Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який мотивує тим, що 10.11.2007 року вона уклала шлюб з відповідачем. У шлюбі у них народилося двоє дітей: сини [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що вони з відповідачем по справі уже давно подружнім життям не живуть. Спільного господарства та побуту не ведуть, матеріально один одного не підтримують. За час перебування у шлюбі вони часто розходилися. Через відсутність взаємоповаги одне до одного у них склалися неприязні стосунки. За весь цей час вони майже не спілкуються. Через постійні сварки, внаслідок того, що кожний із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства їхній шлюб розпався. Уважає, що за даних обставин реєстрація шлюбу носить суто формальний (юридичний) характер, оскільки жодних обов`язків як подружжя сторони не несуть. Вказує, що з вищенаведених підстав їхнє подальше спільне життя і збереження шлюбу стало неможливим, оскільки це суперечить їхнім інтересам. Рішення про розірвання шлюбу вона прийняла давно, а тому термін на примирення просить не надавати та розірвати шлюб між нею та відповідачем. У судове засідання позивачка та представник позивачки не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивачки подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивачки. Також у вказаній заяві представник позивачки зазначає, що позивачка позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач у судове засідання не з"явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки відповідач суду не повідомив, відзиву на позов не подав, а тому суд уважає, що у відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд уважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено по справі,\~ 10.11.2007 року сторони уклали шлюб, що стверджується долученим до справи свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , що повторно видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції 26.06.2015 року. У шлюбі у сторін народилися діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області та копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області відповідно. Як встановлено згідно пояснень позивача у позовній заяві, внаслідок різних поглядів на сімейне життя та ведення спільного господарства між сторонами постійно виникали сварки, що призвело до того, що шлюб між ними фактично розпався, сторони спільного господарства та побуту не ведуть.Через відсутність взаємоповаги між сторонами склалися неприязні стосунки. Позивачка бажає розірвати шлюб і не має наміру йти на примирення з відповідачем, зазначаючи, що збереження шлюбу та подальше спільне життя є неможливим, про що свідчить зміст позовної заяви. Стаття 51 Конституції України\~передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Виходячи зі змісту ч. ч. 3, 4\~ст. 56 СК України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість\~\~ і може мати наслідки, встановлені законом. За правилами ч. 3\~ст. 105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу, згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2\~ст.\~112\~ СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи наведене, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, беручи до уваги вимоги ч. 1 ст. 24 СК України, відповідно до якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved