Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-10 00:00:00

30\~травня 2025\~року ТОВАРИСТВО\~З ОБМЕЖЕНОЮ\~ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «САНФОРД КАПІТАЛ» (далі - ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ») через систему «Електронний суд» звернулося до Тульчинського районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою судді Тульчинського районного суду Вінницької області від 09 червня 2025 року цивільну справу № 148/1332/25 в порядку п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України передано за підсудністю до Крижопільського районного суду Вінницької області. В обґрунтування позовних вимог ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ»вказує, що 28 серпня 2018 року між Публічним акціонерним товариством АТ «Ідея Банк» (далі - Банк) та [PERSON] було укладено угоду № С-605-005163-18-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки (далі - Угода). Відповідно до преамбули даної Угоди, її підписанням позичальник приєднується до публічної пропозиції Банку про укладення Договору комплексного банківського обслуговування (далі - ДКБО), що затверджений розпорядженням Банку і розміщений на інтернет-сторінці Банку. Позивач зазначив, що Банк свої зобов`язання перед клієнтом за Угодою та ДКБО виконав у повному обсязі, відкривши поточний рахунок та надавши клієнту можливість користуватись кредитними коштами в сумі 6000 грн. в межах кредитного ліміту, визначеного Угодою. Натомість відповідачка свої зобов`язання за Угодою щодо повернення заборгованості та сплати відсотків за користування кредитною лінією виконала лише частково. Останній платіж [PERSON] здійснила 09.07.2019, внаслідок чого у неї виникла заборгованість в загальній сумі 17546,28 грн., з яких: 5974,23 грн. заборгованість за основним боргом; 11572,05 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками. 16 листопада 2023 року між АТ «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» ( далі ТОВ «ФК «СОНАТІ») було укладено договір факторингу № 16/11-23. В подальшому, 29 грудня 2023 року між ТОВ «ФК «СОНАТІ» та ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» укладено договір факторингу № 29/12-23, відповідно до умов якого до ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» перейшло право вимоги, зокрема, до [PERSON] за угодою про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки № С-605-005163-18-980 від 28 серпня 2018 року. Крім того, позивач зауважує, що відповідно до п. 18 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України поточний кредитор має право нарахувати і вимагати сплати індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми. Таким чином, додатково до суми боргу та процентів, що були нараховані протягом строку дії кредитного договору, відповідно до його умов, відповідачка має також сплатити інфляційні втрати в сумі 3292,08 грн. та три проценти річних в сумі 1224,40 грн. З урахуванням викладеного, ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» просить стягнути з [PERSON] заборгованість по Угоді, інфляційні втрати та три проценти річних, а всього 22062,76 грн., а також понесені судові витрати. Ухвалою судді Крижопільського районного суду від 02 липня 2025 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Крижопільського районного суду від 29 липня 2025 року розгляд справи було відкладено в зв`язку з першою неявкою в судове засідання належним чином повідомленої відповідачки. В судове засідання 11 вересня 2025 року сторони не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. У позовній заяві представник позивача\~ адвокат Маслюженко М.П. просив розглянути справу у відсутності сторони позивача на підставі наявних у справі доказів. Заперечень щодо заочного розгляду справи не висловив. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі. У визначений судом строк відповідачка не подала відзив на позов. Ухвалою Крижопільського районного суду від 11 вересня 2025 року постановлено провести по справі заочний розгляд. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 6 ст. 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як на десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як на п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 28 серпня 2018 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено угоду № С-605-005163-18-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки, відповідно до умов якої відповідачці було надано можливість користуватися кредитними коштами в межах кредитного ліміту (доступний ліміт кредитної лінії на момент укладення угоди становив 6000 грн; максимальний ліміт кредитної лінії - 200000 грн), які остання зобов`язалася повернути разом з процентними платежами (процентна ставка за користування коштами кредитної лінії - 24,00 % річних) (а. с. 43). Згідно довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором № С-605-005163-18-980 від 28.08.2018, виданої АТ «Ідея Банк», станом на 16.11.2023 розмір заборгованості позичальника становив 17546,28 грн., з яких: 5974,23 грн. заборгованість за основним боргом; 11572,05 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками (а. с. 46). З виписки від 16.11.2023, складеної АТ «Ідея Банк» за період з 28.08.2018 по 16.11.2023, вбачається, що [PERSON] здійснювала часткове погашення боргу та сплати процентів на загальну суму 3870 грн. (а. с. 33-35). Відповідно до копій договору факторингу № 16/11-23, укладеного 16.11.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «СОНАТІ», та друкованого реєстру боржників № 1 від 16.11.2023, АТ «Ідея Банк» відступило ТОВ «ФК «СОНАТІ» належне йому право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № С-605-005163-18-980 від 28.08.2018 в сумі 17546,28 грн., з яких: 5974,23 грн. заборгованість за основним боргом; 11572,05 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками (а. с. 44-45, 53-59). Згідно копій договору факторингу № 29/12-23, укладеного 29.12.2023 між ТОВ «ФК «СОНАТІ» та ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ», та витягу з друкованого реєстру боржників № 1 до вказаного договору факторингу, ТОВ «ФК «СОНАТІ» відступило ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» належне йому право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № С-605-005163-18-980 від 28.08.2018 в сумі 17546,28 грн., з яких: 5974,23 грн. заборгованість за основним боргом; 11572,05 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками (а. с. 52, 60-66). Відповідно до розрахунку, інфляційні втрати за період з 29.10.2019 по 23.02.2022 складають 3292,08 грн; 3 % річних за період з 29.10.2019 до 23.02.2022 складають 1224,40 грн (а. с. 31-32). Статтею 6 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до статті 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з вимогами чинного законодавства України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов`язанні строк (термін) його виконання (статті 526, 527, 530 ЦК України). Статтею 525 ЦК України передбачена заборона односторонньої відмови від зобов`язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим до його виконання. Згідно з статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина 1 статті 1048 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Процентна ставка за кредитним договором може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором (частина 1 статті 1056-1 Кодексу). Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно з частиною 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до частини 1 статті 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За частиною 1 статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункти 37, 38)). Згідно з частиною 1 статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України). Відповідно до статті 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором. Необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог. Таким чином, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28.07.2021 у справі № 761/33403/17). Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача (п. 132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20, п. 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.08.2023 у справі № 910/19199/21). З наведених норм слідує, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор. Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 Кодексу). Оцінивши у відповідності до вимог статті 89 ЦПК України подані стороною позивача докази, а саме, копії: Угоди С-605-005163-18-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки від 28.08.2018; згоди фізичної особи суб`єкта кредитної історії [PERSON] від 28.08.2018; заяви № С-605-005163-18-980 про акцепт публічної оферти ПАТ «Ідея Банк» на укладення договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку від 28.08.2018; паспорту споживчого кредиту; тарифів на видачу та обслуговування кредитних карток для фізичних осіб нових клієнтів банку; довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] ; виписки по рахунку відповідачки станом на 16.11.2023; договору факторингу № 16/11-23 від 16.11.2023; друкованого реєстру боржників № 1 від 16.11.2023; платіжних інструкцій № 566 від 17.10.2023, № 608 від 17.11.2023; договору факторингу № 29/12-23 від 29.12.2023; витягу з друкованого реєстру боржників № 1, що є додатком до договору факторингу № 29/12-23 від 29.12.2023; платіжних інструкції № 13 від 29.12.2023, № 1 від 28.02.2024, № 3 від 29.02.2024, № 4 від 29.02.2024, № 5 від 29.02.2024, суд дійшов висновку, що позивачем доведено розмір існуючої заборгованості за кредитним договором № С-605-005163-18-980 від 28.08.2018 в сумі 17546,28 грн., адже встановлено та доведено обставини погодження між сторонами договору усіх істотних умов, проте умови укладеного договору [PERSON] належним чином не виконувала, у визначений строк кредит не повернула та не сплатила в повному обсязі відсотки за його користування. Отже, [PERSON] несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за вищезазначеним кредитним договором перед новим кредитором ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» у тому ж обсязі, що і перед первісними кредиторами. Оскільки вимоги позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за основною сумою боргу та відсотками доведені належними та допустимими доказами, ґрунтуються на законі та кредитному договорі, презумпція правомірності якого не оспорена, тому підлягають задоволенню в цій частині і з відповідачки на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором № С-605-005163-18-980 від 28.08.2018 в розмірі 17546,28 грн., з яких: 5974,23 грн. заборгованість за основним боргом; 11572,05 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками. Відповідачка не надала власного розрахунку чи інших доказів, які б давали суду підстави для встановлення іншого розміру заборгованості по кредиту та по відсоткам за користування кредитними коштами, тобто\~ [PERSON] \~не спростований факт наявності та розміру кредитної заборгованості чи порядок її нарахування. Водночас суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідачки на користь позивача інфляційних втрат в сумі 3292,08 грн. та 3 % річних в сумі 1224,40 грн. за період з 29.10.2019 до 23.02.2022 з огляду на наступне. Положеннями статті 611 ЦК Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язані в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права на вимогу (частини 1, 2 статті 1078 Кодексу). Як вбачається зі змісту договору факторингу № 16/11-23 від 16.11.2023, укладеного між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «СОНАТІ», а також договору факторингу № 29/12-23 від 29.12.2023, укладеного між ТОВ «ФК «СОНАТІ» та ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ», вони не містять положень щодо придбання фактором права вимоги інфляційних втрат та 3 % річних за період з 29.10.2019 до 23.02.2022 та не містять положень щодо права фактора на нарахування останнім відповідальності за статтею 625 ЦК України, а саме інфляційних втрат та 3 % річних саме за період з 29.10.2019 до 23.02.2022. З копії друкованого реєстру боржників № 1 від 16.11.2023 до договору факторингу № 16/11-23 від 16.11.2023 та витягу з друкованого реєстру боржників № 1, що є додатком до договору факторингу № 29/12-23 від 29.12.2023, вбачається що відносно боржника [PERSON] передана заборгованість за основним боргом та заборгованість за відсотками. АТ «Ідея Банк» суми за статтею 625 ЦК України не нараховувались. При цьому, позивач просить стягнути інфляційні втрати та три проценти річних за період з 29.10.2019 до 23.02.2022, а договори факторингу укладені 16.11.2023 та 29.12.2023. Таким чином, підстави для задоволення позовних вимог ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» до [PERSON] в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 3292,08 грн. та 3 % річних в сумі 1224,40 грн. за період з 29.10.2019 до 23.02.2022 відсутні. Щодо судових витрат. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн., ціна позову становила 22062,76 грн., позов задоволено на суму 17546,28\~грн., тобто на 79,5 % (17546,28х 100 : 22062,76), а тому з відповідачки на користь позивача слід стягнути 1925,81 грн. (2422,40 х 79,5 %) судового збору. Також позивач просить стягнути з відповідачки судові витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 7200 грн. Відповідно до частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI), адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. Так, договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону № 5076-VI). Закон № 5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19). Відповідно до положень частин 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 137 ЦПК України). В силу положень частини 5 статті 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини 6 статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду Як вбачається з матеріалів справи, представництво інтересів ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» у суді першої інстанції здійснював адвокат Маслюженко М.П. на підставі ордеру на надання правової допомоги серії АЕ № 1310920, виданого Адвокатським об`єднанням «Альянс ДЛС» (далі по тексту АО «Альянс ДЛС», АО) на підставі договору про надання правової допомоги № 1/04 від 01.04.2024 (а. с. 18). 01.04.2024 між ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» (клієнт) та АО «Альянс ДЛС» укладено договір про надання правничої допомоги № 1/04 (а. с. 10-13). За цим договором клієнт доручає, а АО зобов`язується надавати йому на довгостроковій основі, відповідно до умов даного договору, правничу допомогу, у відповідальності до завдання клієнта, а клієнт зі свого боку зобов`язується прийняти зазначені послуги і сплатити винагороду. Способи та методи надання правничої допомоги обираються об`єднанням на власний розсуд у межах норм чинного законодавства України з обов`язковим погодженням із клієнтом (п. 1.1. договору). Відповідно до п. 2.1. договору протягом 2 (двох) робочих днів після укладання цього договору, а також протягом дії договору, клієнт складає та передає об`єднанню відповідні реєстри боржників. Реєстр складається на основі договорів, права вимоги до боржників за якими належить клієнту, та по яким наявна заборгованість на дату складання відповідного реєстру (п. п. 2.1.1. договору). Відповідний реєстр боржників вважається переданим клієнтом та отриманим об`єднанням з моменту підписання його сторонами. Строк надання правничої допомоги починається з дня підписання сторонами відповідного реєстру боржників та надання об`єднанню всіх необхідних документів (розрахунків заборгованості, виписок, копій кредитних договорів, квитанцій про сплату судового збору тощо) (п.п. 2.2.1. договору). 01.04.2025 ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» та АО «Альянс ДЛС» підписали реєстр боржників до договору про надання правничої допомоги № 1/04 від 01.04.2024, з якого слідує, що клієнт передав, а АО отримало в роботу даний реєстр прав вимог щодо боржника за кредитним договором № С-605-005163-18-980 від 28.08.2018 [PERSON] . Загальна сума заборгованості складає 17546,28 грн., з яких: 5974,23 грн. заборгованість за основним боргом; 11572,05 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками (а. с. 51). Згідно акта приймання-передачі послуг з правничої допомоги № 5 від 05.05.2025 сторони підтверджують, що АО надало клієнту наступні послуги: проведення юридичного та фінансового аналізу боржника [PERSON] - 1 година роботи вартістю 1200 грн; складання, підписання та подання до суду позовної заяви щодо стягнення заборгованості з боржника [PERSON] - 1 година роботи вартістю 6000 грн. Загальна сума складає 7200 грн (а. с. 39). Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, зважаючи на характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, ціни позову, беручи до уваги відсутність клопотання сторони відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, суд дійшов висновку про те, що витрати на професійну правничу допомогу адвоката Маслюженка М.П. у суді першої інстанції підлягають відшкодуванню пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 5724 грн. (7200 грн х 79,5 %).

Outcome: partial