Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-15 00:00:00

У жовтні 2024 року [PERSON] звернулась до Подільського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь майнову шкоду у розмірі 78 375,91 грн, моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн та судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 21 000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.11.2023 [PERSON] , будучи власником двох собак породи середньоазіатська вівчарка алабай, допустила вільний вигул собак за межами подвір`я без намордників та повідків, тим самим не забезпечила безпеку дорослих людей, дітей та тварин від заподіяння шкоди цими собаками та наразила їх на небезпеку. Собаки породи середньоазіатська вівчарка алабай (кобель та сука), близько 14 год. 00 хв. здійснили напад на [PERSON] та її собаку породи хаскі у парку Гірка Крістера у Подільському районі міста Києва, чим заподіяли шкоду здоров`ю останнім. Під час нападу вказані собаки здійснили напад на [PERSON] , хапаючи її за різні ділянки одягу, тулуб та кінцівки. При цьому, вказані собаки також спричинили фізичні ушкодження собаці породи хаскі, власником якої є [PERSON] , у вигляді кусаних інфікованих ран в області поперекового відділу хребта, бічної стінки черевної порожнини, травми м`яких тканин, гострої кровотечі. 16.11.2023 [PERSON] звернулась із заявою про вчинення нападу двома собаками породи середньоазійська вівчарка алабай до правоохоронних органів м. Києва. 21.11.2023 Подільським управлінням поліції ГУНП у м. Києві складений протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 269405 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.154 КУпАП. 02.02.2024 Подільським районним судом м. Києва за результатами розгляду вказаного протоколу прийнято постанову у справі №758/14235/23, якою провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 154 КУпАП закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Постановою Київського апеляційного суду від 30.04.2024 вказану постанову суду залишено без змін. 16.09.2024 [PERSON] направила на адресу [PERSON] вимогу про виконання взятих на себе зобов`язань стосовно матеріальних витрат та моральної шкоди в позасудовому порядку. Фактично відповідач проігнорувала письмові звернення позивача, чим порушила її права, а тому позивач звернулась іх даним позовом до суду. Ухвалою суду від 18.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 10.12.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву, поданий представником відповідача. У відзиві, зокрема, зазначено, що 21.11.2023 щодо [PERSON] без правових на те підстав було складено протокол про адміністративне правопорушення, яке нібито скоїла відповідач 16.11.2023. 02.02.2024 відбувся розгляд справи про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності (справа №758/14235/23), за результатами розгляду якої суд вирішив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення. Не погоджуючись із постановою Подільського районного суду міста Києва, позивач звернулася із апеляційною скаргою до Київського апеляційного суду, який постановою від 30.04.2024 апеляційну скаргу [PERSON] залишив без задоволення, а постанову Подільського районного суду м. Києва без змін. Отже, судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що [PERSON] не має відношення до подій, які відбулися 16.11.2024 , про які зазначено в протоколі. Судами не лише встановлено відсутність вини, а й взагалі причетність [PERSON] до вказаного адміністративного правопорушення. Протокол про адміністративне правопорушення було складено на відповідача лише з тих підстав, що у неї дійсно проживали собаки породи алабай. Цікавим та абсурдним є той факт, що собаки вже понад 10 місяців не проживають у відповідачки, а їй і досі телефонують та повідомляють, що її собаки начебто на когось напали та начебто травмували якусь тварину та вимагають від відповідачки грошей. Відповідач не заперечує той факт, що собаку позивачки можливо було травмовано. Однак, ані в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, ані в даній справі немає будь-яких доказів того, що саме собаки, які проживали у відповідачки, нанесли ці травми. Як було встановлено поліцією, на території місця проживання було все влаштовано так, щоб собаки не могли покинути вказану території. Більшість свого часу собаки проводили взагалі у вольєрах. Крім того, собаки породи алабай проживали на той час не лише у відповідачки. У тому районі багато приватних будинків і багато людей тримають собак породи алабай. У відповідачки відсутня протиправна поведінка, відсутня вина, а також відсутній причинний зв`язок між шкодою та поведінкою відповідачки. Крім того, є дивним і той факт, що події начебто відбулися 16.11.2023, а протокол складено 21.11.2023, тобто через 6 днів після інкримінованого правопорушення. На підставі викладеного відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 16.12.2024 представником позивача подано відповідь на відзив, у якій позовні вимоги підтримано у повному обсязі. 24.04.2025 відбувся розгляд справи по суді, сторонами було надано пояснення по справі, долучено флеш-носій із відеозаписами, поданими позивачем. 19.06.2025 на судовому засіданні було досліджено відеодоказ та наявні в матеріалах справи письмові докази. Перед початком судового засідання 16.09.2025 представники позивача та відповідача подали заяву про розгляд справи за їх відсутності. За таких обставин, ураховуючи наданий відповідачем відзив на позовну заяву, а також пояснення, надані представниками сторін в ході судового розгляду, суд ухвалив завершувати розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом положень ч.3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди. Відповідно до ст. 180 ЦК України тварини є особливим об`єктом цивільних прав, на який поширюється правовий режим речі. Отже, собака є майном, об`єктом права власності людини, яке остання здійснює відповідно до закону на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб, і як власнику речі (кішки) згідно зі ст. 317 ЦК України лише її господарю належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» власник тварини - юридична або фізична особа, яка здійснює догляд за твариною, що належить їй на праві власності або на інших підставах, що не суперечать законодавству, і несе відповідальність за стан тварини та її дії згідно з чинним законодавством. Судом встановлено, що 21.11.2023 відносно [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 154 КУпАП щодо обставин, які мали місце 16.11.2023. 02.02.2024 Подільським районним судом міста Києва прийнято постанову у справі про адміністративне правопорушення №758/14235/23 за результатами розгляду вказаного протоколу, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ч. 3 ст. 154 КУпАП закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. У даній справі суд встановив: «При цьому протоколи про адміністративні правопорушення не містять інформації про кількість собак, належних [PERSON] , а лише зазначено - собаки, відсутні їхні клички та фото, не зазначено свідків, а також суд ураховує, що протоколи складено 21.11.2023, тобто через шість днів після інкримінованого правопорушення - 16.11.2023. Вивчивши матеріали справи, суд вважає що останні не містять належних та достатніх доказів вчинення [PERSON] вищевказаних правопорушень.» Постановою Київського апеляційного суду від 30.04.2024 вказану постанову суду залишено без змін. Апеляційна інстанція встановила: «При цьому жодних доказів, на підтвердження вказаних у протоколах подій, матеріали справи про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності не містять, і поліцейськими не зібрано. Доводи апеляційної скарги потерпілої про неповноту судового розгляду вважаю безпідставними, оскільки інтереси апелянта в суді першої інстанції представляв [PERSON] , який лише подавав заяву про відшкодування [PERSON] заподіяної шкоди. Однак жодних доказів винуватості [PERSON] не надав. В судовому засіданні потерпіла та її представник, будучи повідомленими належним чином про день та час судового розгляду участі не брали. Доводи апеляційної скарги потерпілої про неповноту судового розгляду також вважаю безпідставними, оскільки поліцейськими до протоколу жодного відеозапису долучено не було. Так само поліцейськими не відібрано пояснень ні у потерпілої, ні у свідків, про які зазначає [PERSON] . Під час апеляційної розгляду, потерпілій надано можливість надати відеозапис, який був переглянутий в судовому засіданні. Проте вказаний відеозапис містить лише озвучування версії журналістів з приводу нападу собак [PERSON] . Факту нападу собак [PERSON] на кішку, чи собаку потерпілої, з заподіянням ушкоджень, останній не містить. Таким чином, вважаю що матеріали справи про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності не містять доказів, які б свідчили, про вчинення нею інкримінованого адміністративного правопорушення.» Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи. Отже, судами першої та апеляційної інстанції по справі №758/14235/23 не встановлено причетності [PERSON] до подій, які відбулися 16.11.2024, про які зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення. У відповідності до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до частин п`ятої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами. У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Аналіз положень статей 11, 1166, 1167 ЦК України дає підстави вважати, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за умов наявності шкоди, протиправної поведінки особи, яка завдала шкоду, наявності причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду та завданою шкодою, вина особи, яка завдала шкоду. З огляду на зазначені вище положення законодавства, саме на позивача покладено обов`язок доказування. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на факт завдання їй майнової та моральної шкоди з вини відповідача, як власника двох собак породи середньоазіатська вівчарка алабай. Однак позивачем не доведено, по-перше, протиправної поведінки відповідача та, по-друге, причино-наслідкового зв`язку між діями відповідача та фактом заподіяння шкоди позивачу. Суд, аналізуючи зібрані по справі докази, вважає, що сам по собі факт наявності у власності відповідача собак на час складення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення не може свідчити про винну поведінку відповідача, за відсутності переконливих доказів на підтвердження цьому. В той же час, доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. Як відзначалося, обставини справи встановлюються за допомогою доказів. В свою чергу, відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно статей 263, 264 ЦПК України суд, вирішуючи справу суд повинен ухвалювати рішення, яке базується на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зокрема, суд під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Аргументи позивача стосовно завдання їй шкоди відповідачем є не виправданими, оскільки судом не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між протиправним діянням відповідача та заподіянням матеріальних збитків позивачу. З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що позивачами не надано суду доказів, наявність яких, при їх дослідженні, як окремо, так і у сукупності, підтверджують обставини щодо факту спричинення позивачу шкоди внаслідок протиправних дій чи бездіяльності відповідача, наявного причинно-наслідкового зв`язку між діянням та заподіянням збитків, а також вини відповідача в їх спричиненні. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови №6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Ураховуючи викладене, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості та достовірності, приймаючи до уваги те, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження його доводів, наведених в обґрунтування позову, а також беручи до уваги судові рішення, які набрали законної сили по справі № 758/14235/23, якими було встановлено, що у [PERSON] була відсутня протиправна поведінка, відсутня вина, а також відсутній причинний зв`язок між шкодою та поведінкою, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed