Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-15 00:00:00

Заявниця, [PERSON] , звернулася до суду із заявою, в якій просить суд: встановити факт її постійного проживання за адресою - [ADDRESS] на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, її матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Після укладення шлюбу заявниця змінила прізвище [PERSON] на [PERSON] . [INFO] помер її батько [PERSON] [INFO] в селі Макіївка Малинського району Житомирської області за місцем свого проживання у віці 92 років померла її мати [PERSON] . У зв`язку з похилим віком матері та необхідністю догляду за нею, заявниця постійно по день смерті матері проживала разом з нею в будинку [ADDRESS] . Після смерті матері відрилася спадщина, яка складається з житлового будинку, інших будівель та господарських споруд за адресою [ADDRESS] , а також права власності на земельну ділянку площею 2,85 га, яка розташована на території Головківської сільської ради Малинського району Житомирської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У встановлений законом строк вона не подавала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. 15.10.2024 заявниця звернулася до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно в порядку спадкування після смерті своєї матері. Державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва у зв`язку із пропуском встановленого законом строку для прийняття спадщини. Згідно паспортних даних зареєстрованим місцем проживання заявниці є адреса: [ADDRESS] , яка не збігається з місцем реєстрації її померлої матері, а тому вона позбавлена можливості довести в позасудовому порядку факт постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та як наслідок, оформити спадщину та одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, під час звернення до нотаріуса вона дізналась, що до майна її померлої матері [PERSON] в Малинській державній нотаріальній конторі була заведена спадкова справа № 163/2020 за заявою [PERSON] . У зв`язку з тим, що державним нотаріусом з посиланням на таємницю вчинення нотаріальної дії було відмовлено у наданні інформації та документів, на підставі яких [PERSON] , набула право на спадщину, заявниця звернулася до Малинського районного суду Житомирської області з позовом до [PERSON] про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем в порядку позовного провадження, оскільки вважала, що за наслідками розгляду може виникнути спір про право. За результатами розгляду справи рішенням Малинського районного суду від 04.02.2025 у справі № 283/2439/24 було встановлено, що на ім`я [PERSON] матір`ю заявниці [PERSON] було складено заповіт від 19.04.2019, відповідно до якого [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла [PERSON] житловий будинок по [ADDRESS] . Інша частина спадкового майна не була охоплена заповітом, а отже може бути успадкована за законом. А оскільки позов було пред`явлено до неналежного відповідача, то суд відмовив у його задоволенні, та зазначив, що у даному випадку належними відповідачами є спадкоємці за законом або територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 08.04.2025 заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду у порядку окремого провадження, призначено судове засідання. Витребувано з Малинської державної нотаріальної контори Житомирської області копії матеріалів спадкової справи № 163/2020 до майна померлої [INFO] [PERSON] . 30.04.2025 від Чоповицької селищної ради надійшов лист про розгляд справи у відсутність представника, у якому також повідомлено що рада не заперечує проти задоволення заяви. 12.05.2025 від Малинської державної нотаріальної контори Житомирської області на виконання ухвали суду від 08.04.2025 надійшла витребувана спадкова справа. У судовому засіданні, заявниця [PERSON] заяву підтримала та просила суд її задовольнити. Додатково пояснила, що у 1979 році помер її батько, та залишилась лише мати, яка проживала в селі Маклаївка Коростенського району Житомирської області, а вона приїздила туди кожну неділю. Також у неї був брат, але він помер 23 роки назад. У 2009 році вона пішла на пенсію та переїхали жити до матері в село Маклаївка Малинського району Житомирської області, оскільки мати потребувала стороннього догляду. Вона доглядала за матір`ю, лікувала її, вела господарство, а після її смерті залишилася жити в селі та доглядати за будинком. Також вказала, що вона не вчасно звернулася із заявою про прийняття спадщини, оскільки на той період розпочався ковід, а також вона була переконана, що автоматично стане спадкоємцем, оскільки постійно проживала зі спадкодавцем, а тому не думала, що через пропуск строку може втратити спадщину. Представник заінтересованої особи Чоповицької селищної ради в судове засідання не з`явився. Будучи допитаною в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що заявниця, [PERSON] , є її двоюрідною сестрою та проживала разом з мамою [PERSON] за адресою [ADDRESS] . З 2009 року [PERSON] переїхала до матері і до дня смерті доглядала її. Оскільки в цьому ж селі проживали і її, свідка, батьки, вона майже через день приїздила їх провідувати та відповідно, заходила в гості до [PERSON] та її мами [PERSON] . Проживали вони вдвох, піклувалися один про одного, а після смерті матері, [PERSON] продовжила жити в цьому ж будинку. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що [PERSON] проживала недалеко від його тещі, яка була її рідною сестрою, а тому він постійно заходив до неї в гості, коли приїздив до тещі. Тещу він провідував часто, майже через день, оскільки вони мали гарні стосунки і вона потребувала допомоги. Після того як [PERSON] пішла на пенсію, вона постійно проживала з матір`ю, доглядала її. Суд, вислухавши пояснення заявника, покази свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як убачається з матеріалів справи та підтверджується паспортом громадянина України, заявницею у справі є [PERSON] , [INFO] , уродженка села Головки, Малинського району, Житомирської області (а.с.6). [PERSON] має зареєстроване місце проживання за адресою [ADDRESS] (а.с.6, 22). Свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим повторно 23.11.2013, вказано, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). [PERSON] та [PERSON] 09.06.1979 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER] . Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] (а.с. 9). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , що видане Виконавчим комітетом Головківської сільської ради Малинського району Житомирської області, актовий запис №13 (а.с. 11). Довідкою Чоповицької селищної ради від 16.10.2024 № 257 підтверджується те, що [PERSON] , [INFO] , дійсно фактично без реєстрації з листопада 2009 року постійно проживала разом зі своєю матір`ю [PERSON] , [INFO] , до дня її смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Протоколом опиту свідків Головкінського старостинського округу від 16.10.2024 засвідчується факт здійснення постійного догляду та проживання [PERSON] зі своєю матір`ю [PERSON] (а.с.13). 15.10.2024 державним нотаріусом Малинської державної нотаріальної контори Житомирської області Ходаківською Л.В. винесено постанову, якою відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON] у зв`язку із пропущенням шестимісячного строку встановленого для прийняття спадщини (а.с.15). 23.06.2020 за заявою [PERSON] відкрито спадкову справу № 163/2020 до майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с.33-34). Згідно заповіту від 10.04.2019, що посвідчений приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Житомирської області Тимошенко Н.С., [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження, яким заповіла належний їй житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] [PERSON] (а.с.43). Як вбачається з матеріалів спадкової справи, стосовно іншого належного на праві власності майна, померла [PERSON] не розпорядилася. Відповідно до положень ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 1-1) обмеження фізичної особи у відвідуванні гральних закладів та участі в азартних іграх; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб; 12) розкриття професійної таємниці на ринках капіталу та організованих товарних ринках. У порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Згідно ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як роз`яснено в п. 7 Постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Відповідно до частин першої та другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до частин першої-третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Такий правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду: від 21.10.2020 в справі № 569/15147/17; від 18.11.2020 в справі № 523/19010/15-ц; від 02.04.2021 в справі № 191/1808/19; від 28.04.2021 в справі № 204/2707/19. Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. За змістом ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення. Встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах. Заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо). Чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Встановлення факту проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, необхідне [PERSON] для прийняття нею спадщини після смерті матері, [PERSON] . Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до правового висновку, висловленого у Постанові Верховного Суду від 10.01.2019 у справі №484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Відповідно до ч.1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Частиною шостою цієї ж статті визначено, що фізична особа може мати кілька місць проживання. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Постійне проживання особи не завжди може співпадати з місцем її реєстрації, а відтак, не може бути підставою для відмови у встановлені факту спільного проживання. Під спільним проживанням слід розуміти мешкання осіб за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема, щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного. Зі ст. 3 Сімейного кодексу України вбачається визначення сім`ї, як первинного та основного осередку суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі: укладеного шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Суд приймає до уваги покази свідків, які підтвердили, що заявниця, [PERSON] та її померла матір [PERSON] проживали однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] , оскільки у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Аналізуючи зібрані у справі письмові докази, з урахуванням пояснень та допитаних свідків, суд прийшов висновку про доведеність заявлених вимог щодо встановлення факту постійного проживання [PERSON] зі спадкодавицею [PERSON] , яка померла [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , на час відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. На підставі викладеного,

Outcome: approved