систему ЕСОЗ в межах, визначених чинним законодавством України (п. 22, а.с.23). Службовою запискою адміністратора бази даних КНП «Львівське ТМО2» підтверджується, що [PERSON] як лікар-терапевт зареєстрована в Електронній системі охорони здоров`я, однак жодних медичних записів протягом 2023 року до неї не вносила (а.с. 26). Правові норми законодавства застосовані судом, висновки та мотиви прийнятого рішення Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, оглянувши матеріали справи та додані до неї письмові документи, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст. 265 ЦПК України, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). У силу статті 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно із статті 51 КЗпП України однією з гарантій забезпечення права громадян на працю, серед інших є правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувались заходи дисциплінарного стягнення. Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 02.02.2021 року у справі №813/6440/16: «Систематичним порушенням трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності та порушив її знову. Під час вирішення питання щодо правомірності наказу про звільнення за пунктом 3 частини першої статті 40КЗпП України Суд зобов`язаний перевірити всі накази про накладення дисциплінарного стягнення, які ввійшли в систему для звільнення, незалежно від того, чи оскаржувався кожен наказ окремо в установленому законом порядку. Лише правомірно накладені стягнення можуть враховуватись і бути підставою для звільнення працівника за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України». Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постановах від 25 червня 2018 року у справі № 714/395/17, від 13 травня 2020 року у справі №826/1001/16, від 31 липня 2019 року у справі № 808/1509/16. Для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він учинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків, і щоб це невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок. Систематичним порушенням трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності та порушив її знову. Під час вирішення питання щодо правомірності наказу про звільнення за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України суд зобов`язаний перевірити всі накази про накладення дисциплінарного стягнення, які ввійшли в систему для звільнення, незалежно від того, чи оскаржувався кожен наказ окремо в установленому законом порядку. Лише правомірно накладені стягнення можуть ураховуватись і бути підставою для звільнення працівника за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 25 червня 2018 року у справі № 714/395/17 та інших. Порушення трудової дисципліни це невиконання або виконання на неналежному рівні працівником покладених на нього трудових обов`язків. Крім того, порушенням трудової дисципліни вважається недотримання під час виробничого процесу правил поведінки, встановлених чинним законодавством, правилами внутрішнього трудового розпорядку, посадовими інструкціями, наказами і розпорядженнями роботодавця. Під вчиненням дисциплінарного проступку мається на увазі невиконання чи неналежне виконання працівником з його вини обов`язків, покладених на нього законодавством, колективним договором, трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо за ні діяння не передбачається кримінальна відповідальність. Отже, законодавством передбачено, що підставою застосування дисциплінарного стягнення може бути лише безпосереднє порушення трудової дисципліни чи невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Відповідно до ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Статтею 149 КЗПпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. У Постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.05.2020 року у справі №754/4355/17 зазначив, що: «Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами». Наказ від 19.02.2024 № 119 «Про застосування дисциплінарного стягнення до лікаря-терапевта відділення профілактики поліклінічного відділення №1 ВП «Лікарня Князя Лева» КНП «Львівське ТМО 2» В. Ільяшенко» та наказ від 18.03.2024 № 220 «Про застосування дисциплінарного стягнення до лікаря-терапевта відділення профілактики поліклінічного відділення №1 ВП «Лікарня Князя Лева» КНП «Львівське ТМО 2» В. Ільяшенко» на підставі яких позивачці оголошено догани є доказами притягнення останньої до дисциплінарної відповідальності та свідчать про доведеність систематичного порушення трудової дисципліни за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. При цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду України викладену в постанові від 13.05.2022 року по справі №331/2395/20, що саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. У даній справі судом встановлено систематичне невиконання позивачкою без поважних причин обов`язків, покладених на неї відповідно до її посадових обов`язків; застосування до неї раніше заходів дисциплінарного стягнення, що є обов`язковими умовами, за яких звільнення працівника за п. 3 ч.1 ст.40 КЗпП України є правомірним. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов переконання про відсутність порушення відповідачем трудового законодавства при винесенні наказу про звільнення [PERSON] . Крім цього, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки (частина перша статті 233 КЗпП України). Отже, повторюючи загальне правило про те, що строк для звернення до суду за вирішенням трудового спору обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права, стаття 233 КЗпП України конкретизує це правило стосовно випадків звільнення працівника і встановлює альтернативу: у такому випадку строк обчислюється з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки, залежно від того, яку з цих дій було вчинено раніше. У постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 758/9773/15-ц вказано, що: «строки звернення до суду у справах щодо трудових правовідносин врегульовано нормами КЗпП України. Зазначені строки звернення до суду застосовуються виключно щодо спорів, які за своєю юридичною природою належать до трудового права. Так, частина перша статті 233 КЗпП України підтверджує визнання тримісячного строку як загального строку для звернення за захистом суб`єктивних трудових прав працівників. Разом з тим виняток ця стаття встановлює для спорів про звільнення. Спір про звільнення це спір за заявою про поновлення на роботі. Для звернення з позовами про поновлення на роботі встановлено місячний строк… якщо строк звернення до суду, установлений статтею 233 КЗпП України, пропущено без поважних причин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском зазначеного строку». Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Поважними причинами пропущення строку звернення до суду за вирішенням трудового спору визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами щодо неможливості такого звернення (див. постанови Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі № 243/9604/18 (провадження № 61-14423св19), від 02 грудня 2020 року у справі № 203/2276/19 (провадження № 61-8269св20), від 29 червня 2021 року у справі № 588/1672/18 (провадження № 61-9199св20). У постанові Верховного Суду від 30 липня 2021 року у справі № 263/6538/18 (провадження № 61-1619св20) зазначено, що «у статті 234 КЗпП України не передбачений перелік поважних причин для поновлення строку, їх поважність визначається судом в кожному випадку залежно від конкретних обставин. Як поважні причини пропуску строку, встановленого в частині першій статті 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами. Поважними причинами пропуску строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волі заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами». При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Згідно пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», встановлений ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду застосовується судом незалежно від заяви сторін і пропущення такого строку є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. У разі пропуску передбачених строків звернення до суду за вирішенням трудового спору суд з`ясовує не лише причини пропуску зазначеного строку, а й усі обставини справи, права та обов`язки сторін. При пропуску строку без поважних причин суд наводить у рішенні мотиви, чому він вважає неможливим його поновити, та зазначає, що відмовляє в позові саме з цих підстав. Передбачений у статті 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення, незалежно від підстав припинення трудового договору і такий строк, у разі його пропуску з поважних причин, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Поряд з цим, вказаною нормою трудового законодавства не визначено переліку причин для поновлення строку звернення з заявою про вирішення спору та їх поважності, оскільки така обставина визначається в кожному випадку окремо, залежно від конкретних обставин. Безумовним є те, що поважними причинами пропуску строку, встановленого в частині першій статті 233 КЗпП України, слід визнавати ті причини, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення особи до суду та які підтверджені належними й допустимими доказами. Отже, підстави пропуску строку, визначеного статті 233 КЗпП України, можуть бути визнані поважними у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом строк, подання позову. Тільки наявність таких об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження рішення роботодавця щодо звільнення у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку на звернення особи до суду з позовом про поновлення на роботі з поважних причин. У силу вимог частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Тобто, положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. Крім того, у постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 5023/2756/11 (922/336/20) вказано, що «…позивачка звернулась до суду в порядку норм КЗпП України і строки передбачені статтею 233 КЗпП України не є строками позовної давності, що регулює ЦК України і застосовується судом незалежно від наявності заяви зацікавленої сторони…». Строк для звернення до суду за вирішенням трудового спору обчислюється за правилами, визначеними нормами статті 233 КЗпП України. Перевірка дотримання вимог закону щодо строків звернення до суду за вирішенням трудового спору здійснюється судом за принципом ex officio, незалежно від того, чи заявляє відповідач про пропуск позивачем строку звернення до суду, на відміну від застосування позовної давності при вирішені судом цивільного спору, коли застосування позовної давності судом здійснюється тільки за заявою сторони у спорі (частина третя статті 267 ЦК України) (див., зокрема: постанови Верховного суду: від 02 грудня 2020 року у справі № 751/1198/18 (провадження № 61-5845св19, від 03 жовтня 2022 року у справі № 204/1724/20 (провадження № 61-18714св20), від 26 жовтня 2022 року у справі № 757/62971/19-ц (провадження № 61-1092св22), від 16 листопада 2022 року у справі № 240/19150/20 (провадження № К/990/18015/22), від 09 травня 2023 року у справі № 398/1985/22 (провадження № 61-1351св23). Судова практика щодо застосування указаної норми права у подібних правовідносинах є сталою та сформованою. Так, судом встановлено, що [PERSON] працювала у відповідача на посаді лікаря-терапевта. Наказом генерального директора КНП «Львівське ТМО «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги» від 26.03.2024 № 79к/тр [PERSON] , лікаря-терапевта відділення профілактики Поліклінічного відділення №1 ВП «Лікарня Князя Лева» звільнено з 27.03.2024 за ч. 3 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із систематичним невиконанням нею без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором. Із наказом\~про звільнення\~позивачка ознайомлена\~30.05.2024\~року про\~що свідчить\~її особистий\~підпис на\~звороті наказу.\~Трудову книжку\~отримала у\~червні 2024\~року про\~що вона\~зазначила в\~судовому засіданні. Отже, строк, передбачений ст. 233 КЗпП України для звернення до суду із даним позовом, закінчився 30.06.2024, тоді як позовна заява подана 06.06.2025, що підтверджується відповідною відміткою на позовній заяві (а.с. 1). Зазначені факти й обставини учасниками справи не заперечуються. Підстави незаконності звільнення позивачки стороною відповідача були заперечені, окрім цього ним подано заяву про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску строку звернення до суду із заявленими вимогами. Суд приходить до висновку, що встановлений ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду з позовом про поновлення на роботі позивачкою пропущено без поважних причин, а тому він не підлягає поновленню. Позивачка, заявивши клопотання про визнання поважними причин пропуску строку для звернення до суду та його поновлення, посилається на те, що у визначений законом місячний строк з дня вручення наказу про звільнення вона не мала можливості звернутися до суду із вказаними позовними вимогами, оскільки на той час намагалася вирішити даний спір у позасудовому порядку із відповідачем, вона не є фахівцем у галузі права, проявляла зацікавленість у відновленні свого права на працю шляхом звернення до адвоката. Суд зауважує, що зазначені позивачкою причини не можна визнати такими, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення нею до суду та які підтверджені належними й допустимими доказами. Усі зазначені позивачкою причини є її суб`єктивною оцінкою обставин її звільнення з роботи та не пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі позивачки та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом строк, подання позову. Судом не було встановлено об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав позивачки щодо оскарження рішення роботодавця про звільнення у строк, встановлений процесуальним законом. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Враховуючи наведене, суд вважає, що [PERSON] без поважних причин пропущено встановлений ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду з позовом про поновлення на роботі, і підстав для визнання строку пропущеним з поважних причин судом не встановлено. Таким чином, суд, встановивши, що строк звернення до суду пропущений та відсутні поважні причини для його поновлення, вважає за необхідне відмовили позивачці у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed