Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-15 00:00:00

26.03.2025 р. до провадження судді Овідіопольського районного суду Одеської області надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що 04.03.2011 р., позивач та відповідач уклали шлюб. Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Сторони мають різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, фактичні шлюбні стосунки припинено, сумісне проживання та ведення господарства припинено у 2023 р., сторони втратили почуття та шлюб носить формальний характер. У зв`язку з чим, подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим та суперечитиме інтересам позивача. 27.03.2025 р. ухвалою судді Овідіопольського районного суду Одеської області відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. 29.04.2025 р. на адресу суду надійшов відзив представника відповідача [PERSON] - адвоката Лещенко А.В., у якому зазначено прохання про надання строку на примирення протягом шести місяців, після надання строку на примирення відмовити у задоволенні позову. 29.04.2025 р. на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява представника відповідача [PERSON] - адвоката Лещенко А.В. з вимогами про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів. 29.04.2025 р. у судовому засіданні судом протокольною ухвалою відмовлено у прийнятті зустрічного позову для розгляду разом з первісним. 29.04.2025 р. ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області зупинено провадження у справі, надано сторонам строк на примирення 3 місяці. 04.08.2025 р. ухвалою судді Овідіопольського районного суду Одеської області поновлено провадження у справі. 18.08.2025 р. по справі закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, наполягали на задоволенні позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з`явилася, представник відповідача - Лещенко А.В. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Так, матеріалами справи встановлено, що 04.03.2011 р., позивач та відповідач уклали шлюб (підтверджується копією свідоцтва про шлюб, наявне у матеріалах справи). Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (підтверджується копіями свідоцтв про народження, наявні у матеріалах справи). Сторони не проживають однією сім`єю та не ведуть спільне господарство з 2023 р., не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, проживають окремо, сумісне життя не склалося. Вжиті судом за клопотанням відповідача заходи примирення подружжя не дали бажаного відповідачу результату, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них. Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і сторін. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється в наслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з Відповідачем. Приймаючи до уваги заяву позивача, суд вважає, що причини, що спонукають його наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Враховуючи що сім`я сторін розпалась, підстав для досягнення примирення між сторонами немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, відтак, суд приходить до висновку про розірвання шлюбу між сторонами. Згідно ч. 2 ст. 114, абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved