Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітньої дитини її вихованням та доглядом не займається, не піклується про неї, не забезпечує матеріально, взагалі не бачиться з донькою. Батько дитини [PERSON] зник безвісти 24.05.2025 року. На даний час неповнолітня [PERSON] тимчасово влаштована в сім`ю [PERSON] . Орган опіки та піклування Слобідської селищної ради Подільського району Одеської області прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітньої дитини. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] , 2012 року народження. Крім того, просить стягнути з відповідачки аліменти на утримання дитини в розмірі частини від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву, у якій він просить провести розгляд справи без його участі та задовольнити позовні вимоги. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про місце та час розгляду справи була повідомлена відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, відповідачем не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Наявних у справі доказів достатньо для її розгляду у відсутності відповідача. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є матір`ю неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 19.06.2012 року відділом ДРАЦС Кодимського районного управління юстиції Одеської області. Із характеристики, виданої КЗ «Опорний заклад освіти «Слобідський ліцей» Слобідської селищної ради Подільського району Одеської області встановлено, що [PERSON] є ученицею 7 класу «Тимківської гімназії» опорного закладу освіти «Слобідський ліцей». У вихованні [PERSON] основну роль відіграє бабуся. Мати учениці не проживає разом з дівчинкою та не приділяє належної уваги вихованню дитини. Батько [PERSON] вважається зниклим безвісти на війні. Згідно виписки з погосподарської книги №1 (особовий рахунок № [NUMBER] ) за 2021-2025 роки по Слобідській селищній раді Подільського району Одеської області, в домогосподарстві по [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] (голова домогосподарства), [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . При цьому із довідки Слобідської селищної ради Подільського району Одеської області №833 від 18.06.2025 року встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована, але з 2015 року не проживає на території Слобідської селищної ради. Із копії сповіщення сім`ї №1346 та витягу з ЄРДР встановлено, що батько неповнолітньої [PERSON] [PERSON] зник безвісти 24.05.2025 року в ході бойових дій біля с.Майське Бахмутського району Донецької області, під час виконання завдань із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій області. Згідно наказу начальника служби у справах дітей Слобідської селищної ради Подільського району Одеської області, з метою захисту прав та інтересів дитини, неповнолітню [PERSON] , як дитину, яка залишилась без батьківського піклування, тимчасово влаштовано в сім`ю [PERSON] . Із акта обстеження умов проживання від 03.06.2025 року встановлено, що неповнолітня [PERSON] , 2012 року народження, проживає разом із своєю бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] . В будинку створені необхідні умови для виховання та утримання дитини. Згідно з висновком органу опіки та піклування Слобідської селищної ради Подільського району Одеської області №03-17/951 від 02.07.2025 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . У висновку зазначено, що з 2015 року мати не проживає разом з дитиною, не цікавиться її долею, не виявляє жодного бажання займатись вихованням та утриманням доньки, не цікавиться її життям, здоров`ям, не спілкується з нею, злісно ухиляється від виконання батьківських обов`язків. При вирішенні питання про позбавлення відповідачки батьківських прав суд виходить із того, що відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до статті 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з частиною 1 статті 14 Закону України "Про охорону дитинства" діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до статті 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до пунктів 1-3 статті 9 Конвенції про права дитини Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 06 травня 2020 року по справі № 753/2025/19, зазначено, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що "ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ст.\~165\~СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України)". Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який допускається лише за умови винної поведінки батьків та свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. В основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини покладений базовий принцип забезпечення найкращих інтересів дитини (рішення ЄСПЛ у справах "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року, "Мамчур проти України" від 16 липня 2015 року, "М.С. проти України" від 11 липня 2017 року). З практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права в Україні, можливо виокремити такі складові елементи принципу "найкращі інтереси дитини": між інтересами батьків і дітей має бути дотримано справедливої рівноваги, інтереси дітей за своєю важливістю переважають над інтересами батьків, в інтересах дитини є її розвиток у стійкому доброзичливому середовищі, у найкращих інтересах дитини є збереження її зв`язків із кровними батьками, втручання держави в сімейні стосунки повинно застосовуватися згідно із законом, мати легітимну мету, тобто захист інтересів дітей, і таке втручання повинно бути необхідним у демократичному суспільстві. Вказані принципи мають враховуватися судами при вирішенні спорів, що стосуються прав та інтересів дитини, в тому числі спорів про позбавлення батьківських прав. Оцінюючи докази у справі в їх сукупності, суд вважає доведеним факт ухилення відповідачки [PERSON] від виконання батьківських обов`язків по вихованню своєї неповнолітньої дитини [PERSON] , 2012 року народження, оскільки зібраними по справі письмовими доказами підтверджується, що відповідачка не займається вихованням доньки, не утримує її, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не проявляє батьківської турботи та уваги, не спілкується з нею. Суд також погоджується з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Отже, на переконання суду, позбавлення відповідачки батьківських прав щодо неповнолітньої дитини якнайкраще відповідає її інтересам і є виправданим втручанням у сімейне життя та відповідає цілям, визначеним у статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Зокрема суд вважає, що відповідачкою свідомо були обрані такі життєві умови, за яких вона самоусунулася від участі у вихованні дитини, що підтверджується дослідженими доказами. Наведені обставини свідчать про ухилення відповідачки у розумінні статті 164 СК України від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своєї неповнолітньої дитини. Ураховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що позов в частині вимог про позбавлення батьківських прав є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Вирішуючи питання стягнення аліментів з відповідачки на утримання дитини, суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч.2 ст.166 СК України). Відповідно до ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі частини заробітку (доходу) відповідачки, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved