Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-16 00:00:00

29.07.2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» звернулося до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому просить стягнути з відповідачки на користь позивача суму боргу у розмірі 35 570 грн. 00 коп., також просить стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 2 422 грн. 40 коп., а також витрати на правову допомогу у розмірі 7 000 грн. 00 коп. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що 29.07.2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», первісний кредитор) та відповідач уклали Кредитний договір № 153797942, за умовами якого позичальник отримав кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі кредитного ліміту на суму 10 000 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом. У подальшому право вимоги до боржника від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перейшло до ТОВ «Таліон Плюс»» на підставі укладеного 28.11.2018 договору факторингу № 28/1118-01. 05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до якого до останнього перейшло право вимоги до відповідачки за вказаним кредитним договором. 04.06.2025 року ТОВ «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу № 04/06/25-Ю, відповідно до якого до останнього перейшло право вимоги до відповідачки за вказаним кредитним договором. 04.06.2025 ТОВ «Юніт Капітал» набуло права вимоги до відповідачки відповідно до укладеного з ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» договору факторингу № 04/06/25-Ю. Відповідно до реєстру боржників за Договору факторингу № б/н від 04.06.2025 року до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідачки у сумі 35 570 грн. 00 коп., з яких: 10 000 грн. 00 коп. - заборгованість по тілу кредиту, 25 570 грн. 00 коп. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Ухвалою Обухівського районного суду київської області від 31.07.2025 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення вказаних недоліків. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 13.08.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадженням з повідомленням (викликом) сторін. Представниця позивача у судове засідання не з`явилася, у поданому до суду позові просила проводити розгляд за відсутності представниці позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, щодо ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідачка в судовому засіданні проти позовних вимоги заперечила в повному обсязі та просила відмовити в задоволенні позову з підстав його необґрунтованості та недоведеності. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Перевіривши та дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено наступні обставини. Як вбачається з матеріалів справи 29.07.2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», первісний кредитор) та відповідачка уклали Кредитний договір № 153797942, за умовами якого позичальник отримав кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі кредитного ліміту на суму 10 000 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. Згідно укладеного договору № 153797942 відповідачці [PERSON] було надано споживчий кредит в розмірі 10\~000 грн. 00 коп. У подальшому право вимоги до боржника від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перейшло до ТОВ «Таліон Плюс»» на підставі укладеного 28.11.2018 договору факторингу № 28/1118-01. 05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до якого до останнього перейшло право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. 04.06.2025 року ТОВ «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу № 04/06/25-Ю, відповідно до якого до останнього перейшло право вимоги до відповідачки за вказаним кредитним договором. 04.06.2025 ТОВ «Юніт Капітал» набуло права вимоги до відповідачки відповідно до укладеного з ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» договору факторингу № 04/06/25-Ю. Відповідно до реєстру боржників за Договору факторингу № б/н від 04.06.2025 року до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідачки у сумі 35 570 грн. 00 коп., з яких: 10 000 грн. 00 коп. - заборгованість по тілу кредиту, 25 570 грн. 00 коп. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Відповідно до\~ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1\~ст. 1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб) а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). У відповідності до ч. 1\~ст. 1078 ЦК України\~предметом договору факторингу має бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17 зробив правовий висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія, як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2018 року по справі № 914/868/17). У справі, що розглядається встановлено, що кредитний договір № 153797942 був укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] 29.07.2021, натомість договір факторингу № 28/1118-01, за яким ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги ТОВ «Таліон Плюс», був укладений 28 листопада 2018 року, тобто, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником [PERSON] , відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу від 28 листопада 2018 року. Оскільки ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги відносно [PERSON] , як боржника у зобов`язанні, не набуло, таке право не було передане цим товариством на підставі договору факторингу від 05 серпня 2020 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», яке в свою чергу не передало таке право позивачу ТОВ «Юніт Капітал» за договором факторингу № 04/06/25 від 04.06.2025 року. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» здійснило передачу невизначених вимог, оскільки жодної вимоги щодо відповідачки на момент укладення договору факторингу від 28.11.2018 року не існувало. Таким чином, кредитним договором № 153797942 укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] 29.07.2021 не порушуються права і законні інтереси ТОВ «Юніт Капітал», а відтак суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року по справі № 916/2040/20). Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін ) Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res iudicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (п. 46 Рішення ЄСПЛ у справі Устименко проти України від 29.10.2015 року, заява № 32053/13). З огляду на викладене та враховуючи фактичні обставини справи, норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Статтею 11 ЦК України передбачені підстави виникнення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Згідно ч. 2 ст. 14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Суд вважає, що позивачем не доведено обставин, які б породжували правові наслідки у виді виникнення зобов`язань сплатити визначених позовом коштів, тому достатніх підстав для задоволення позову суд не вбачає. Згідно ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом не встановлено достатніх правових і фактичних підстав для покладення на відповідачку в судовому порядку обов`язку сплати передбачених позовом коштів, позовні вимоги не доведені належними і допустимими доказами, тому позов не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: dismissed