Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, мотивуючи свої вимоги наступним. Позивач є власником автомобіля «KIA CERATO», реєстраційний номер [NUMBER] . 21 вересня 2024 року приблизно о 19 год відповідач, будучи власником та керуючи транспортним засобом «CHEVROLET AVEO», реєстраційний номер [NUMBER] , порушивши п.п. 2.9, 13.1 Правил дорожнього руху України, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, здійснюючи рух по вул. Сорочинській в м. Миргороді Полтавської області, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості та здійснив наїзд на припаркований автомобіль позивача, розташований на узбіччі проїзної частини вулиці, чим спричинив суттєвих механічних пошкоджень його транспортному засобу. Згідно з постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 жовтня 2024 року [PERSON] із застосуванням положень ст. 36 КУпАП визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, 124 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 17\~000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Для проведення ремонтно-відновлюваних робіт належного йому транспортного засобу в умовах сертифікованого СТО позивач звернувся до ФОП [PERSON] , яким проведено відповідний розрахунок та калькуляцію, згідно з якими загальна вартість ремонту автомобіля з урахуванням робіт та матеріалів становить 53\~550 грн. За результатами звернення до СК «Княжа» 18 жовтня 2024 року [PERSON] отримав 39\~629 грн страхового відшкодування по даному страховому випадку. В травні 2025 року позивач звернувся до [PERSON] з проханням компенсувати завдану йому майнову шкоду, але той порадив звернутися до суду з відповідним позовом. З урахуванням суми виплаченого позивачу страхового відшкодування та розміру фактично завданих збитків відповідач як володілець джерела підвищеної небезпеки повинен відшкодувати [PERSON] 13\~921 грн. Крім зазначеного, в результаті винних дій відповідача було порушено право власності позивача, внаслідок чого йому було завдано моральну шкоду. [PERSON] зазнав сильних душевних страждань, був змушений докладати значних зусиль для організації свого життя, оскільки він був позбавлений можливості використовувати свій транспортний засіб для власних потреб та потреб сім`ї. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в 16\~000 грн, що становить два розміри мінімальної заробітної плати, встановленої на час розгляду справи судом. З урахуванням зазначеного, просив стягнути з [PERSON] , в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, 13\~921 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди 16\~000 грн. Ухвалою від 12 серпня 2025 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, було залучено ПрАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» (а.с. 54). Відповідач надав суду відзив, у відповідності з яким він вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Позивачем не надано жодних допустимих доказів на обґрунтування суми у відшкодування матеріальної шкоди. Суду не надано доказів вартості автомобіля до та після ДТП, що позбавляє можливості визначити різницю між вартістю автомобіля до та пісял ДТП, що впливає на розрахунок суми збитку. Надана позивачем калькуляція вартості послуг і матеріалів не підтверджує факту виконання робіт по відновленню автомобіля та факту оплати позивачем грошових коштів у розмірі 13\~921 грн. Сума заявленої [PERSON] моральної шкоди не обґрунтована, позивачем також не обґрунтовано, якими міркуваннями він керувався при визначенні її розміру, яким доказами підтверджується завдання моральної шкоди та в якому розмірі (а.с. 24-25). У відповіді на відзив позивач зазначив, що в момент заподіяння йому шкоди [PERSON] керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, чим грубо знехтував Правилами дорожнього руху, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку його особи. Позивачем до позову додано належні письмові докази того, що для відшкодування витрат, яких він зазнав у зв`язку з пошкодженням його майна він змушений зробити витрати в сумі 13\~921 грн. Ч. 2 ст. 1166 ЦК закріплено презумпцію вини заподіювача шкоди, тобто саме на заподіювача шкоди покладається обов`язок доказування відсутності його вини. Особа, яка завдала такої шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. В той же час відповідач до свого відзиву не подав жодного належного і допустимого доказу, який би спростовував заявлені позовні вимоги. Також саме відповідач повинен доводити, що моральна шкода позивачу не завдана, або завдана в меншому розмірі (а.с. 28-29). Надавши суду заперечення, відповідач навів доводи аналогічні, зазначеним у його відзиві (а.с. 34-35). Під час судового розгляду позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити в повному обсязі. Крім зазначеного, представник позивача просив стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на правничу допомогу. Відповідач на початку судового розгляду заперечував проти задоволення позову в повному обсязі, в подальшому зазначив, що позовні вимоги він визнає частково не заперечує проти стягнення з нього грошової суми у відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 13\~921 грн та у відшкодування моральної шкоди 10\~000-12\~000 грн. Представник третьої особи, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, будь-яких клопотань суду не надав. Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. У відповідності зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] [PERSON] є власником транспортного засобу «KIA CERATO», реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 4). Згідно з постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 жовтня 2024 року 21 вересня 2024 року о 19 год в м. Миргороді по вул. Сорочинській, 53 [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи транспортним засобом «CHEVROLET AVEO», реєстраційний номер [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості та скоїв наїзд на припаркований на узбіччі автомобіль «KIA CERATO», реєстраційний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] . В результаті ДТП автомобілі зазнали механічні пошкодження. В зв`язку із порушенням [PERSON] п.п. 2.9, 13.1 Правил дорожнього руху України останнього із застосуванням положень ст. 36 КУпАП визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 17\~000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік (а.с. 5-6). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17). Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч.ч. 1, 4 ст. 23 ЦК України). Ст. 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом указаної норми, за загальним правилом, шкода підлягає відшкодуванню, по-перше, в повному обсязі, по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ч. 1 ст. 1167 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. П. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України\~з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Проте, крім загального правила, є спеціальні, передбачені законом. Одним із таких спеціальних правил є норми про страхування особою цивільно-правової відповідальності. Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Ст. 980 ЦК України визначено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Згідно зі ст. 999 ЦК України до відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон)\~є спеціальним\~\~та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно зі ст. 3 Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 5 указаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (п. 22.1 ст. 22 Закону). На час ДТП цивільно-правова [PERSON] була застрахована в страховій компанії УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-217399122 (а.с. 41). Згідно з вказаним полісом у разі настання страхового випадку, страхова компанія зобов`язується здійснити виплату страхового відшкодування, у тому числі за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю потерпілого та його майну, на суму завданих збитків, але не більше встановленого в договорі ліміту страхової суми, зокрема за шкоду, заподіяну майну, 160 000 грн. У відповідності зі ст. 1194 ЦК України\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або згаданим вище Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених ст. 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від\~14 грудня 2021 року (справа № 147/66/17),\~внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Таким чином, внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (п.п. 149, 150). Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц) дійшла висновку, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. При цьому\~відповідно до п.п. 72, 73 вказаної постанови відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Отже, покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, а також не відповідає Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (ст. 3 цього Закону) та висновкам Великої Палати Верховного Суду. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Ст. 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило,\~стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17. На підтвердження механічних пошкоджень, завданих транспортному засобу позивача, евакуації автомобіля для ремонту, процесу проведення огляду, ремонтних робіт транспортного засобу в умовах СТО Володьком М.В. було надано суду відповідну фототаблицю (а.с. 7-11). Згідно з калькуляцією вартості послуг і матеріалів № 251128 від 02 жовтня 2024 року вартість ремонту належного позивачу автомобіля «KIA CERATO» з урахуванням робіт та матеріалів становить 53\~550 грн (а.с. 13). У відповідності з випискою по картці АТ «А-БАНК» від 23 травня 2025 року, [PERSON] на його картковий рахунок було перераховано в якості відшкодування згідно страхового акту № 240001135734 від 17 жовтня 2024 року суму 39\~629 грн (а.с. 14-15). Копію рішення третьої особи про страхове відшкодування та про його здійснення суду надано не було. Таким чином, суд позбавлений можливості перевірити розмір грошової суми, визначеної УСК «КНЯЖА\~ВІЄННА ІНШУРАНС\~ГРУП» для\~відшкодування [PERSON] матеріальної шкоди, завданої пошкодженням належного йому транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини відповідача. Крім зазначеного, суд зауважує, що вказанаа позивачем сума матеріальної шкоди становить 53\~550 грн, що входить в межі страхового ліміту за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (160\~000 грн), тому суд вважає, що позивачем не доведено обов`язок відповідача щодо виплати грошової суми у відшкодування матеріальної шкоди. Положеннями ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає, між іншим, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Суд погоджується з тим, що пошкодженням транспортного засобу позивачу було спричинено моральну шкоду. [PERSON] через пошкодження належного йому транспортного засобу був вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, не мав можливості користуватися автомобілем для власних потреб, був змушений витрачати час та кошти для відновлення транспортного засобу. Крім зазначеного, суд враховує відсутність вини позивача у дорожньо-транспортній пригоді, а також той факт, що [PERSON] під час ДТП перебував у стані аоклгольного сп`яніння, що є грубим порушенням правил дорожнього руху. З урахуванням наведених положень норм чинного законодавства та встановлених судом обставин, суд вважає, що позивачу завдано моральну шкода, грошовий вираз такої шкоди має бути стягнутий з відповідача в розмірі 10 000 грн. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями ч. 1 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги судом задоволені частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати на оплату судового збору в розмірі 809,59 грн (2\~422,4х10\~000/29 921). Крім зазначеного, позивач просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 4 000 грн. П. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Правнича допомога позивачу надавалася адвокатом Чернюком В.Д. на підставі договору про надання правової допомоги та послуг адвоката від 25 липня 2024 року № Ц 8-25. Вартість послуг згідно з розрахунком вартості правової допомоги (послуг), наданих позивачу, від 12 серпня 2025 року, квитанцією № Ц 8-25 від 12 серпня 2025 року становить 4 000 грн. З урахуванням часткового задоволення позовних вимог суд стягує з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 1\~336,85 грн (4\~000х10\~000/29 921).

Outcome: partial