Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-10 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Позов мотивовано тим, що 12.08.2016 року до позивача звернувся відповідач з проханням позичити 80\~000,00 дол. США. Оскільки позивач добре знав відповідача він вирішив дати в борг йому 80\~000,00 дол. США з умовою повернення до 31.12.2016 року. На підтвердження передачі грошей відповідачем була написана розписка у присутності свідків. При цьому, відповідач свої зобов`язання не виконав та кошти не повурнув у повному обсязі. Позивач звертався до відповідача з вимогою повернути кошти, однак, [PERSON] постійно переносив дату повернення боргу під різними приводами. Це змусило позивача звернутися до суду із вказаним позовом з вимогами стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики грошових коштів від 12.08.2016 року, яка складається з: основної суми заборгованості у розмірі 80 000 (вісімдесят тисяч) доларів США; відсотки за правомірне користування грошовими коштами за період з 12.08.2016 року по 31.12.2017 року у розмірі 934 (дев`ятсот тридцять чотири) долари США та 3% річних, відповідно до ст.625 ЦК України, за період з 31.12.2017 року по 31.08.2023 року у розмірі 13 597 (тринадцять тисяч п`ятсот дев`яносто сім) доларів США, а всього 94 531 (дев`яносто чотири тисячі п`ятсот тридцять одна) долари США. Ухвалою суду від 27.09.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (викликом) осіб). На адресу відповідача судом була надіслана копія ухвали про відкриття провадження у справі, у якій був встановлений строк для подання відзиву, а також копія позовної заяви і доданих до неї документів. Ухвалою суду від 27.11.2023 року судом було вирішено перейти до розгляду справи з повідомленням (викликом) осіб. Також, ухвалою суду від 15.04.2024 року вирішено перейти від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 24.07.2024 року по справі було призначено технічну експертизу документа. Провадження по справі на час проведення експертизи було зупинено. Ухвалою суду від 01.10.2024 року провадження по справі було поновлено, у зв`язку з клопотанням експерта про надання додаткових матеріалів. Ухвалою суду від 25.11.2024 року в задоволенні заяви позивача [PERSON] про відвід головуючого судді відмовлено. Ухвалою суду від 09.12.2024 року судом було витребувано докази по справі. Ухвалою суду від 16.01.2025 року по справі було призначено технічну експертизу документа. Провадження по справі на час проведення експертизи було зупинено. Ухвалою суду від 19.03.2025 року провадження по справі було поновлено, у зв`язку з клопотанням експерта про надання додаткових матеріалів. Ухвалою суду від 31.03.2025 року цивільну справу було напрвлено до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз для продовження проведення експертизи. Провадження по справі на час проведення експертизи було зупинено. Ухвалою суду від 14.07.2025 року провадження по справі було поновлено, у зв`язку з повідомденням експерта про повернення ухвали суду про призначення експертизи без виконання, оскільки відповідачем не було сплачено кошти за проведення експертизи. Ухвалою суду від 17.07.2025 року підготовче провадження по справі було закрито та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити. Вказав, що відповідач взяв у борг 80\~000,00 дол. США. Періодично він повертав йому кошти у розмірі 100 дол.США. Останнього разу повернення було у 2021 році. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав у повному обсязі. Вказав, між позивачем та відповідачем були гарні довірчі відносини, та він періодично брав у борг у позивача кошти під розписку. Зазначив, що дійсно у 2016 році він брав у позивача кошти у борг, однак, не 80\~000,00 дол. США, як стверджує позивач, а 30\~000,00 дол США. Частину коштів він повернув відповідачу. Просив суд повторно призначити по справі експертизу, оскільки відомості у розписці стосовно повернення ним по 100 дол. США не відповідають дійсності, так як він повертав кошти у більшій сумі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог, вказала, що позивачем задля переривання строків позовної давності було внесено у розписку недостовірні відомості щодо дати та суми повернутих коштів. Крім того, просила суд врахувати положення закону щодо заборони нарахування інфляційних втрат та 3% річних за прострочення грошового зобов`язання. Дослідивши матеріали\~справи,\~оцінивши докази\~у їх\~сукупності,\~суд дійшов\~наступного. Судом встановлено, що відповідно до Розписки від 12.08.2016 року [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 80\~000 дол. США та зобов`язувався повернути до 31.12.2016 року. 14.03.2017 року повернув 100 дол. США., 04.12.2017 року повернув 100 дол. США., 26.09.2018 року повернув 100 дол. США., 13.06.2019 року повернув 100 дол. США., 24.12.2021 року повернув 100 дол. США. (а.с.5). Оригінал розписки від 12.08.2016 року був досліджений в судовому засіданні. В судовому засіданні була допитана у якості свідка [PERSON] , яка суду пояснила що 12.08.2016 року вона була присутня під час написання розписки [PERSON] про отримання від [PERSON] коштів у розмірі 80\~000,00 дол. США. В судовому засіданні свідок [PERSON] вказала, що їй відомо, що [PERSON] брав у борг у [PERSON] кошти у розмірі 80\~000,00 дол. США. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Таким чином, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. У той самий час за змістом частин 1, 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дати її отримання. Відтак, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а ч.1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] отримав від [PERSON] у борг кошти у розмірі 80\~000,00 дл. США. Вказане підтверджується розпискою. Доказів протилежного суду не надано. Разом з тим, стосовно тверджень сторони відповідача щодо внесення позивачем до розписки недостовірних відомостей про дату повернення боргу та їх суму задля переривання строків позовної давності суд вбачає за необхідне зазначити. Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.\~Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно\~ч. 1 ч. 3\~ст. 83 ЦПК України\~сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.\~Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви\~, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. За клопотанням відповідача [PERSON] судом неодноразово витребовувалися докази по справі та призначалася судова експертиза документа. Однак, як вбачається з листа КНДІСЕ від 11.07.2025 року у зв`язку з незабезпеченням виконання ухвали суду в частині оплати вартості проведення експертизи, на підставі п.1.13 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 16.01.2025 рок залишено без виконання та експертне провадження №1432/25-34 закрито. Таким чином, судом було вчинено усі необхідні дії для встановлення істини по справі, та тричі призначался експертиза. Однак, фактично відповідачем [PERSON] не було виконано вимоги щодо оплати експертизи, він ухилився від виконання зобов`язань покладених на нього судом, та відповідно твердження останннього щодо внесення позивачем до розписки недостовірних відомостей про дату повернення боргу та їх суму задля переривання строків позовної давності належними доказами не підтверджено та суд не приймає їх до уваги та відповідно у цій частині застосування строків позовної давності не є можливим. Позивач, звертаючись до суду, просить стягнути суму боргу в іноземній валюті. Суд звертає увагу, що ст. 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому, Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні.\~Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, в якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона і на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі ж отримання в позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд зважає, що сторони уклали позику в іноземній валюті, відповідачем отримана сума коштів у позику в іноземній валюті, договір не передбачає виконання зобов`язання в іншій валюті, отримана сума позики не повернута і до цього часу, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути борг за договором позики саме в іноземній валюті, тобто в розмірі 80\~000,00 доларів США. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України, відповідно до яких належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики. Такий висновок відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18. Водночас, вирішуючи питання про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються в тому числі на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Доказів виконання зобов`язання [PERSON] перед [PERSON] матеріали справи не містять. З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. Суд звертає увагу, що відповідач не погоджувався із нарахованими процентами за користування позикою, 3% річних та інфляційним збільшенням, проте обгрунтованого розрахунку суду не надав. За таких обставин суд погоджується із наданим розрахунком заборгованості позивача та вбачає підстави для їх стягнення на користь позивача з відповідача. Оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, повністю підтверджений матеріалами справи та підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 13420,00 грн.

Outcome: approved