Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-16 00:00:00

11 квітня 2025 року ТОВ «Діджи Фінанс» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 16.04.2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] було укладено угоду № 200505506 щодо кредитування (далі Кредитний договір), відповідно до умов якого Банк надав позичальниці у користування кредитні кошти в розмірі 10 900 грн., з встановленим строком користування з 16.04.2016 року по 20.05.2017 року, а відповідачка зобов`язалась повернути отримані кошти у встановлений в Кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 20 липня 2020 року позивачем ТОВ «Діджи Фінанс» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020 року, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15.06.2020 року, в тому числі і за Кредитним договором, укладеним з відповідачкою. ПАТ «Банк Михайлівський», правонаступником якого є позивач, виконав свої зобов`язання за Кредитним договором належним чином, в той же час відповідачка порушила умови Кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та у визначений строк. Станом на 10.04.2025 року загальний розмір заборгованості [PERSON] перед позивачем за Кредитним договором становить 32\~308 грн. 39 коп., з яких: 10\~681 грн. 82 коп. заборгованість за кредитом; 21\~626 грн. 57 коп. заборгованість за відсотками. Дана заборгованість розрахована станом дату укладання договору факторингу №7_БМ від 20.07.2020 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» та зафіксована у додатку до договору реєстрі кредитних договорів. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивач зазначає, що нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Топу позивачем відповідачці нараховано суму збитків з урахуванням 3% річних 2\~910 грн. 41 коп., суму збитків - інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань - 14\~028 грн. 28 коп. Отже, загальна сума заборгованості відповідачки становить 49\~247 грн. 08 коп. У зв`язку з наведеним, позивач просить суд поновити строк позовної давності для подання позову до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 200505506 від 16.04.2016 року; стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за Кредитним договором № 200505506 від 16.04.2016 року у загальному розмірі 49\~247 грн. 08 коп., а також судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою судді від 28 квітня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 27 травня 2025 року відповідачка [PERSON] подала до суду письмові пояснення та відзив на позов, у яких заперечила проти задоволення позовних вимог, вказавши, що позивачем до позову не додано доказів наявності у неї заборгованості за Кредитним договором № 200505506 від 16.04.2016 року, в тому числі нарахування відсотків; також зазначила, що розрахунок заборгованості позивачем складено за період з 17.08.2021 року по 15.08.2024 року, в який включено і тіло кредиту і відсотки, що суперечить ст. 1048 ЦК України, яка вказує, що таке нарахування заборгованості можливе лише у погоджений сторонами строк дії кредитного договору (у даному випадку до 20.05.2017 року); також вказує на незастосування положень ст. 625 ЦК України у період воєнного стану (з 24.02.2022 року). Також, [PERSON] наполягала на застосування строку позовної давності до вимог ТОВ «Діджи Фінанс». Разом з тим, відповідачка зазначила, що повністю погасила заборгованість перед ПАТ «Банк Михайлівський», що підтверджується довідкою ТОВ ФК «Фагор» від 22.01.2019 року, яке станом на 22.01.2019 року мало право вимоги за Кредитним договором № 200505506 від 16.04.2016 року. 05 червня 2025 року представник позивача ТОВ «Діджи Фінанс» подав до суду додаткові пояснення, у яких заперечив щодо твердження відповідачки про погашення нею заборгованості по спірному кредитному договору, оскільки станом на день звернення до суду з даним позовом, саме ТОВ «Діджи Фінанс» є єдиним правонаступником ПАТ «Банк Михайлівський». Представник вказує, що відповідачкою перед ТОВ «Діджи Фінанс» не погашено заборгованість за Кредитним договором № 200505506 від 16.04.2016 року, тому просить задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідачки зазначену у позові заборгованість. В судове засідання представник позивача ТОВ «Діджи Фінанс» не з`явився, у позові заявив клопотання про розгляд справи у його відсутності вимоги позову підтримав. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, у відзиві на позов просила суд розглянути справу у її відсутності, проти задоволення позову заперечила. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив рішення по суті позовних вимог. Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судом встановлено, що 16.04.2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський», правонаступником якого є ТОВ «Діджи Фінанс», та відповідачкою [PERSON] , як позичальником було укладено Кредитний договір № 200505506 на підставі поданої заяви [PERSON] щодо кредитування, за умовами якої відповідач отримав кредит на умовах повернення, платності строковості, у розмірі 10\~900 грн. 00 коп., з встановленим строком кредитування з 16.04.2016 року по 20.05.2017 року, зобов`язавшись повернути позику у встановлений в кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитом. У подальшому, 20 липня 2020 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір про відступлення прав вимоги № 7_БМ, у відповідності до якого ПАТ «Банк Михайлівський» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» належні йому права вимоги до боржників, зокрема до [PERSON] за Кредитним договір № 200505506. Згідно із п. 2 договору про відступлення прав вимоги, ТОВ «Діджи Фінанс» набуває усі права кредитора до боржників в день настання відкладальної обставини відповідно до п. 16-1 цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання ПАТ «Банк Михайлівський» у повному обсязі коштів, відповідно до п. 4 цього договору. Розмір прав вимоги, які переходять до нового кредитора, вказаний у додатку № 1 до цього договору. На виконання вимог п. 4 договору про відступлення прав вимоги № 7_БМ від 20 липня 2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» сплатило на користь ПАТ «Банк Михайлівський» ціну договору на підставі протоколу, сформованого за результатами відкритих торгів (аукціону) - № UA-EA-2020-06-09-000032-b від 15 червня 2020 року, переможцем яких стало ТОВ «Діджи Фінанс», у розмірі 5 307 308 грн. 39 коп. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги (додаток № 1) до договору факторингу № 7_БМ від 20 липня 2020 року, ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права грошової вимоги до за Кредитним договором № 200505506 в сумі 32\~308 грн. 39 коп., з яких: 10\~681 грн. 82 коп. заборгованість за кредитом; 21\~626 грн. 57 коп. заборгованість за відсотками. Згідно довідки, виданої ТОВ «Фагор» від 22.01.2019 року відповідачці [PERSON] вбачається, що [PERSON] станом на 22.01.2019 року заборгованість за Кредитним договором № 200505506 від 16.04.2016 року погашено у повному обсязі та договір закритий. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 року у справі № 910/11298/16, визнано ТзОВ «Діджи Фінанс» єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за кредитним договором № 200505506 від 16.04.2016 року, який було укладено із відповідачкою. Отже, станом на квітень 22.01.2019 року (дату погашення відповідачкою усієї суми боргу за кредитним договором № 200505506 від 16.04.2016 року) ТОВ «ФК «Фагор» було єдиним новим кредитором за укладеним між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] договором, і останньою, правомірно були сплачені новому кредитору кошти в рахунок погашення такої заборгованості. Відтак, станом на час виконання своїх кредитних зобов`язань, а саме станом на 22.01.2019 року ТОВ «Діджи Фінанс» ще не набуло прав вимоги за цим договором, а подальше визнання останнього єдиним та належним кредитором за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський» не може нівелювати факт виконання відповідачкою свого обов`язку, як позичальника та слугувати підставою для повторного стягнення з відповідачки даної кредитної заборгованості. Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За змістом статей 205, 207 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України). За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. За змістом ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). Згідно вимог ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України). Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України). Згідно з статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Як вбачається з матеріалів справи та судом встановлено, що 16.04.2016 між ПАТ «Банк Михайлівський» та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір № 200505506 шляхом підписання заяви щодо кредитування, за умовами якої банк надав відповідачці кредитні кошти в розмірі 10 900 грн. 00 коп., з встановленим строком кредитування з 16.04.2016 року по 20.05.2017 року, які відповідачка зобов`язувалася повернути. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 року в справі № 910/11298/16 апеляційну скаргу ТОВ «Діджи Фінанс» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 року у справі № 910/11298/16 задоволено, рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 року у справі № 910/11298/16 скасовано в частині немайнових вимог, з ухваленням нового рішення про задоволення позову ТОВ «Діджи Фінанс» у цій частині. Застосовано наслідки нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 року № 1905, а саме: зобов`язано ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда» передати ТОВ «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19.05.2016 року № 1905 та актів прийому-передачі від 20.05.2016 року № 1 і № 2. Визнано відсутніми у ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 року № 1905, реєстрах прав вимог від 19.05.2016 року № 1 та від 20.05.2016 року № 2 до цього договору та актах прийому-передачі від 20.05.2016 року № 1 і № 2 до зазначеного договору факторингу. Визнано недійсним договір факторингу від 20.05.2016 року № 1, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда» та ТОВ «Фінансова компанія «Фагор». Зобов`язано ТОВ «Фінансова компанія «Фагор» передати ТОВ «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський» згідно договору факторингу від 19.05.2016 року № 1905 та актів прийому-передачі до нього від 20.05.2016 року № 1 і № 2. Визнано відсутніми у ТОВ «Фінансова компанія «Фагор» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 року № 1905, реєстрах прав вимог до нього від 19.05.2016 року № 1 та від 20.05.2016 року № 2, актах прийому-передачі від 20.05.2016 року до зазначеного договору факторингу № 1 і № 2, та в договорі факторингу від 20.05.2016 року № 1 та додатках до нього. Вирішено питання про судові витрати. При розгляді даної справи встановлено, що 19.05.2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» (клієнт) і ТОВ «ФК «Плеяда» (фактор) укладено договір факторингу № 1905, за умовами якого фактор зобов`язався передати грошові кошти у розпорядження клієнта, а банк зобов`язався відступити на користь ТОВ «ФК «Плеяда» право вимоги до третіх осіб (боржників). 20.05.2016 між ТОВ «ФК «Плеяда» і ТОВ «ФК «Фагор» укладено договір факторингу № 1, за умовами якого ТОВ «ФК «Плеяда» за плату відступило на користь ТОВ «ФК «Фагор» права вимоги, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський» на підставі договору факторингу № 1905. З наданої відповідачкою [PERSON] довідки від 22.01.2019 року вбачається, що відповідачка [PERSON] у повному обсязі погасила заборгованість за кредитним договором № 200505506 від 16.04.2016 року ТОВ «ФК «Фагор», який станом на 22.01.2019 року був кредитором за вказаним кредитним договором. Суд звертає увагу, оскільки договір факторингу від 20.05.2016 року № 1, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда» та ТОВ «Фінансова компанія «Фагор» визнано недійсним рішенням суду від 01.07.2021 року, на час виконання зобов`язань відповідачка [PERSON] не знала та не могла знати про його недійсність. На підставі договору № 7_БМ від 20 липня 2020 року ПАТ «Банк Михайлівський» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 200505506 від 16.04.2016 року. Водночас на момент переходу цього права остання повністю сплатила борг за кредитним договором, у зв`язку з чим право вимоги за цим договором було припиненим. Нормами глави 48 ЦК України, що регламентує порядок виконання зобов`язань, не передбачено обов`язку боржника перед здійсненням виконання пересвідчуватися про належну особу кредитора, відтак, зобов`язання виконується з урахуванням особи кредитора, про яку на момент його виконання був обізнаний боржник. За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку, що на час укладення ПАТ «Банк Михайлівський» і ТОВ «Діджи Фінанс» договору №7_БМ від 20 липня 2020 року [PERSON] виконала зобов`язання за кредитним договором, а тому з неї на користь ТОВ «Діджи Фінанс» не можуть бути стягнуті заборгованість за цим договором, інфляційні втрати та проценти від простроченої суми. Доводи представника позивача про те, що сплата коштів за кредитним договором ТОВ «ФК «Фагор» не може свідчити про належне виконання умов договору відповідачкою, оскільки укладені договори факторингу між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ФК «Плеяда», та між ТОВ «ФК «Плеяда» та ТОВ «ФК «Фагор» були визнані постановою Північного апеляційного господарського суду у справі № 910/11298/16 від 01.07.2021 нікчемними, судом відхиляються як безпідставні, оскільки недійсність відповідного договору про відступлення прав вимоги обумовлює правові наслідки, що виникають між його сторонами, зокрема, у спосіб повернення безпідставно отриманого майна, та не спричиняє виникнення прав чи обов`язків у інших суб`єктів, які сторонами зазначеного правочину не являються. З наявних у справі доказів убачається, що відповідачка сплатила в повному обсязі заборгованість за кредитним договором правонаступнику Банку - ТОВ «ФК «Фагор» до ухвалення рішення суду про визнання договору факторингу недійсним. Тому таке погашення заборгованості є належним виконанням зобов`язання. Оскільки відповідачка виконала свої зобов`язання за кредитним договором перед ТОВ «ФК «Фагор», який на той час був кредитором, і подальше визнання договорів недійсними не є підставою для покладення на відповідача обов`язку щодо повторної сплати заборгованості. При цьому, станом на час виконання своїх кредитних зобов`язань в 2019 році ТОВ «Діджи Фінанс», ще не набуло прав вимоги за цим договором, а подальше визнання останнього єдиним та належним кредитором за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», не може нівелювати факт виконання відповідачем свого обов`язку, як позичальника та слугувати підставою для повторного стягнення з неї кредитної заборгованості. Відтак, саме визнання нікчемними договорів факторингу, які були укладеними між ПАТ «Банк «Михайлівський» та зокрема, ТОВ «ФК «Фагор», ТОВ «Діджи Фінанс» вправі пред`являти майнові вимоги саме до ТОВ «ФК «Фагор», як до вигодонабувача за цими нікчемними правочинами, однак не до боржника [PERSON] , яка виконала у 2019 році у повному обсязі грошову вимогу ТОВ «ФК «Фагор», яка обґрунтовувалася правомірним (в силу статті 204 ЦК України) договором факторингу № 1 від 20.05.2016 року, судове рішення щодо дійсності якого набрало законної сили лише 01.07.2021 року. Отже, суд висновує про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Діджи Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 200505506 від 16.04.2016 року. Щодо застосування строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з приписами частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропуску. У даній справі судом встановлено відсутність порушеного права чи охоронюваного законом інтересу позивача ТОВ «Діджи Фінанс» зі сторони відповідачки [PERSON] , тому підстави для застосування строку позовної давності до вимог позивача відсутні, а у задоволенні позову належить відмовити по суті заявлених вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed