Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом в якому просить визнати за нею право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , що настала [INFO] , яке складається із земельної ділянки площею 2 га, кадастровий номер: 3224685800:03:018:0006, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться за адресою: Київська обл., Білоцерківський (в минулому Тетіївський )р-н, с/рада Росішківська, та зняти арешт з нерухомого майна належного [PERSON] який було накладено 08.04.2008 року ВДВС Тетіївського РУЮ, номер запису про обтяження: 3907528, та арешт на невизначене майно, все майно на [PERSON] , реєстраційний номер обтяження: 6975897. В обґрунтування зазначено, що позивачка є спадкоємцем за законом після смерті батька [PERSON] , [INFO] . Позивачка звернулася в Тетіївську державну нотаріальну контору з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку. Проте, нотаріус відмовила у видачі свідоцтва на спадщину та видала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.10.2024 року №986/02-14. В постанові нотаріус, як причину відмови вказала, що на підставі Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 396783976 від 27.09.2024 року, на земельну ділянку площею 2 га, кадастровий номер: 3224685800:03:018:0006, для ведення особистого селянського господарства, 08.04.2008 року накладений арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження: 3907528, обтяжувач: ВДВС Тетіївського РУЮ, та арешт на невизначене майно, все майно на [PERSON] , реєстраційний номер обтяження: 6975897. 05.12.2024 представник позивачки подала адвокатський запит до Тетіївського відділу ДВС, з проханням надати інформацію, на якій підставі накладено арешт нерухомого майна на вказану ділянку та надати копії всіх матеріалів виконавчого провадження. У відповідь на адвокатський запит отримала лист Тетіївського відділу ДВС у Білоцерківському районі Київської області в якому вказано, що у Державному реєстрі речових прав існує чинний запис про обтяження всього нерухомого майна [PERSON] , який винесено на підставі судового наказу №2-н-50 від 07.06.2007 року, Тетіївського районного суду Київської області, про стягнення боргу з [PERSON] в сумі 8785,13 грн. на користь АТ Індекс Банк. 13.03.2008 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 6607858 з виконання зазначеного виконавчого документа. 23.01.2012 року державним виконавцем на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України Про виконавче провадження винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Також, відділ ДВС повідомив, що надати копію матеріалів виконавчого провадження № 6607858 неможливо, у зв`язку із тим, що зазначене виконавче провадження знищено як таке термін зберігання якого закінчився. Разом з тим, арешт з майна позивачки не знято до цього часу. Тобто, на сьогоднішній день, виконавче провадження відсутнє, стягнення боргу не здійснюється. Разом з тим, тривале, понад 17 років обтяження майна порушує права позивачки на володіння та розпорядження своїм майном. На даний час, позивачка не може оформити спадщину на земельну ділянку, в зв`язку з наявністю обтяження. Враховуючи викладене, в інший спосіб, крім пред`явлення до суду вимоги про визнання права власності і зняття арешту зі спадкового майна, позивачка не може захистити своє право власності на належне їй майно, а тому вимушена звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 21.04.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 28.04.2025 до суду від представника відповідача АТ «Креді Агріколь\~Банк» адвоката Чорної С.П. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона зазначає, що АТ «Креді Агріколь Банк» є повним правонаступником Публічного акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», Публічного акціонерного товариства «Індустріально-Експортний Банк», акціонерного товариства «Індустріально-Експортний Банк». Разом з тим вона вказує, що АТ «Креді Агріколь\~Банк» не є належним відповідачем у даній справі, враховуючи те, що між Банком та ТОВ «АУЗ Факторинг» було укладено договір факторингу №03/09 від 26.09.2009р., за яким право вимоги за Договором № 8327-т від 03.11.2005р., що укладений між Банком і [PERSON] , [NUMBER] , відступлено новому кредитору. Тому вважає, що належним відповідачем у даній справ є з 26.09.2009 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «АУЗ Факторинг» правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс». У разі незаміни відповідача (Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк») на належного відповідача у визначеному ЦПК України порядку, просить відмовити у задоволенні позову до Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» у даній справі ( а. с. 53-99). Ухвалою суду від 27.05.2025 залучено до участі у справі співвідповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс». Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 10.07.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 14.07.2025 до суду від представника відповідача ТОВ «Кредекс» Гаркуші Л.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог до ТОВ «Кредекс», так як вони не є належним відповідачем, так як між ТОВ "Кредекс" та [PERSON] жодні договори не укладались. Заборгованість [PERSON] перед ТОВ "Кредекс" не обліковується. Жодних дій зі сторони ТОВ "Кредекс" щодо накладення обтяжень, відкриття чи подальших дій щодо виконавчого провадження не вчинялось. Оскільки ТОВ "Кредекс" не є ні стороною виконавчого провадженні, ні обтяжувачем, вони не наділені жодними правами щодо вчинення дій відносно заявленого майна та накладеного обтяження ( а. с. 170-171). У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] адвокат Порхун О.П. позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача АТ «Креді Агріколь Банк» адвокат Чорна С.П. позовні вимоги не визнала з підстав зазначених у поданому відзиві. У судове засідання представник відповідача ТОВ «Кредекс» не прибув, про дату, час та місце його проведення повідомлений належним чином. У судове засідання представник третьої особи Тетіївського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не прибув, про дату, час та місце його проведення повідомлений належним чином. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу. Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 18.02.2014 року виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тетіївського районного управління юстиції у Київській області, копією повторного свідоцтва про народження позивачки серії [NUMBER] від 21.05.2014 року виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тетіївського районного управління юстиції у Київській області та копією повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб ( а. с. 10, 49-50). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно, до складу якого входить земельна ділянка площею 2 га, кадастровий номер:3224685800:03:018:0006, для ведення особистого селянського господарства, що належала йому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 18.12.2013 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ( а. с. 11-13). З копії спадкової справи № 321/2014 від 13.08.2014, наданої Тетіївською державною нотаріальною конторою 28.04.2025 вбачається, що позивачка [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , а мати померлого [PERSON] , заявою від 13.08.2014, відмовилась від прийняття спадщини на користь позивачки ( а. с. 33-52). Державним нотаріусом Тетіївської державної нотаріальної контори Давидовою С.М. 04.10.2024 було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №986/02-14, якою було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва на спадщину, оскільки на підставі Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 396783976 від 27.09.2024 року, на земельну ділянку площею 2 га, кадастровий номер: 3224685800:03:018:0006, для ведення особистого селянського господарства, 08.04.2008 року накладений арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження: 3907528, обтяжувач: ВДВС Тетіївського РУЮ, та арешт на невизначене майно, все майно на [PERSON] , реєстраційний номер обтяження: 6975897 ( а. с. 14-15). З відповіді Тетіївського відділу ДВС у Білоцерківському районі Київської області на адвокатський запит від 16.12.2024 встановлено, що у Державному реєстрі речових прав існує чинний запис про обтяження всього нерухомого майна [PERSON] , який винесено на підставі судового наказу №2-н-50 від 07.06.2007 року, Тетіївського районного суду Київської області, про стягнення боргу з [PERSON] в сумі 8785,13 грн. на користь АТ Індекс Банк. 13.03.2008 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 6607858 з виконання зазначеного виконавчого документа. 23.01.2012 року державним виконавцем на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України Про виконавче провадження винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Також, відділ ДВС повідомив, що надати копію матеріалів виконавчого провадження № 6607858 неможливо, у зв`язку із тим, що зазначене виконавче провадження знищено як таке термін зберігання якого закінчився ( а. с. 17). Так частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служб Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (ст.ст. 1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Згідно з статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом частин четвертої та п`ятої статті 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. За положеннями частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Аналіз вказаних вище положень закону свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження"(як у діючій, так і у попередніх редакціях) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню Відповідно до частини першої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження"(в редакції на час звернення позивачки до суду) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Щодо аргументів представника відповідача АТ «Креді Агріколь Банк» про те, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, суд зазначає таке. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача, водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи: суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Згідно з пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження). Відповідні висновки викладені також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18, в якій зазначено, що вимоги інших осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, реалізується шляхом подання ними з додержанням правил юрисдикційності позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 травня 2020 року у справі№554/8004/16 (провадження 14-431цс19) зробила висновок «що спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладений арешт, відповідно до статей 15 і 16 ЦПК України у редакції, що була чинною 15 грудня 2017 року, суди розглядають у порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо існує спір щодо визнання права власності на майно та однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України у вказаній редакції. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно та про зняття з нього арешту. Особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна». Відповідно до роз`яснень даних у пункті 9 абзаці 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу (частина третя статті 154 ЦПК). При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору (частина четверта статті 154 ЦПК). Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту(стаття 60 Закону «Про виконавче провадження»). Аналогічні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року № 904/51/19 (провадження № 12-122гс19), та у постанові від 05 травня 2020 року у справі№554/8004/16 (провадження 14-431цс19). У справі, що розглядається, предметом спору є звільнення з під арешту нерухомого майна належного [PERSON] , який було накладено 08.04.2008 року ВДВС Тетіївського РУЮ, номер запису про обтяження: 3907528, та арешт на невизначене майно, все майно на [PERSON] , реєстраційний номер обтяження: 6975897, на яке претендує позивачка як спадкоємець першої черги за законом. Позивачка пред`явила позовні вимоги до АТ «Креді Агріколь Банк», правонаступника АТ «Індекс Банк», яке є особою в інтересах якої накладено арешт на майно. В матеріалах цивільної справи відсутні докази заміни стягувача у виконавчому провадженні № 6607858. За вказаних обставин, суд доходить висновку, що позов пред`явлено до належного відповідача. Разом з тим, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог до ТОВ «Кредекс» необхідно відмовити, оскільки останній не є особою, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчому провадженні. З огляду на викладене, враховуючи, що померлий [PERSON] за життя набув право власності на земельну ділянку площею 2 га, кадастровий номер:3224685800:03:018:0006, для ведення особистого селянського господарства, позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, інші спадкоємці, які б претендували на спадщину після смерті [PERSON] відсутні, через накладення арешту на спадкове майно державним виконавцем позивачка в інший спосіб, крім пред`явлення до суду вимоги про визнання права власності і зняття арешту з майна, не може захистити своє право власності на належне їй майно, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими, однак підлягають задоволенню лише до відповідача АТ «Креді Агріколь Банк», оскільки саме вказане товариство є стягувачем у виконавчому провадженні, у якому було накладено арешт на майно [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: approved