Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

Позивач ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») через свого уповноваженого представника Какун А.С. звернувся до Згурівського районного суду Київської області з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на корить ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість: за кредитним договором № 4175414 в розмірі 19648,70 грн, з яких: 5630,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 14018,70 грн сума заборгованості за відсотками; за кредитним договором № 06951-09/2023 в розмірі 19797,82 грн, з яких: 3999,40 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 15798,42 грн сума заборгованості за відсотками. Всього стягнути заборгованості за договорами у загальному розмірі 39446,52 грн, а також понесені судові витрати. Позивач в обґрунтування позову зазначає, що 01 грудня 2023 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (далі - Первісний кредитор, ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ») та [PERSON] (далі - Відповідач або Позичальник) було укладено Договір позики № 4175414 (далі - Договір позики) в електронній формі. Згідно з п. 1 Договору позики, за цим договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (наддалі «Позику»), на погоджений умовами договору строк (надалі «Строк позики»), шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. 14 червня 2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ», Позивач) укладено Договір факторингу № 14/06/21 (далі - Договір факторингу). Відповідно до Реєстру боржників № 23 від 11.04.2024 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 19648,70 грн, з яких: 5630,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 14018,70 грн сума заборгованості за відсотками. Всупереч умовам Договору позики, незважаючи на повідомлення про заміну кредитора, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за Договором позики № 4175414 в розмірі 19648,70 грн, з яких: 5630,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 14018,70 грн сума заборгованості за відсотками. Також, 5 вересня 2023 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АВАНС КРЕДИТ» (далі - Первісний кредитор, ТОВ «АВАНС КРЕДИТ») та [PERSON] (далі - Відповідач або Позичальник) було укладено кредитний договір № 06951-09/2023 (далі кредитний договір) в електронній формі. Відповідно до пп. 1.6 п. 1 кредитного договору, кошти кредиту надаються ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту. кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно пп. 1.6 п. 1 кредитного договору. 29 квітня 2024 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 29042024 (далі - Договір факторингу). Відповідно до Реєстру боржників від 29.04.2024 до Договору факторингу № 29042024 від 29.04.2024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 19797,82 грн, з яких: 3999,40 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 15798,42 грн сума заборгованості за відсотками. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення про заміну кредитора, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 06951-09/2023 в розмірі 19797,82 грн, з яких: 3999,40 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 15798,42 грн сума заборгованості за відсотками. Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 11 липня 2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, встановлено відповідні строки для подання заяв по суті справи. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату час і місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, в п. 4 резолютивної частини пред`явленого позову міститься прохання про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «ФК «ЄАПБ», у випадку неявки в судове засідання відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином. У судове засідання з`явився представник відповідача [PERSON] адвокат Костенко О.М., який у своїх усних поясненнях зазначив, що відповідач позов не визнає повністю з наступних підстав. Щодо договору позики № 4175414 від 01.12.2023 зазначив, що позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували факт виконання первісним кредитором обов`язку з надання коштів у позику, а саме факт зарахування коштів на картковий рахунок [NUMBER] та належність картки саме відповідачу [PERSON] . Розрахунок заборгованості є документом, який створений самим позивачем та за відсутності первинних документів не є належним та допустимим доказом факту існування та розміру заборгованості. Позивач стверджує, що на підставі договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 він набув права вимоги до відповідача [PERSON] за договором позики №4175414 від 01.12.2023 (реєстр боржників № 23 від 11.04.2024). Відповідно до п. 1.1 цього договору фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги. Строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позику (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. Отже необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право. Договір позики № 4175414 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] був укладений 01.12.2023, тобто більше ніж через 2,5 роки після укладення 14.06.2021 договору факторингу між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ». Отже право вимоги до [PERSON] у позивача не існувало на момент укладення договору факторингу. Сторони не могли передбачити, що 01.12.2023 буде укладений договір позики № 4175414 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] . Крім того, позивачем подано лише копії окремих аркушів договору факторингу, що не є витягом з документа в розумінні ч. 2 ст. 95 ЦПК України, оскільки не відповідає вимогам до оформлення витягів з документів, встановлених чинним законодавством України. також належним чином засвідчені копії окремих аркушів договору факторингу не є належним чином засвідченою копією самого документа. З наданих аркушів договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.02021 неможливо встановити, зокрема, строк дії цього договору. З наданого позивачем акту прийому-передачі реєстру боржників № 23 від 11.04.2024 неможливо встановити, чи передавалося за даним актом право вимоги до [PERSON] за договором позики № 4175414 від 01.12.2023. Тобто, позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження факту переходу (набуття) ТОВ «ФК «ЄАПБ» права грошової вимоги до відповідача [PERSON] . Щодо договору про надання фінансового кредиту № 06851-09/2023 від 05.09.2023 зазначив, що доданий позивачем до позовної заяви лист ТОВ «Українські платіжні рішення» не є первинним документом, оформленим відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки не містить підтвердження факту надання та отримання саме відповідачем [PERSON] грошових коштів на виконання умов кредитного договору № 06951-09/2023 від 05.09.2023. вказаний лист так само не містить і підтвердження належності платіжної картки маска картки [NUMBER] хх-хххх-0835 відповідачу [PERSON] . Розрахунок заборгованості є документом, який створений самостійно первісним кредитором та не є первинним документом, який підтверджує отримання кредитних коштів, користування ними, наявність та розмір заборгованості, а отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Інформація зазначена в цьому розрахунку, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких вона була складена, не може бути доказом наявності заборгованості за відповідачем [PERSON] за кредитним договором № 06951-09/2023 від 05.09.2023. обргунтований розрахунок сум, що стягуються є складовою змісту позову (фактично його обґрунтуванням, ілюстрацією арифметичних дій за результатами яких склалась сума, заявлена позивачем до стягнення), та не є доказом у справі. Тобто, належних, допустимих та достатніх доказів тих обставин, про які заявляє позивач у позові, щодо отримання відповідачем кредитних коштів, користування ними, наявності заборгованості та її розміру, матеріали справи не містять, а відтак позов є недоведеним та необґрунтованим. Наголошує, що у позивача (який є професійним учасником ринку фінансових послуг), у випадку добросовісного користування своїми процесуальними правами, було достатньо часу для того, щоб подати всі докази у справі, проте він, користуючись своїми правами на власний розсуд, необхідних доказів, в т.ч. тих, що мають виключне значення для розгляду даної справи протягом всього часу до суду не подав та про те, що такі докази з об`єктивних причин не можуть бути подані у встановлений законом строк, - суд не повідомляв, з клопотанням про витребування доказів до суду не звертався. З огляду на вищезазначене, просить у задоволенні позову відмовити повністю. У судовому засіданні також усно заперечував і факт укладення відповідних договору позики та кредитного договору з посиланням на те, що відповідачем не надано доказів належності номеру мобільного телефону відповідачу [PERSON] та те, що саме [PERSON] отримала та використала одноразові ідентифікатори для підписання відповідних договорів. У той же час у письмових поясненнях представник відповідача факт укладення договору позики та кредитного договору не заперечує. Заслухавши представника відповідача, дослідивши письмові пояснення, викладені у позовній заяві та наявні в матеріалах справи докази, і суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Верховний Суд у постанові від 22.04.2021 у справі № 904/1017/20 (п. 101, 102 постанови) зазначає, що обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц вказала на те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. У рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"). Принцип диспозитивності цивільного судочинства передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). При цьому, згідно з ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч. 2, 4 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема, зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності). Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Статтею 76 ЦПК України\~визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України), а також електронними доказами, якими є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі (ч. 1 ст. 100 ЦПК України). Відповідно до ч. 2, 3 ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з\~ч.\~1,\~2\~ст.\~77\~ЦПК України\~належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. На підтвердження позовних вимог про стягнення заборгованості за договором позики (з фіксованою диференційованою процентною ставкою) № 4175414 від 01.12.2023, сторонами якого зазначені ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідач [PERSON] , позивач надав: - копії договору позики (з фіксованою диференційованою процентною ставкою) №4175414 від 01.12.2023 та додатку № 1 до цього договору (а.с. 7-10); - копію договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 (далі - договір факторингу № 14/06/21) (неповний текст) (а.с. 11-13); - копію додаткової угоди № 2 від 28.07.2021 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 про внесення змін до п. 1.3 договору (а.с. 14); - копію додаткової угоди № 7 від 13.06.2022 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 про внесення змін до п. 9.1 договору щодо строку дії договору (а.с. 15); - копію додаткової угоди № 22 від 11.04.2024 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 щодо реєстрів боржників № 22 та № 23 від 11.04.2024 (а.с. 16); - копію акту прийому-передачі реєстру боржників № 23 від 11.04.2024 за договором факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 (а.с. 17); - копію платіжної інструкції № 21169 від 18.04.2024 про плату за відступлення права вимоги згідно Додаткової угоди № 22 від 11.04.2024 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 (а.с. 18); - копію витягу з реєстру боржників № 23 від 11.04.2024 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 (а.с. 19); - розрахунок заборгованості за договором позики № 4175414 від 01.12.2023 за період з 11.04.2024 по 31.05.2025 здійснений та підписаний представником ТОВ «ФК «ЄАПБ» А. Какун та затверджений печаткою ТОВ «ФК «ЄАПБ» (а.с. 20); - не засвідчену належним чином копію свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (а.с. 21); - не засвідчену належним чином копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», ідентифікаційний код юридичної особи 39861924 (а.с. 22); - не засвідчену належним чином копію опису документів, що подаються для проведення державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (а.с. 23); - не засвідчену належним чином копію витягу зі статуту ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (окремі аркуші) (а.с. 24-25). Будь-яких інших доказів на підтвердження існування заборгованості відповідача перед позивачем за договорами позики №4175414 від 01.12.2023 позивачем не надано. На підтвердження позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором № 06951-09/2023 від 05.09.2023, сторонами якого є ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та [PERSON] , позивач надав: - копію електронного договору про надання фінансового кредиту № 06951-09/2023 від 05.09.2023 (час укладення договору 20:53:50) та додатку № 1 до цього договору, підписані сторонами (а.с. 26-29); - копію паспорта споживчого кредиту, підписаного сторонами в електронній формі 05.09.2023 (а.с. 30-31); - не засвідчена належним чином копія листа ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» щодо успішного перерахування коштів на платіжну картку клієнта: 05-09-2023 20:55:02 на суму 4000,00 грн, маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 281294341, призначення платежу: Зачисление 4000 грн на карту [NUMBER] (а.с. 32); - копію договору факторингу № 29042024 від 29.04.2024 (далі - договір факторингу № 29042024) (неповний текст), сторонами якого є ТОВ «ФК «ЄАПБ» (фактор) та ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» (клієнт) (а.с. 33-35); - копію акту прийому-передачі реєстру боржників від за договором факторингу № 29042024 від 29.04.2024 (а.с. 36); - копію платіжної інструкції № 21234 від 30.04.2024 про плату за відступлення права вимоги згідно Договору факторингу № 29042024 від 29.04.2024 (а.с. 18); - копію витягу з реєстру боржників від 29 квітня 2024 року до договору факторингу № 29042024 від 29.04.2024 (а.с. 38); - розрахунок заборгованості за кредитним договором № 06951-09/2023 від 2023-09-05 за період, здійснений первісним кредитором ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» (а.с. 39-41); - не засвідчену належним чином копію свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» (а.с. 42); - не засвідчену належним чином копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «АВАНС КРЕДИТ», ідентифікаційний код юридичної особи 43619089 (а.с. 43). Будь-яких інших доказів на підтвердження існування заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором № 06951-09/2023 від 05.09.2023 позивачем не надано. Окрім зазначених вище документів до позовної заяви додано: - копію свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи ТОВ «ФК «ЄАПБ» (а.с. 44); - копію свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ТОВ «ФК «ЄАПБ» з додатком (а.с. 45); - копію розпорядження від 23.03.2017 № 691 про видачу ТОВ «ФК «ЄАПБ» ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) (а.с. 46); - копію витягу зі статуту ТОВ «ФК «ЄАПБ» (окремі аркуші) (а.с. 47-49); - копію протоколу № 41 Загальних зборів Засновників (Учасників) ТОВ «ФК «ЄАПБ» від 26.06.2014 про призначення генерального директора (а.с. 50); - копію наказу від 02.07.2014 № ФК125-к про призначення генерального директора ТОВ «ФК «ЄАПБ» (а.с. 51); - копію довіреності від 05.12.2023 на представництво інтересів ТОВ «ФК «ЄАПБ» Какун А.С., строк дії до 31.12.2025 (а.с. 52). Відповідно до пункту 1 частини другої\~статті 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором (ч. 2 ст. 631 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення\~параграфа 1\~цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України). При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України). Відповідно до\~ч.\~1,\~2\~та 3\~ст.\~207\~ЦК України\~правочин вважається\~таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо його\~зміст зафіксований\~в одному\~або кількох\~документах (у\~тому числі\~електронних),\~у листах,\~телеграмах,\~якими обмінялися\~сторони,\~або надсилалися\~ними до\~інформаційно-комунікаційної\~системи,\~що використовується\~сторонами.\~У разі\~якщо зміст\~правочину зафіксований\~у кількох\~документах,\~зміст такого\~правочину також\~може бути\~зафіксовано шляхом\~посилання в\~одному з\~цих документів\~на інші\~документи,\~якщо інше\~не передбачено\~законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними\~Законом України\~"Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених\~Законом України\~"Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року (далі - Закон № 675-VIII), який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Як зазначено у статті 12 Закону № 675-VIII, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України\~"Про електронні документи та електронний документообіг"\~та\~"Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги",\~за умови\~використання засобу\~електронного підпису\~усіма сторонами\~електронного правочину; електронного\~підпису одноразовим\~ідентифікатором,\~визначеним цим\~Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи копії договору позики № 4175414 від 01.12.2023 та договору про надання фінансового кредиту № 06951-09/2023 від 05.09.2023 суд дійшов наступних висновків. Відповідно до п. 22 договору позики № 4175414 від 01.12.2023 технологія (порядок) укладення Договору. Цей договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-комунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису позикодавця та електронного підпису одноразовим ідентифікатором позичальника згідно Закону України «Про електронну комерцію» та із додатковим накладенням кваліфікованого електронного підпису уповноваженого працівника позикодавця із кваліфікованою електронною позначкою часу згідно вимог Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит), затвердженого постановою Національного банку України від 23.11.2021 № 113 (далі - Постанова НБУ). Згідно з п. 23 договору позики порядок створення та накладення електронних підписів сторонами договору. За обраними позичальником параметрами позики позикодавець в особистий кабінет та/або на електронну пошту позичальника надсилається підписана позикодавцем оферта у вигляді проекту договору для ознайомлення та узгодження умов разом з електронним повідомленням пропозицією укласти договір. На вказану позичальником електронну пошту надсилається згенерований одноразовий ідентифікатор для підписання договору. Позичальник, приймаючи пропозицію позикодавця укласти договір, підписує в інформаційно-комунікаційній системі електронне повідомлення одноразовим ідентифікатором. Сформовані таким чином електронні підписи позичальника та позикодавця накладені на договір після підписання такими електронними підписами договору позикодавець на виконання вимог Постанови НБУ додатково накладає кваліфікований електронний підпис уповноваженого працівника позикодавця із кваліфікованою електронною позначкою часу, після чого його умови вважаються прийнятими, а договір є укладеним. Позичальник ідентифікований та верифікований за допомогою Системи BankID НБУ (п. 24). Договір укладено із використанням веб-сайту http://clickcredit.ua/. У п. 30 Юридичні адреси та реквізити сторін договору позики № 4175414 від 01.12.2023 містяться: електронний підпис позикодавця pPynMCH5on, електронний підпис одноразовим ідентифікатором позичальника [PERSON] gFn16hRo0N, «Дата та час накладення кваліфікованого електронного підпису уповноваженого працівника Позикодавця (підтверджено електронною позначкою часу) 01.12.2023 18:06. Представником відповідача не надано жодних доказів на спростування факту укладення договору позики № 4175414 від 01.12.2023 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] . Відповідно до пункту 2.1 кредитного договору № 06951-09/2023 від 25.12.2023 перед укладенням цього договору товариство здійснило ідентифікацію та верифікацію клієнта з урахуванням вимог, визначених нормативно-правовим актом Національного банку України з питань здійснення установами фінансового моніторингу, одним із наступних способів: отримання через систему BankID НБУ ідентифікаційних даних; отримання ідентифікаційних даних та фінансового номера телефону з бюро кредитних історій (за умови, що джерелом таких даних є банк) та коректного введення особою, верифікація якої здійснюється, otp-пароля, надісланого установою на такий фінансовий номер телефону та фото фіксації особи із використання методу розпізнавання реальності особи та особи з власним ідентифікаційним документом, а саме сторінки/сторони, що містить фото власника, з подальшим накладенням КЕП уповноваженим працівником установи та кваліфікованої електронної позначки часу на отриманий електронний документ, що містить фото. Видача кредитів клієнту-фізичній особі товариством здійснюється онлайн, використовуючи мережу «Інтернет», тобто через веб-сайт товариства: https://avans.credit (п. 2.2 кредитного договору). Згідно з п. 2.14 кредитного договору перед укладенням договору про надання фінансового кредиту товариство надає клієнту інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій товариства з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. зазначена інформація безоплатно надається товариством клієнту за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою в Законі України «Про споживче кредитування», у письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію», натискаючи кнопку «Погоджую», підтверджує ознайомлення з Паспортом споживчого кредиту (який підписується клієнтом у порядку п. 2.18 Договору), заявкою, проектом договору про надання фінансового кредиту. Відповідно до п. 2.16 та п. 2.17 кредитного договору № 06951-09/2023 від 25.12.2023 у випадку готовності клієнта прийняти пропозицію (оферту), клієнт натискає кнопку «Підписати», після чого клієнт отримує вхідний дзвінок на номер телефону та вводить отриманий одноразовий ідентифікатор, або йому надсилається смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором, який клієнт вводить у відповідне поле. Введенням коду на сайті товариства клієнт підтверджує прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) товариства на укладення кредитного договору (електронний підпис клієнта накладається на оригінал договору). Відповідно до п. 2.18 кредитного договору укладення договору відбувається згідно Закону України «Про електронну комерцію». Після здійснення акцепту позичальником оферти кредитодавця, що є укладенням договору відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», кредитодавець накладає на оригінал договору кваліфікований електронний підпис уповноваженого працівника товариства із кваліфікованою електронною позначкою часу, а примірник договору клієнта завантажується (надсилається) в особистий кабінет клієнта. У розділі 8 (реквізити та підписи сторін) кредитного договору № 06951-09/2023 від 25.12.2023 зазначено, зокрема, «Фізична особа: [PERSON] . Електронний підпис W1286». Зі сторони позикодавця договір підписаний факсимільним відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання (що є аналогом власноручного підпису, а не кваліфікованим електронним\~підписом) та факсимільним відтворенням печатки товариства за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, а також накладена електронна позначка часу «Час укладення договору 20:53:50. Такий порядок підписання договору зі сторони не узгоджується з порядком, визначеним у п. 2.18 кредитного договору. Враховуючи, що стороною відповідача з цих підстав факт укладення договору не оспорюється, договір підписаний сторона, стороною відповідача не надано жодних доказів на спростування факту укладення кредитного договору № 06951-09/2023 від 25.12.2023 в електронній формі, суд, враховуючи презумпцію правомірності правочину, дійшов висновку, що 25.12.2023 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та [PERSON] був укладений договір про надання фінансового кредиту № 06951-09/2023 від 05.09.2023. Щодо аргументів, наведених представником позивача в судовому засіданні щодо доведеності факту підписання та укладенні договорів, суд звертає увагу на те, що обов`язок довести ті обставини, на які посилається сторона як на підставу своїх вимог та заперечень покладається як на позивача, так і на відповідача. У договорі позики № 4175414 від 01.12.2023 та договорі про надання фінансового кредиту № 06951-09/2023 від 05.09.2023 чітко визначений порядок проведення ідентифікації та верифікації клієнта, зокрема, за допомогою системи BankID. У постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 Верховний Суд дійшов висновку, що підписання договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором є підтвердженням укладення між сторонами договору та зазначив, що «Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений». Доказів протилежного стороною відповідача не надано, що в силу положень статей\~12,\~81 ЦПК України\~є її процесуальним обов`язком. В постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2019 року в справі № 2-6315/11 (провадження № 61-23326св18) зроблено висновок, що «невід`ємною складовою правильної правової кваліфікації судами спірних договірних відносин є визначення правової природи договору, який є основою їх виникнення. Виходячи зі змісту статті 640 ЦК України, залежно від моменту виникнення цивільних прав і обов`язків у сторін договору, законодавець розрізняє договори консенсуальні і реальні. Консенсуальний договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Щодо реальних договорів, для укладення яких, крім згоди сторін, вимагається передання майна або вчинення іншої дії, частина друга статті 640 ЦК України передбачає правило, за яким договір вважається укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Позивачем пред`явлено вимоги про стягнення заборгованості за договором позики та за кредитним договором. Договір позики за своєю правовою природою є реальним договором. Так, відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В той час, як, відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, кредитний договір - це договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.\~ Тобто, кредитний договір має консенсуальний характер, оскільки на відміну від договору позики набирає чинності з моменту, коли сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов (ч. 1 ст. 638 ЦК). Особливістю консенсуальної природи кредитного договору є те, що законом допускається одностороння відмова від надання або одержання кредиту за вже укладеним договором, що знайшло відображення, зокрема, у ст. 1056 ЦК України та ст. 10, 14, 15 Закону України «Про споживче кредитування». В той же час, консенсуальна природа кредитного договору свідчить лише про те, що договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами, але не свідчить про те, що у позичальника автоматично виник обов`язок повернути кредит та сплатити проценти, у розмірі та на умовах зазначених в договорі, оскільки цей обов`язок є похідним від обов`язку кредитодавця надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором. Висуваючи вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором позики позивач (кредитор) зобов`язаний довести належними, допустимими, достовірними та, у своїй сукупності і взаємозв`язку, достатніми доказами наявність такої заборгованості, зокрема, факт надання та отримання грошових коштів, розмір заборгованості тощо. Щодо доведеності факту виконання первісними кредиторами обов`язку з надання коштів на підставі відповідних договорів, факту існування та розміру заборгованості, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Верховний Суд у своїх постановах (зокрема, у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц) неодноразово зазначав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Зокрема, належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором/договором позики можуть бути виписки за картковими рахунками (по кредитному договору). Згідно з правовою позицією, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до п. 62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. На підтвердження існування та розміру заборгованості за договором позики № 4175414 від 01.12.2023 до позовної заяви, окрім копії самого договору позики, додано копію витягу з реєстру боржників № 23 від 11 квітня 2024 року до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, де зазначено розмір та складові заборгованості [PERSON] за договором позики № 4175414 від 01.12.2023, що передаються за договором факторингу, а також розрахунок заборгованості, проведений представником позивача за період з 11.04.2024 до 31.05.2025. Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.16.2021 року у справі № 686/19271/19, договір не є первинним обліковим документом для цілей бухобліку, а свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, в той час як первинні документи складаються лише за фактом надання послуг. Ні витяг з реєстру боржників № 23 від 11 квітня 2024 року до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, ні розрахунок заборгованості, проведений представником позивача не є первинними бухгалтерськими документами та за відсутності останніх не можуть бути належними та допустимими доказами наявності та розміру заборгованості [PERSON] за договором позики № 4175414 від 01.12.2023. На підтвердження існування та розміру заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 06851-09/2023 від 05.09.2023, окрім копії самого кредитного договору, додано: не засвідчену належним чином копію листа ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» № 3466_250611152410 від 11-06-2025 адресованого ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» про успішне перерахування коштів на платіжну картку клієнта 05-09-2023 20:55:02 на суму 4000,00 грн, маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 281294341, призначення платежу: Зачисление 4000 грн на карту [NUMBER] ; копію витягу з реєстру боржників від 29 квітня 2024 року до договору факторингу № 29042024 від 29 квітня 2024 року, де зазначено розмір та складові заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 06851-09/2023 від 05.09.2023, що передаються за договором факторингу, а також розрахунок заборгованості, проведений первісним кредитором ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» за період з 05.09.2023 до 29.04.2024. Жоден з вищевказаних документів не є первинним документом, оформленим відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», а тому не відповідає критеріям належності та допустимості доказів та не підтверджують факт надання [PERSON] грошових коштів на підставі кредитного договору № 06851-09/2023 від 05.09.2023, наявність, розмір та порядок нарахування заборгованості. Крім того, лист ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» не містить підтвердження, що кошти надані відповідно до договору позики № 4175414 від 01.12.2023 та, що картка на яку перераховано кошти, належить [PERSON] . Інших доказів на підтвердження існування заборгованості позивачем не надано. Таким чином, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не надало суду жодних належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження зарахування коштів на картку [NUMBER] , вказану в обох договорах як рахунок позичальника [PERSON] , факту існування, розміру та порядку нарахування заборгованості. Щодо набуття права вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» до відповідача [PERSON] за договором позики № 4175414 від 01.12.2023, суд зазначає наступне. Відповідач заперечує факт набуття позивачем права вимоги за цим договором, оскільки договір факторингу укладено на 2,5 років раніше ніж договір позики. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~1077\~ЦК України\~за договором\~факторингу (фінансування\~під відступлення\~права грошової\~вимоги)\~одна сторона\~(фактор)\~передає або\~зобов`язується\~передати грошові\~кошти в\~розпорядження другої\~сторони (клієнта)\~за плату\~(у\~будь-який\~передбачений договором\~спосіб),\~а клієнт\~відступає або\~зобов`язується\~відступити факторові\~своє право\~грошової вимоги\~до третьої\~особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. В силу норм ст. 512, 514, 517 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а також в інших випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. З наданих позивачем доказів на підтвердження факту переходу права вимоги позивачем надано, зокрема, засвідчені копії окремих аркушів договору факторингу № 14/06/2021 від 14.06.2021 та копії додаткових угод до ньог. Відповідно до п. 9.1 договору факторингу в редакції додаткової угоди № 7 від 13.04.2022, даний договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення його печатками сторін. Договір дійсний протягом 12 місяців з дня набрання чинності. Але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. У випадку якщо жодна із сторін не направить письмове повідомлення про розірвання договору за один місяць до строку закінчення дії договору, даний договір автоматично пролонгується на кожний наступний рік. Укладення в подальшому додаткових угод між сторонами до договору факторингу № 14/06/2021 від 14.06.2021 свідчить про те, що сторони продовжували виконували договірні зобов`язання за цим договором та визнавали існування договірних відносин між ними. Відповідно до додаткової угоди № 22 від 11.04.2024 до договору факторингу № 14/06/2021 від 14.06.2021 сторонами узгоджено відступлення прав вимоги згідно з реєстрами боржників № 22 та № 23 від 11.04.2024. Додаткова угода № 22 від 11.04.2024 до договору факторингу № 14/06/2021 від 14.06.2021 укладена після того як було укдадено договір позики між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» до [PERSON] . Факт переходу прав вимоги до [PERSON] за договором позики № 4175414 від 01.12.2023 від ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» до ТОВ «ФК «ЄАПБ», у сукупності з вищевказаними доказами, також підтверджується копією акту прийому-передачі реєстру боржників № 23 від 11 квітня 2024 року, копією витягу з реєстру боржників № 23 від 11 квітня 2024 року до договору факторингу № 14/06/2021 від 14.06.2021 та копією платіжної інструкції № 21169 від 18.04.2024 на підтвердження оплати за відступлення права вимоги згідно Додаткової угоди № 22 від 11 квітня 2024 року до договору факторингу № 14/06/2021 від 14.06.2021. Будь-яких заперечень щодо доведеності факту переходу прав вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 06851-09/2023 від 05.09.2023 від ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» стороною відповідача не заявлено. Враховуючи, що позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження факту отримання відповідачем [PERSON] грошових коштів відповідно до умов договору позики 4175414 від 01.12.2023 та кредитного договору № 06951-09/2023 від 05.09.2023, факту порушення відповідачем своїх зобов`язань за відповідними договорами, існування та розміру заборгованості, вимоги позивача про стягнення заборгованості за вказаними договорами задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed