Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-17 00:00:00

У липні 2025 року [PERSON] , від імені якого діє представник [PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в якому просила суд стягнути з [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) на користь [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку(доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з місяця подачі позову і до повноліття дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 02 червня 2017 року. Під час перебування у шлюбі у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Відповідач, який на теперішній час проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] у [ADDRESS] , деякий час надавав матеріальну допомогу на утримання спільної дитини, проте після погіршення стосунків між сторонами припинив надавати будь-яку матеріальну допомогу на утримання доньки. В свою чергу, доходів позивача не вистачає для забезпечення як гармонійного розвитку доньки, так і повсякденних потреб у продуктах харчування, одязі, придбання необхідних речей для розвитку, школи та іншого дозвілля. Угоди між сторонами про добровільну сплату аліментів не досягнуто. Наразі дитина проживає разом з позивачем. Відповідач є працездатним, офіційно працевлаштованим, отримує стабільний дохід, не має на утриманні інших осіб, таким чином, має можливість сплачувати аліменти. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим суд розглядає справу на підставі наявних матеріалів відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Ухвалою суду від 14 липня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін про судове засідання. В судове засідання сторони не з`явилися, про судове засідання повідомлені належним чином. Відповідач надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, в якій позовні вимоги визнав. Враховуючи положення ч. 3 ст. 131, п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 02 червня 2017 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, про що Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області складено актовий запис №1337, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14 листопада 2017 року. Згідно з Витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 6311-601056-2017 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] також зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади - Харківської територіальної громади № 2025/009007199 від 05.07.2025. [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині № [NUMBER] з 29.10.2024, що підтверджується Довідкою командира військової частини [NUMBER] від 07.11.2024 № 1455, виданою за Формою 5. З огляду на фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, ключовими питаннями у цій справі є: 1) Чи існує у [PERSON] обов`язок утримувати малолітню дочку [PERSON] .? 2) Чи має право [PERSON] на отримання від [PERSON] аліментів на утримання дочки? 3)\~Якийрозмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку [PERSON] .? Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною другою статті 3 Конвенції держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 181 СК України). Відповідно до положень Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з\~ч.\~1\~ст.\~191\~СК України\~аліменти на\~дитину присуджуються\~за рішенням\~суду від\~дня пред`явлення\~позову,\~а в\~разі подання\~заяви про\~видачу судового\~наказу -\~із дня\~подання такої\~заяви. Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінивши докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наданих сторонами доказів, встановивши фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, враховуючи їх нормативно-правове регулювання та актуальну релевантну судову практику Верховного Суду, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] , який є батьком малолітньої [PERSON] , зобов`язаний її утримувати відповідно до ст. 180 СК України. Відтак, оскільки [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] , тому [PERSON] зобов`язаний сплачувати на користь [PERSON] аліменти утримання своєї дочки. При цьому, враховуючи положення Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», зазначений обов`язок у [PERSON] існує незалежно від тієї обставини, що шлюб між сторонами не розірвано. Під час розгляду справи [PERSON] не спростував наявності у нього обов`язку сплачувати аліменти на дитину, не навів аргументів та не надав доказів, як того вимагає ч. 1 ст. 81 ЦПК України, щодо наявності обставин, передбачених ст. 188 СК України, для звільнення його від обов`язку утримувати дитину. При визначенні розміру аліментів, який підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] , судом враховано, що відповідач є працездатною особою, має стабільний офіційний дохід, оскільки є військовослужбовцем. Доказів того, що у відповідача є на утриманні інші діти, непрацездатні батьки чи інші особи, яких він зобов`язаний утримувати відповідно до закону, відповідачем всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано. Матеріали справи не містять доказів наявності у відповідача на праві власності, володіння та/або користування майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; понесення відповідачем витрат, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. У частині 3 ст. 183 СК України закріплено загальний підхід до визначення розміру аліментів на утримання дитини у частці заробітку (доходу) платника аліментів, а саме 1/4 частка заробітку (доходу) платника аліментів на утримання однієї дитини. У зв`язку з викладеним, суд вважає, що для стягнення аліментів у розмірі, меншому, ніж це передбачено ч. 3 ст. 183 СК України, повинні існувати поважні та непереборні обставини, які позбавляють платника аліментів об`єктивної можливості сплачувати аліменти у такому розмірі, та які відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України враховуються при визначенні розміру аліментів. Судом не встановлено обставин для стягнення аліментів у розмірі меншому, ніж 1/4 частка заробітку (доходу) відповідача. Крім того, судом враховано, що відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі, що є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України. Отже,\~виходячи з\~якнайкращих інтересів\~дитини,\~принципів справедливості,\~співмірності та\~верховенства права,\~з відповідача\~на користь\~позивача підлягають\~стягненню аліменти\~на утримання\~ [PERSON] \~у розмірі\~1/4\~частини всіх\~видів заробітку\~(доходу)\~щомісячно,\~але не\~менше 50\~%\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку,\~оскільки аліменти\~у такому\~розмірі,\~на переконання\~суду,\~є необхідними\~та достатніми\~для забезпечення\~гармонійного розвитку\~дитини. Таким чином, оскільки [PERSON] добровільно аліменти на утримання [PERSON] не сплачує, між сторонами відсутня домовленість щодо способу утримання дитини відповідачем, тому на підставі ст. 183 СК України наявні підстави для судового захисту цивільних прав [PERSON] шляхом стягнення на її користь аліментів на утримання дочки [PERSON] . З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, у зв`язку з чим стягує з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] у розмірі 1/4 (одніє чверті) частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09 липня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття дитини. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Крім того, відповідач також звільнений від сплати судового збору п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки є учасником бойових дій. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, судовий збір у даній справі у розмірі 968,96 грн підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved