Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до Вільшанського районного суду Кіровоградської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позову зазначив, що відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. Позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за договором позики №2644589 від 24.05.2024 року у розмірі 24150 грн., з яких: 7000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 3150 грн. - сума заборгованості за відсотками, 14000 грн. - сума заборгованості за пенею та понесені судові витрати. \~ \~ \~ \~Ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 13.06.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. \~ \~ \~ \~16.06.2025 року до суду від представника відповідача адвоката Федяєва С.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що ознайомившись із позовною заявою та додатками, відповідач повністю не згідний із позовними вимогами: 1. Відсутні в матеріалах справи належні докази на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів. 2. Відсутність матеріалах справи квитанції за сплату відступлення право вимоги за Договором факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року. 3. Під час воєнного стану та протягом позичальники звільняються від відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, включаючи сплату пені. 4. Відповідно до п. 2 ст. 21 ЗУ "Про споживче кредитування, а саме: у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Просить у позовних вимогах ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення боргу відмовити. Стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь відповідача понесені судові витрати. \~ \~ \~ \~01.07.2025 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій, крім іншого, зазначив, що позивач не є банківською установою, а отже на підтвердження зарахування кредитних коштів по договору позики перерахованих [PERSON] на її банківську картку, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не може надати жодної інформації. \~ \~ \~ \~31.07.2025 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів, в якому, просить долучити до матеріалів справи детальний розрахунок заборгованості за укладеним договором позики №2644589. \~ \~ \~ \~04.08.2025 року до суду від представника відповідача адвоката Галайчук Г.С. надійшли додаткові пояснення, в яких зазначив, що сам вказаний договір факторингу не містить умов, за яких його дія поширюється на кредитні договори, що виникли після його укладення. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Представник позивача в судове засідання не з`явився. У клопотанні про долучення доказів просить долучити до матеріалів справи детальний розрахунок заборгованості за укладеним договором позики №2644589, судові засідання проводити без участі представника позивача, позовну заяву задовольнити в повному обсязі. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явилися, про час, місце та дату розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Відзив на позовну заяву подано до суду 16.06.2025 року. Розгляд справи здійснюється на підставі ст. 279 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява задоволенню не підлягає. 24.05.2024\~\~року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі - Позикодавець) та [PERSON] (далі - Позичальник) укладено договір позики №2644589, згідно якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язалось передати [PERSON] позику в сумі 7000 грн. строком на 30 днів зі сплатою 1,5% на день. 14.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу №14/06/21. Як зазначив позивач, відповідно до вказаного договору ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» отримало право вимоги за договором позики №2644589 від 24.05.2024\~року, укладеним із відповідачем. За твердженням позивача, відповідач не виконав свої договірні зобов`язання, внаслідок чого в нього виникла заборгованість за Договором, а саме: 24150 грн боргу, на підтвердження чого позивач надав розрахунок суми заборгованості (а.с.18). За правилом ч.1\~ст. 205 ЦК України,\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до\~ст. 207 ЦК України,\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до\~статті 6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша\~статті 627 ЦК України). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга\~статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої\~статті 639 ЦК України\~передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Позивач не надав суду належних доказів, що на виконання положень п. 1 Договору суму позики було перераховано на банківський рахунок Позичальника, і в подальшому відповідач порушив обов`язок з їх повернення, тобто не виконував, або неналежним чином виконував умови Договору. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі N 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі N 129/1033/13-ц, провадження N 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі N 904/2104/19, провадження N 12-57гс21). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша\~статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України). Відповідно до\~статті 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 80 ЦПК України\~визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частиною першою\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 2\~статті 83 ЦПК України,\~позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Однак, матеріали даної справи не містять первинних документів, оформлених відповідно до\~статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", які підтверджують наявність заборгованості відповідача за Договором позики. Судом також враховується, що позивачем не надано інших будь-яких документів (довідок юридичних осіб, які здійснюють свою діяльність в сфері фінансових послуг, довідок банків про рух коштів на рахунку відповідача, виписок з рахунків відповідача тощо) які б підтверджували отримання відповідачем кредитних коштів від первинного кредитора. При цьому, надані позивачем розрахунки заборгованості не є належними доказами наявності заборгованості та її розмірів (а.с.18, 82-86). З урахуванням того, що на підтвердження позовних вимог, позивач не надав належних доказів, які підтверджують надання відповідачу кредитних коштів у розмірі, який був передбачений наявним у матеріалах справи Договором, наявність заборгованості, суд дійшов висновку про те, що позивач не довів наявність у відповідача заборгованості у розмірі, вказаному у наданих позивачем розрахунках за кредитним договором. Оскільки позивачем не доведено належними доказами існування у відповідача заборгованості перед первісним кредитором, суд критично оцінює доводи позивача, що така заборгованість була у подальшому відступлена новому кредитору. За таких обставин, розмір заборгованості відповідача, який був переданий від первісного кредитору до позивача також не доведений, а відтак розрахунки такої заборгованості, відхиляються судом, як необґрунтовані. Частиною першою ст. 141 ЦПК України, встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати понесені позивачем відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed