Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-10 00:00:00

Заявниця звернулась до суду із зазначеною заявою, в якій просила суд визнати недієздатним [PERSON] , [INFO] , а також встановити над ним опіку, призначивши заявницю опікуном, посилаючись на те, що [PERSON] , який доводиться сином заявниці, є інвалідом 1 групи з дитинства, безстроково, оскільки тяжко хворіє та йому встановлено діагноз: вроджена вада серця, дитячий церебральний параліч з грубим тетрапарезом кінцівок, груба тяжка розумова відсталість резідуально-органічного генезу, складний тип дефекту. В силу свого тяжкого захворювання [PERSON] не здатний до самообслуговування, самостійно пересуватися, не приймає їжу, фізіологічні потреби не контролює, внаслідок чого потребує стороннього догляду, тому з метою забезпечення його особистих немайнових і майнових прав та інтересів, виникла необхідність у визнанні його недієздатним, встановлення над ним опіки і призначення опікуна, у зв`язку з чим заявниця звернулася до суду із зазначеною заявою. Заявниця у судове засідання не з`явилась, але до суду від неї надійшла заява, в якій просила суд про розгляд справи за її відсутності, вимоги заяви підтримала та просила їх задовольнити. Представник особи, стосовно якої розглядається справа про визнання його недієздатним, представниця заінтересованої особи у судове засідання не з`явилися, але від них надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, вимоги заяви підтримали, не заперечували проти їх задоволення. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням частини 3\~статті 211 ЦПК України, судом, відповідно до частини 2\~статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши заяву, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення вимог заяви по суті, суд дійшов висновку, що заява про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення над нею опіки і призначення опікуна підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з статтею 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, у порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи, або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає у порядку окремого провадження також справи про визнання фізичної особи недієздатною (пункт 1 частини 2 статті 293 ЦПК України). Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] (а. с. 5, 6), відносно якого вирішується питання про визнання його недієздатним, народився [INFO] , його матір`ю зазначена [PERSON] (а. с. 4), заявниця у справі, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03 серпня 2001 року (а. с. 7). Згідно Витягів з реєстру територіальної громади від 27 березня 2024 року, довідки 238 від 27 березня 2024 року, виданої Деленським старостинським округом Арцизької міської ради, [PERSON] , заявниця у справі, [PERSON] , відносно якого вирішується питання про визнання його недієздатним, зареєстровані та проживають разом за адресою: [ADDRESS] (а. с. 8, 9, 10). Судом встановлено, що [PERSON] , заявниця у справі, є матір`ю [PERSON] , відносно якого вирішується питання про визнання його недієздатним, встановлення над ним опіки та призначення опікуна та вони проживають разом. [PERSON] , відносно якого вирішується питання про визнання його недієздатним, перебуває на обліку з 2007 року з діагнозом: тяжка розумова відсталість резідуально-органічного генезу, складний тип дефекту, що підтверджується довідкою № 6 від 27 квітня 2024 року (а. с. 11). Згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 242443 від 12 червня 2019 року, [PERSON] є інвалідом з дитинства першої «А» групи, безстроково та потребує постійного стороннього догляду (а. с. 16). Як вбачається з епікризів № 299/1759 від 20 березня 2013 року, № 1220 від 06 червня 2019 року, [PERSON] , відносно якого вирішується питання про визнання його недієздатним, перебував на лікуванні в КНП «Одеській обласному медичному центрі психічного здоров`я» Одеської обласної ради (а. с. 14, 15). Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 833 від 26 листопада 2024 року, виданого Одеською філією судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України», [PERSON] , відносно якого вирішується питання про визнання його недієздатним, встановлення над ним опіки та призначення опікуна, страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді «Важкої розумової відсталості резидуально-органічного ґенезу зі значними порушеннями поведінки та емоцій, що потребують стороннього догляду та піклування, обтяжену симптоматичною епілепсією» та за своїм психічним станом: не здатний усвідомлювати значення своїх дій, надавати їм належну оцінку та керувати ними (а. с. 42-45). Відповідно до положень статті 30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність в разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цивільним кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і у порядку, встановлених законом. Згідно із частиною 1 статті 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Законодавство України встановлює презумпцію психічного здоров`я людини, якщо інше не буде встановлено у законному порядку. Відповідно до статті 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, що не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах і у порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Положення статті 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначає психічний розлад як розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати навколишню дійсність, свій психічний стан і поведінку. При цьому діагноз психічного розладу не може базуватися на незгоді особи з існуючими в суспільстві політичними, моральними, правовими, релігійними, культурними цінностями або з будь-яких інших підстав, безпосередньо не пов`язаних зі станом її психічного здоров`я (частина 1 статті 7 Закону України «Про психіатричну допомогу»). Зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON] недієздатним, оскільки належними доказами у справі підтверджено, що в силу свого захворювання він не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до вимог частини 1 статті 41 ЦК України, над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка, а частиною 1 статті 300 ЦПК України регламентовано, що суд, ухвалюючи рішення про визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Згідно з частиною 1 статті 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою в разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до частини 4 статті 63 ЦК України опікун призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Таким чином, вагома роль органу опіки та піклування, який зобов`язаний надати ґрунтовне подання суду щодо призначення опікуна, оскільки саме на вказаний орган покладається обов`язок знайти особу, яка за своїми якостями (стан здоров`я, родинні зв`язки, тощо) найбільш ефективно для особи, визнаної недієздатною, може виконувати обов`язки опікуна. Призначення опікуна у разі визнання особи недієздатною, є обов`язком суду за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в даному конкретному випадку забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою. Аналізуючи при цьому як норми ЦК України так і ЦПК України у даному питанні, слід дійти висновку, що законодавець, захищаючи недієздатну особу, покладає на суд обов`язок відразу у рішенні про визнання особи недієздатною вирішити питання захисту прав цієї особи шляхом призначення їй опікуна за поданням органу опіки та піклування. Призначення опікуна недієздатній особі на думку суду переслідує перш за все найважливішу мету не залишити безправною особу, яка за своїм статусом позбавлена самостійно здійснювати свої права у суспільстві. Відповідно до подання Виконавчого комітету Арцизької міської ради, як органу опіки та піклування, затвердженого рішенням № 97 від 28 травня 2024 року, [PERSON] , заявниця у справі, може бути призначена опікуном її сина [PERSON] (а. с. 25, 26). Обмежень, передбачених статтею 64 ЦК України, щодо призначення заявниці опікуном на підставі наданих суду доказів судом не встановлено. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що з метою не залишати безправним [PERSON] , який за своїм статусом позбавлений самостійно здійснювати свої права у суспільстві, його опікуном необхідно призначити [PERSON] , заявницю у справі, оскільки у судовому засіданні не встановлено обмежень щодо її призначення опікуном. Вирішивши чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги заяви про визнання [PERSON] недієздатним, встановлення над ним опіки і призначення опікуна та якими доказами вони підтверджуються, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення над нею опіки і призначення опікуна підлягає задоволенню. Відповідно до частини 2 статті 299 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною відносяться на рахунок держави. Згідно з частиною 5 статті 300 ЦПК України, рішення суду після набрання ним законної сили слід надіслати органу опіки та піклування, органам ведення Державного реєстру виборців за місцем проживання фізичної особи. Відповідно до частини 1 статті 40 ЦК України, фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Згідно з частиною 6 статті 300 ЦПК України строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років, тому з метою дотримання зазначеної вимоги, суд зобов`язаний визначити строк дії даного рішення, який не може перевищувати двох років. Беручи до уваги, що вимоги заяви про визнання [PERSON] недієздатним, встановлення над ним опіки і призначення опікуна підлягають задоволенню, суд дійшов висновку про визначення строку дії рішення про визнання [PERSON] недієздатним у два роки. Роз`яснити, що клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення дворічного строку дії рішення суду про визнання особи недієздатною (частина 7 статті 300 ЦПК України). На підставі статей 30, 39, 40, 41, 60, 63 ЦК України,

Outcome: approved