Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

13.08.2025\~до Тиврівського\~районного суду\~Вінницької області\~надійшла позовна\~заява [PERSON] \~до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 11 квітня 2024 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Неповнолітніх дітей, народжених у шлюбі, у них немає. Спільне майно відсутнє. Вони не проживають разом і не проживали з моменту реєстрації шлюбу. Відповідач перебуває ДУ "Стрижавська виправна колонія №81". Збереження шлюбу є недоцільним та не відповідає її інтересам. Просить розірвати шлюб. Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 15.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи суд вирішив проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін 15.09.2025. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, подала заяву, відповідно до якої просить справу розглянути в її відсутності, позов задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про розгляд справи належно повідомлений в ДУ "Стрижавська виправна колонія №81", де відбуває покарання, що підтверджується розпискою від 22.08.2025. Будь-яких заяв та клопотань від нього, відзиву на позов, на час розгляду справи не надійшло. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до\~ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до\~ст. 280 ЦПК України\~суд ухвалює по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого порядку вирішення спору. Із досліджених\~судом доказів\~вбачається,\~що 11.04.2024\~між[PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.2). Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] . З позовної заяви вбачається, що фактично сім`я припинила своє існування. Позивачка з відповідачем спільно не проживають, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, не спілкуються. Кожен з них живе окремим життям та своїми інтересами. Сумісне життя подружжя є неможливим, шлюб існує лише формально, і тому його доцільно розірвати, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. Дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд дійшов наступного висновку. Стаття 51 Конституції України, частина 1 статті 24 СК України визначають, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно із частинами 3, 4 статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 2 статті 104,\~частиною 3 статті 105 СК України\~визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 СК України. Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що шлюб існує формально, сторони не підтримують подружніх стосунків, примирення та збереження їх сім`ї є неможливим. Вказані обставини стверджуються матеріалами позову. Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, зважаючи на те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, з огляду на засади добровільності шлюбу, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки, на переконання суду, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. В ході розгляду справи судом не встановлено обставин, які свідчать про те, що надання строку для примирення сторонам допоможе збереженню сім`ї, оскільки їх шлюб носить формальний характер. Частиною 2 статті 114 Сімейного кодексу України\~передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що позивачка від сплати судового збору звільнена на підставі ч. 9 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №68976 (а.с.40), а тому, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, розподіл судових витрат не здійснює. Враховуючи викладене,

Outcome: approved