Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-15 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У квітні 2025 року через систему «Електронний суд» представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс»(далі-ТОВ «Свеа Фінанс») Паладич А.О. звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. Позов обґрунтований тим, що 18 квітня 2024 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» і [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №22941-04/2024 (далі- Кредитний договір), на підставі якого остання отримала кредит у сумі 9000 грн строком на 100 днів, зі сплатою процентів у розмірі 2,5% на день. ТОВ «Стар Файненс Груп» свої зобов`язання за кредитним договором виконало, та надало позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальника [NUMBER] , яку позичальник вказав при оформленні кредиту. Відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов договору, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, сплачуючи щомісячні платежі не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. Відповідач здійснював часткові (-у) оплати (-у) в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №22941-04/2024 від 18 квітня 2024 року, шляхом здійснення платежів зазначених у розрахунку заборгованості за Кредитним договором, що є додатком до Позовної заяви (останній платіж було здійснено 12.05.2024 у сумі 4477,50 грн.). Сплачуючи кредит, Відповідач, додатково до зазначеного вище, вчинив конклюдентні дії, що свідчать про прийняття укладеного Кредитного договору, який створив для нього певні цивільні права та обов`язки, частину з яких було реалізовано. 29 серпня 2024 рокуроку між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «Свеа Фінанс»(надалі позивач, новий кредитор) було укладено договір факторингу № 01.02-26/24, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим Договором. Відповідно до Додатку 1 (Реєстру боржників) до Договору факторингу № 01.02-26/24 від 29 серпня 2024 року, заборгованість [PERSON] за кредитним договором (станом на дату відступлення права вимоги) складає: 25875,00 грн. Станом на дату складання позовної заяви заборгованість за Договором про надання фінансового кредиту №22941-04/2024 від 18 квітня 2024 року становить 25875,00 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту - 9000,00 грн, заборгованості по відсотках - 16875,00 грн, неустойці - 0,00 грн. Заборгованість за цим договором про надання фінансового кредиту відповідач не погасив, внаслідок чого позивач звернувся до суду. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників 18 квітні 2025 року справа надійшла до Рокитнянського районного суду Київської області. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу розподілено судді Банах-Кокус О.В. Ухвалою Рокитнянського районного суду від 26 травня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, при цьому, разом з позовною заявою представник позивача подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, була належним чином повідомлена про дату та час судового засідання, у прохальній частині відзиву просила відкласти розгляд справи на іншу дату, у разі її неявки в судове засідання. Відповідно до частини 4 статті 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Доказів того, що відповідач не може з`явитися для участі у розгляді справи у судове засідання матеріали заяви не містять. Отже, факт неможливості участі у судовому засіданні відповідача належними доказами не підтверджено. Суд дійшов висновку про необгрунтованість клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, оскільки причини відкладення на переконання суду не є поважними. Відповідно частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Стислий виклад позиції інших учасників справи 12 вересня 2025 року відповідач на адресу суду надіслав відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Своє заперечення відповідач мотивувала тим, що позивачем не враховано приписи Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якого розмір відсоткової ставки не може перевищувати 1%, відсутні докази видачі відповідачу кредитних коштів та недоведено правильності нарахування суми заборгованості, оскільки згідно договору строк позики - 18 календарних днів, однак позивач нарахував проценти не у межах строків встановлених строків кредитування. Встановлені судом фактичні обставини справи Судом встановлено, що 18 квітня 2024 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» і [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №22941-04/2024 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до Розділу 1 Договору про надання фінансового кредиту, ТОВ «Стар Файненс Груп» зобов`язується надати Позичальнику грошові кошти в гривні (далі кредит) в сумі 9000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Кредит надається строком на 100 днів, базова процентна ставка становить 2,5 % на день. Згідно з п. 1.6 кредитного договору кредит надається клієнту в безготівковій формі в національній валюті на рахунок Клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Кредит надається без забезпечення у вигляді застави. Кредит вважається наданим у день перерахування товариством суми кредиту за вказаними реквізитами. Відповідно до п. 4.1.4, 4.4.2 кредитного договору товариство має право без згоди клієнта відступити право вимоги за даним договором третій особі, в зв`язку з чим відбудеться заміна сторони кредитодавця за цим договором, але з обов`язковим повідомленням Клієнта про таке відступлення протягом 10 робочих днів з дати такого відступлення. Клієнт зобов`язаний своєчасно повернути кредит та сплачувати проценти за користування кредитом у порядку, встановленому договором. Цього ж дня [PERSON] ознайомилася під підпис з паспортом споживчого кредиту і між нею та ТОВ «Стар Файненс Груп» було підписано додаток №1 до договору про надання фінансового кредиту №22941-04/2024, в якому вони погодили графік платежів за договором та обчислення загальної вартості кредиту. ТОВ «Стар Файненс Груп» свої зобов`язання за кредитним договором виконало, та надало позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальника [NUMBER] , яку позичальник вказав при оформленні кредиту. Згідно з підтвердження щодо здійснення грошових переказів ТОВ «ПЕЙТЕК» здійснено перерахування коштів [PERSON] у сумі 9000,00 грн 18 квітня 2024 року о 13:40:11, призначенян платежу: зарахування на карту, маска карти [NUMBER] . Судом встановлено, що відповідач 12 травня 2024 року здійснив часткову оплату, в сумі 4477,50 грн в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №22941-04/2024 від 18 квітня 2024 року, що відображено в розрахунку заборгованості за кредитним договором. 29 серпня 2024 рокуроку між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «Свеа Фінанс»було укладено договір факторингу № 01.02-26/24, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим Договором. Згідно з п. 3.1.3 договору факторингу право вимоги переходить до ТОВ «Свеа Фінанс» з моменту підписання цього договору, після чого ТОВ «Свеа Фінанс» стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей за кредитними договорами. Разом з правами вимоги ТОВ «Свеа Фінанс» переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав та передбачені цим договором. 30 серпня 2024 року ТОВ «Свеа Фінанс» здійснило оплату за договором факторингу на виконання п. 3.1.4. договору факторингу. Відповідно до Додатку 1 (Реєстру боржників) до Договору факторингу № 01.02-26/24 від 29 серпня 2024 року, заборгованість [PERSON] за кредитним договором (станом на дату відступлення права вимоги) складає: 25875,00 грн. Оскільки Додаток 1 (Реєстр Боржників) до Договору факторингу є досить об`ємним документом і містить дані щодо кількох тисяч позичальників, то позивач на підтвердження вищенаведеного надав копію власне Договору факторингу, копію першої і останньої сторінки Додатку 1 до договору факторингу (зазначаючи про наявність оригіналу відповідного Додатку 1 у Позивача) і копію Витягу з Додатку 1, який містить дані стосовно саме заборгованості [PERSON] за договором №22941-04/2024. Заборгованість [PERSON] за Договором про надання фінансового кредиту №22941-04/2024 від 18 квітня 2024 року становить 25875,00 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту - 9000,00 грн, заборгованості по відсотках - 16875,00 грн, неустойці - 0,00 грн. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступнного висновку. Згідно із частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статтей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відновлення становища, яке існувало до порушення. Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до частини 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За приписами статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статті 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із статтею 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 цього Закону «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За правилом частини 8 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до частини 1 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобовязанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно із частиною 1 статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобовязанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобовязання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обовязку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до\~статті 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Положеннями\~статті 625 ЦК України\~передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідач у своєму відзиві зазначила, що позивачем не було надано до суду жодних доказів видачі кредитних коштів. Суд вважає необґрунтованими таке твердження відповідача, оскільки відповідно до підтвердження щодо здійснення грошових переказів ТОВ «ПЕЙТЕК» здійснено перерахування коштів [PERSON] у сумі 9000,00 грн 18 квітня 2024 року о 13:40:11, призначенян платежу: зарахування на карту, маска карти [NUMBER] . Також суд\~зазначає,\~що відповідач\~12 травня 2024 року здійснив часткову оплату, в сумі 4477,50 грн в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, що свідчить про прийняття укладеного Кредитного договору та визнання заборгованості. Крім того, відповідач вказує на те, що згідно договору, строк позики - 18 календарних днів, однак позивач нарахував проценти не у межах строків встановлених договором кредитування. Суд відхиляє дане твердження відповідача, оскільки як було встановлено судом і підтверджено матеріалами справи, кредит надавався строком на 100 днів, дата погашення кредиту 26 липня 2024 року, як вбачається із розрахунку заборгованості, долученого до матеріалів справи, проценти нараховано в межах строку кредиту, а саме по 26 липня 2024року. Також відповідач зазначила, що позивач просить стягнути з відповідача проценти у розмірі 2,5%, що явно суперечеть вимогам Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якого розмір відсоткової ставки не може перевищувати 1% денної процентної ставки. \~ \~ \~ \~Суд погоджується із тим, що відсоткова ставка є високою. Водночас, суд звертає увагу на те, що відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Тому, відступати від умов договору, який погоджений сторонами навіть тоді, коли його умови, на думку сторони, є несправедливими, у суду немає підстав. \~ \~ \~ \~Відповідач вказувала на те, що встановлений у договорі розмір відсоткової ставки не відповідає приписам частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. \~ \~ \~ \~Суд не може застосувати до спірних правовідносин вказану норму з огляду на таке. Згідно статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. \~ \~ \~ \~Відповідно до статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). \~ \~ \~ \~Закон України «Про споживче кредитування» не містить положень про те, що невідповідність умов договору у частині встановлення процентної ставки за користування кредитом, тягнуть за собою недійсність договору у цій частині. \~ \~ \~ \~Крім того, відповідно до частини 3 статті 8 Закону, обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки має базуватися на припущенні, що договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом погодженого строку та що кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі. \~ \~ \~ \~Отже, сторона, яка заперечує дійсність умов договору, повинна звернутися до суду із вимогою про визнання цього договору, (його частини), недійсним. Водночас відповідач із такими вимогами до суду не зверталася. \~ \~ \~ \~Враховуючи положення чинного законодавства України про принцип свободи договору, позивач мав можливість не вступати у кредитні відносини із відповідачем, якщо дійсно вважав встановлений розмір відсотків за користування коштами несправедливими, натомість позивач погодив зі своєї сторони такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень. Судом встановлено, що відповідач з умовами договору була ознайомлена, підписала договір про надання фінансового кредиту № 22941-04/2024 від 18 квітня 2024року, однак умови договору порушила. Отже, позивачем доведено факт укладення кредитного договору, факт отримання відповідачем грошових коштів та порушення нею зобов`язання щодо їх повернення належними та допустимими доказами, а тому підлягають до задоволення вимоги позивача про стягнення заборгованості у розмірі 25875,00 грн. Враховуючи вищевикладене та оцінюючі наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості, що виникла внаслідок порушення кредитних зобов`язань. Висновки суду щодо розподілу судових витрат В силу приписів статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, з відповідача на користь позивача слід також стягнути 2422,40 грн понесених і документально підтверджених судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved