Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-18 00:00:00

Директор товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" (далі - ТОВ "Коллект Центр" або позивач) [PERSON] через систему "Електронний суд" звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за договором № 3185188, укладеним 16.09.2021 між ТОВ "Мілоан" та відповідачем. Свої вимоги аргументує тим, ТОВ "Мілоан" та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 3185188 у сумі 4 000 гривень, строк кредиту становить 15 днів. На підставі договору факторингу № 15/12-2021-22 від 15.12.2021, укладеного між ТОВ ''Мілоан'' та ТОВ ''Вердикт Капітал'' до останнього перейшло право грошової вимоги до позичальників, в тому числі і за договором про споживчий кредит № 3185188 від 16.09.2021. Після чого на підставі договору відступлення прав вимоги № 10-03/2023/01 від 10.03.2023 року, укладеного між ТОВ ''Вердикт Капітал'' та ТОВ ''Коллект Центр'', до позивача перейшло право грошової вимоги, у тому числі і за договором про надання споживчого кредиту № 3185188 від 16.09.2021. Станом на день формування позовної заяви загальний розмір заборгованості за договором №3185188 складає 33 040 гривень, з яких 4 000 гривень - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту), 27 880 гривень - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги та 1 160 гривень - заборгованість за комісіями. Оскільки відповідач не погашає заборгованість, ТОВ "Коллект Центр" вимушене звернутись із даним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у судовому порядку з метою захисту порушених прав, а саме повернення кредитних коштів. Крім того, просять стягнути з відповідача витрачені ними кошти на правову допомогу та сплачений ними судовий збір. Ухвалою судді від 01 липня 2025 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. У судове засідання представник позивача ТОВ "Коллект Центр" не з`явився, згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України у позовній заяві зазначив про розгляд справи без їх участі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судові засідання 30 липня 2025 року та 19 вересня 2025 року не з`явився, конверти з рекомендованими повідомленнями повернулися без вручення адресату, з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою", хоча повістки направлялися за адресою місця проживання відповідача зазначеною позивачем у позовній заяві та адресою зареєстрованого місця проживання, згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 1531847 від 01.07.2025. Крім того, 30 липня 2025 року [PERSON] про час, дату та місце розгляду справи на 19 вересня повідомлявся, також, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. За таких підстав відповідач вважається належно повідомленим про дату, час і місце судового засідання. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частиною 4 ст. 223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів, оскільки належним чином повідомлений відповідач повторно не з`явився у судове засідання, а позивач не заперечує проти такого порядку вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Норми статтей 509, 623, 625 ЦК України зазначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки, і він не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Також статтями 526, 530, 629 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Судом встановлено, що 16 вересня 2021 року між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 3185188, відповідно до якого, а саме до п.1.2. відповідач отримав кредит в розмірі 4400,00 грн. Відповідно до п. 1.5.2 проценти за користування кредитом: 1800.00 грн, які нараховуються за ставкою 3.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно п.1.6 договору стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п.2.1 договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Пунктом 2.3.1.2. договору передбачена пролонгація договору, але не більше ніж до 60 днів. Згідно з п. 4.2. договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), маєправо (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбаченихст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимог кредитодавця. Відповідно до п. 6.1. Договору цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційний системі кредитодавця та доступний зокрема через сайт кредитодавця та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. (а.с.23-27) Крім того, вказане підтверджується графіком платежів за договором про споживчий кредит (а.с. 49), паспортом споживчого кредиту (а.с. 64), довідкою про ідентифікацію одноразовий ідентифікатор Z98290, дата відправки одноразового ідентифікатора 16.09.2021 на номер телефону [NUMBER] (а.с. 71) та квитанцією № 1766731589 від 17.09.2021. (а.с. 72) 15 грудня 2021 року між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "Вердикт Капітал" було укладено договір факторингу №15/12-2021-22, відповідно умов якого ТОВ "Мілоан" відступило ТОВ "Вердикт Капітал" право грошової вимоги до боржників за договорами позики, укладеними між ТОВ "Мілоан" і боржниками, в тому числі і за Договором №3185188 від 16.09.2021. (а.с. 10-14) 10 березня 2023 року між ТОВ "Вердикт Капітал" та ТОВ "Коллект Центр" укладено договір факторингу № 10-03/2023/01, за умовами якого ТОВ "Вердикт Капітал" передає (відступає) ТОВ "Коллект Центр" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "Коллект Центр" приймає права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, у тому числі і до відповідача за кредитним договором № 3185188 від 16.09.2021. (а.с.30-35) Відповідно до Реєстру боржників до Договору №10-03/2023/01 від 10.03.2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, ТОВ "Коллект Центр" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 33 040 гривень, з яких: 4 000 гривень - заборгованість за основним зобов`язанням; 27 880 гривень - заборгованості за нарахованими процентами та 1 160 гривень заборгованість за нарахованими комісіями. (а. с. 47) Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст.1055 ЦК України). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним (що відповідає належному виконанню відповідно до ст.516 ЦК України). Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 06 лютого 2019 року у справі №361/2105/16-ц. Із прийняттям Закону України "Про електронну комерцію" № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону). За змістом статті 12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Отже, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису. Встановлено, що прийняті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором позивач виконав своєчасно і повністю, надававши кредиті кошти в повному обсязі. Окрім того встановлено, що договір про споживчий кредит № 3185188 від 16 вересня 2021 року підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором Z98290. (а.с. 71) Таким чином, стороною позивача доведено, укладення договору про споживчий кредит № 3185188 від 16 вересня 2021 року на суму 33 040 гривень, з яких: 4 000 гривень - заборгованість за основним зобов`язанням; 27 880 гривень - заборгованості за нарахованими процентами та 1 160 гривень заборгованість за нарахованими комісіями. Щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно із п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Позивачем надано докази на підтвердження розміру витрат на професійну правову допомогу, а саме: копію договору про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01 липня 2024 (а.с. 57-59), заявка про надання юридичної допомоги №863 від 01.05.2025, (а.с. 62) витяг з акту № 10 про надання юридичної допомоги від 30.05.2025 (а.с. 63) відповідно до яких витрати на правничу допомогу становлять 13 000 гривень, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, при зверненні з позовом до суду, позивачем сплачено судовий збір згідно платіжної інструкції № 0532900051 від 27 червня 2025 року в сумі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок, (а.с. 88) який відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved