Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

10.07.2025 до Самарського районного суду міста Дніпра від представника позивача Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Якименко А.Ю. надійшла позовна заява до [PERSON] , в якій вона просить суд стягнути з Відповідача заборгованість по оплаті послуг водопостачання та водовідведення з урахуванням 3 % річних та інфляційного збільшення в сумі 26997,05 грн. Стягнути з Відповідача витрати по оплаті судового збору 3028,00 грн. І. Стислий виклад позиції учасників справи. Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що відповідно до державної програми забезпечення населення України послугами водопостачання та водовідведення позивач надає послуги водопостачання та водовідведення споживачам, які повинні оплачувати дані послуги щомісяця. Між КП «Дніпроводоканал» та [PERSON] встановилися фактичні відносини з приводу надання послуг, згідно Рішення Дніпровської міської ради № 526 від 20.04.1995 року про розподіл платні за надання населенню комунальних послуг, споживачам, переданим на обслуговування КП «Дніпроводоканал», абоненту відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . 01.12.2021 КП «Дніпроводоканал» на офіційному сайті розмістив Повідомлення про публічну пропозицію (оферту) у зв`язку з прийняттям Закону України від 03.12.2020 № 1060 «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг» та опублікував публічну пропозицію (оферту) про укладення Публічного індивідуального договору приєднання про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення для споживачів - власників (співвласників, користувачів) житлових та нежитлових приміщень в багатоквартирному будинку, а також власників (користувачів) індивідуальних (садибних) житлових будинків. Договір вважається укладеним, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному сайті КП «Дніпроводоканал» https://vodokanal.dp.ua/ співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги, а власник (користувачів) індивідуального (садибного) житлового будинку не вчинив дій щодо відключення (відмови) від послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (за наявності). Індивідуальні споживачі у багатоквартирних житлових будинках, власники (користувачі) індивідуальних (садибних) житлових будинків, які фактично користуються послугами з централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення або звертаються до КП «Дніпроводоканал» для отримання вказаних послуг, вважаються такими, що ознайомлені, погоджуються та приєднуються до умов Договору. У зв`язку з тим, що даний Договір є договором приєднання, його умови не підлягають узгодженню зі стороною, що приєднується (споживачем). Також, 01.03.2022 КП «Дніпроводоканал» на офіційному сайті розмістив Повідомлення про публічну пропозицію (оферту), у зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України Постанови № 85 від 02.02.2022 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 5 липня 2019 року № 690». На даний час від Відповідача не поступало жодної заяви про вибір моделі договірних відносин або відмови від надання централізованого водопостачання та водовідведення, тому Позивач вважає останнього таким, що є користувачем послуг. Станом на 31.08.2024 за адресою надання послуг: [ADDRESS] , за особовим рахунком № [NUMBER] утворилась заборгованість по оплаті послуг водопостачання та водовідведення, у розмірі 26997 грн 05 коп., з яких: 22794 грн. 68 коп. сума основного боргу за період з грудня 2015 року по серпень 2024 року, 3712 грн 09 коп. інфляційне збільшення суми боргу за період з липня 2018 року по січень 2022 року, 490 грн 28 коп. розмір 3% річних за період з липня 2018 року по січень 2022 року (а.с. 1-3). Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти позовних вимог, вказав, що Позивач звернувся до суду з позовом після спливу строку позовної давності, обґрунтування чого вказано в відповідній заяві про застосування позовної давності, яка подана до суду 08.08.2025 р. В матеріалах справи відсутні саме належним чином засвідчені письмові докази. Таким чином, до Позовної заяви не надано належних доказів. Надані Позивачем копії документів до Позовної заяви є незасвідченими взагалі, оскільки ці копії не містять назви посади, яка засвідчує копію, та мають сліди виправлення. Також просить відмовити у позові у зв`язку із недостатністю наданих позивачем доказів для встановлення заборгованості у визначеному розмірі, оскільки в наведених позивачем таблицях не значиться скільки людей числиться зареєстровано за вказаною адресою, тоді як кількість зареєстрованих змінювалася (згідно Довідки про склад сім`ї), а сума нарахувань на місяць не змінювалась. Крім того, розрахунок не містить показників кількості спожитої води за лічильником (з17.10.2019 р.), які за даний період могли неодноразово змінюватись. Відповідно до довідки про склад сім`ї за місцем реєстрації відповідального квартиронаймача є [PERSON] , зареєстровані інші повнолітні члени її сім`ї - сестра [PERSON] , яку слід вважати солідарним відповідачем, оскільки вона користується нарівні з відповідальним квартиронаймачем усіма правами і обов`язками, що випливають з договору найму (а.с. 28-29). Представником Позивача надано додаткові пояснення, в якому зазначено наступне. Щодо строків позовної давності. У ЦК України визначено два види строків позовної давності: загальний і спеціальний (статті 257, 258 ЦК України). Постановою Кабміну від 11 березня 2020 року № 211 установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався. В останнє такий строк був продовжений постановою Кабінету Міністрів України від 19 червня 2023 року № 650 включно до 30 червня 2023 року. Згідно із Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК доповнено п. 12, яким під час карантину строки, визначені, зокрема, статтями 257, 258 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, тобто, до 30 червня 2023 року. У п. 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в редакції Закону № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину. Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що п. 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених, зокрема, статтями 257, 258 цього Кодексу, підлягає застосуванню і в тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом, була збільшена за домовленістю сторін на підставі ст. 259 ЦК України. Аналогічна позиція викладена також у постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2022 року по справі № 679/1136/21. Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARSCoV-2» від 11 березня 2020 року № 211 з 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин, дію якого неодноразово продовжено. Дію карантину 24.02.2022 в Україні введений воєнний стан Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, строк якого також неодноразово продовжувався та діє по теперішній час. У п. 19 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України зазначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року№ 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Позовна заява до суду подана 10.07.2025, тобто, під час воєнного стану в Україні. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). В даному випадку перебіг позовної давності обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина 1 статті 509 Цивільного кодексу України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого у національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. З огляду на наведене, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг боржник несе відповідальність, передбачену частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України. Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 15.03.2018 у справі № 401/710/15-ц, у постановах Дніпровського апеляційного суду від 16.01.2024 у справі № 204/6161/23, від 10.11.2023 у справі № 205/4002/23, від25.12.2023 у справі № 204/9267/21, від 08.08.2024 у справі № 204/8726/23. На підставі вищевикладеного, Позивач, вважає, що при вирішенні цієї справи, необхідно взяти до уваги зміни внесені до Цивільного кодексу України і застосувати строки позовної давності за період з 03.2017 по 08.2024 (розрахунок за вказаний період додаємо). Щодо здійснених нарахувань за надані послуги та належних відповідачів по справі. У період з 20.12.2015 по 17.10.2019 нарахування за надані послуги водопостачання та водовідведення здійснювалися відповідно до діючих норм та тарифів та відповідно до кількості зареєстрованих осіб, які проживали в той чи інший період на протязі заявленого. Зазначаємо формулу нарахування заборгованості по сплаті послуг водопостачання та водовідведення відповідно до рішень виконавчого комітету Дніпровської міської ради про норми питного водопостачання, та переліку тарифів для населення, надаємо приклад вищезазначеної формули: (кількість мешканців)*(норма)*(дні)*(тариф) 17.10.2019 Позивачем прийнято на облік прилад обліку холодної води з початковими показниками 597 м.куб., та з 17.10.2019 по 31.08.2024 нарахування за послуги водопостачання та водовідведення здійснюються відповідно до показників лічильника. Разом з цим, Позивач звертає увагу суду, що за вказаною адресою, крім зареєстрованої [PERSON] , до якої пред`явлений позов, проживають інші особи, однак, в рамках норм діючого законодавства останні не можуть бути солідарними боржниками, оскільки у заявлений період заборгованості, а саме з 20.12.2015 по 31.08.2024, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , були неповнолітніми, а [PERSON] , [INFO] , є померлою особою. Тож належним відповідачем по даній справі є [PERSON] . Одночасно Позивач звертає увагу суду, що разом із позовною заявою надані такі докази по справі, як довідка про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб та розрахунки заборгованості. Вказані документи підписані уповноваженими особами та засвідчені печаткою підприємства. Підсумовуючи вищевикладене, Позивач просить суд взяти до відома викладені твердження та задовільнити стягнення заборгованості в межах строку позовної давності з урахуванням карантину та воєнного стану з 03.2017 по 08.2024 (а.с. 42-44). Представник позивача у судове засідання не з`явилася, була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, подала до суду заяву, в якій просила здійснити розгляд справи без її участі, позов задовольнити з підстав, викладених в ньому та в додаткових поясненнях. Відповідач та її представник у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи головуючим у справі визначено суддю Гаркушу В.В. (а.с. 18). Ухвалою судді Гаркуші В.В. від 21.07.2025 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом осіб (а.с.20). 29.07.2025 від представника Відповідача надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 24-25). 11.08.2025 від представника Відповідача надійшла заява про застосування строку позовної давності (а.с. 26-27). 14.08.2025 від представника Відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 28-32). 18.08.2025 від представника Позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 36-41). 11.09.2025 від представника Позивача надійшли додаткові пояснення по справі (а.с. 42-72). 11.09.2025 від представника Позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі (а.с. 77-82). Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрована у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить довідка про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні від 15.08.2024 (а.с. 5) та відповідь з відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур. Крім цього з довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні вбачається, що за вказаною адресою зареєстровано [PERSON] у період з 22.05.1998 року до [INFO] та яка померла [INFO] , [PERSON] , [INFO] з 30.06.2007. Інших членів сімї суд не враховує, оскільки останні на момент подачі позову є неповнолітніми (а.с. 19). Відповідно до державної програми забезпечення населення послугами водопостачання та водовідведення, КП «Дніпроводоканал» ДМР надає послуги водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку із чим, був відкритий особовий рахунок № [NUMBER] (а.с. 8). Відповідно до розрахунку, наданого Позивачем (з урахуванням уточнення в додаткових поясненнях) заборгованість Відповідача по оплаті послуг водопостачання та водовідведення станом на 31.08.2024 року за адресою надання послуг: [ADDRESS] становить 25870 грн. 12 коп, з яких: 21667 грн. 75 коп. сума основного боргу за період з березня 2017 року по серпень 2024 року, 3712 грн 09 коп. інфляційне збільшення суми боргу за період з липня 2018 року по січень 2022 року, 490 грн 28 коп. розмір 3% річних за період з липня 2018 року по січень 2022 року (а.с. 48-49 зі звороту). ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, надати послугу, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України. Згідно зазначеної статті, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. В силу ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Так, основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються ЗУ «Про житлово-комунальні послуги». Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Так, відповідно до Рішення Дніпропетровської міської ради № 526 від 20.04.1995 року про розподіл платні за надання населенню комунальних послуг, споживачам, переданим на обслуговування КП «Дніпроводоканал» відкрито особовий рахунок, тобто між КП «Дніпроводоканал» та [PERSON] встановилися фактичні відносини з приводу надання послуг. Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Хоч в частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг, сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року у справі №6-2951цс15, яка у відповідності до ч. 2 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Щодо застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне. Позовна давність є строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253255 ЦК України та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (стаття 256, частина перша статті 260, частина третя статті 267 ЦК України). Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю в три роки. Таким чином до позовних вимог у цій справі, а саме стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, 3% річних та інфляційних втрат застосовується загальна позовна давність у три роки, і для кожного щомісячного нарахування перебіг цього строку починається окремо. Порядок відліку позовної давності наведено в статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу,\~за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Такі висновки викладені в постанові\~Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року в справі № 127/15672/16-ц (провадження №\~14-254цс19) та є релевантними до цієї справи. Суд зазначає, що із 12 березня 2020 року на усій території України установлений карантин із подальшим продовженням відповідними постановами його строку до 30 червня 2023 року (пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»). Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону № 540-ІХ, який набрав чинності 02 квітня 2020 року). Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина четверта статті 14 ЦК України). Пунктом 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону № 540-ІХ передбачено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення (Закон України від 16 червня 2020 року № 691-ІХ «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19»). Отже, на період дії карантину законодавець звільнив позичальника\~від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення платежів за кредитами (позиками), однак\~не\~звільнив від відповідальності, визначеної\~статтею\~625\~ЦК України, тому до спірних правовідносин застосовні положення про позовну давність та щодо її\~продовження на строк дії карантину. Тобто, строки давності щодо вимог про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та сум за\~статтею\~625\~ЦК України,\~які не спливли на момент набрання чинності Законом № 540-ІХ (02 квітня 2020 року), продовжуються на строк дії такого карантину. 24.02.2022 в Україні введений воєнний стан Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, строк якого також неодноразово продовжувався та діє по теперішній час. У п. 19 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України зазначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року№ 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Позовна заява до суду подана 10.07.2025, розрахунок заборгованості закінчується серпнем 2024 року, а Закон України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» від 14 травня 2025р. № 4434-IX, набрав чинності лише 04 вересня 2025р. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). В даному випадку перебіг позовної давності обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Таким чином, суд дійшов висновку, що заборгованість Відповідача потрібно рахувати з 02 квітня 2017 року. Оскільки розрахунок заборгованості надано з березня 2017 року, суд не бере до уваги заборгованість перший місяць (березень 2017 року) у сумі 155,38 грн, а також зменшує заборгованість за квітень 2017 року на суму еквівалентну одному дню місяця - 5,18 грн (155,38/30 = 5,18 грн). Отже обґрунтованою сумою заборгованістю суд вважає 21507,2 грн (21667,76-155,38-5,18). Щодо належного відповідача, суд зазначає, за вказаною адресою, крім зареєстрованої [PERSON] , до якої пред`явлений позов, проживають інші особи, однак, в рамках норм діючого законодавства останні не можуть бути солідарними боржниками, оскільки у заявлений період заборгованості, а саме з 20.12.2015 по 31.08.2024, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , були неповнолітніми, а [PERSON] , [INFO] , є померлою особою. Тож суд відхиляє доводи Відповідача в цій частині та відповідно приймає доводи Позивача, що належним Відповідачем у цій справі є [PERSON] . Суд критично оцінює заперечення відповідача щодо неналежного засвідчення письмових доказів, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 95 ЦПК України, письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише певна частина документа, може подаватися витяг. При цьому суд, відповідно до ч. 5 цієї статті, має право витребувати оригінал документа у разі сумніву в достовірності поданих копій. По-друге, із системного аналізу ст. 95 ЦПК України вбачається, що незасвідчена копія документа сама по собі не є недопустимим доказом, а лише тягне можливість сумніву в її достовірності. Такі сумніви мають бути усунуті шляхом витребування оригіналу або подання належно засвідченої копії. По-третє, у матеріалах справи відсутні відомості про те, що відповідач заперечував фактичну належність поданих копій до діяльності Позивача та наданих ним послуг чи ставив зазначене під сумнів. Навпаки, Відповідач обмежився лише формальними зауваженнями до способу засвідчення. Суд зазначає, що сам по собі факт неналежного засвідчення копії не виключає можливості її оцінки судом як письмового доказу, якщо з її змісту та інших доказів у справі можна встановити належність і достовірність відповідних обставин. З огляду на викладене, доводи Відповідача про відсутність належних доказів у справі не приймаються судом, оскільки подані Позивачем документи відповідають вимогам належності та допустимості, а сумніви у їх достовірності Відповідачем не підтверджені жодними об`єктивними даними. Також суд критично оцінює доводи Відповідача про недостатність наданих Позивачем доказів для підтвердження розміру заборгованості. Так, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Позивач надав розрахунок заборгованості, відомості з особового рахунку, що в сукупності свідчать про нарахування та несплату комунальних послуг у заявленому розмірі. Аргументи Відповідача щодо відсутності відомостей про кількість зареєстрованих осіб та зміни цієї кількості не спростовують факту наявності боргу. Відповідач не надав жодних доказів того, що розрахунок Позивача є неправильним чи не відповідає фактичним показникам (зокрема, довідок, розрахунків або актів звірки). Твердження Відповідача про відсутність у розрахунку показників індивідуального лічильника води також не може бути підставою для відмови у позові. Відповідач не надав суду жодних даних щодо фактичних показників лічильника, які могли б вплинути на розмір заявленої до стягнення заборгованості. Водночас, сам по собі факт відсутності деталізації спожитих послуг у розрахунку не є підставою для відмови в позові, якщо інші надані докази підтверджують факт надання послуг і їх несплати. Таким чином, доводи Відповідача про недостатність доказів не підтверджені належними доказами та не спростовують обставини, встановлені на підставі наданих позивачем документів. Суд, враховуючи викладене вище, з урахуванням в сукупності всіх досліджених письмових доказів, наявних в матеріалах справи, вважає можливим прийняти рішення, задовольнивши позовні вимоги Позивача частково. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково у сумі 25 709,57 грн із заявлених 26 997,05 грн, що становить 95,23 % від заявлених вимог, з Відповідача на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 885,16 грн (3028,00 грн ? 95,23 %).

Outcome: partial