Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" в особі директора Я.Сердійчука, звернулося в суд з позовом до відповідача [PERSON] та просить стягнути з нього заборгованість за Договором № 893856 від 05.01.2023 у розмірі 49835,48 грн., понесені витрати на оплату судового збору в розмірі 2422,20 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 16000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між 05.01.2023 між ТОВ "СЛОН КРЕДИТ" та [PERSON] укладено Договір № 893856, яким передбачено всі істотні умови договору, а саме: розмір кредиту, строки користування кредитом, строк дії Договору, відсоткові ставки за користування кредитом, загальна вартість кредиту та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього Договору. Відповідно до вимог чинного законодавства України, договір укладався в письмовій формі. Сторони узгодили істотні умови які викладені в кредитному договорі. Згідно умов Договору, сума кредиту (загальний розмір) складає 33000,00 грн., строк кредиту 731 день, з кінцевим терміном повернення 05.01.2025. Нарахування процентів за Договором здійснюється в межах строку надання кредиту, визначеного умовами договору, на залишок заборгованості за кредитом, що вказаний в Графіку платежів, виходячи з припущення, що Споживач виконає свої зобов`язання на умовах та в строки, передбачені Договором. Нарахування процентів здійснюється за фактичну кількість календарних днів, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та у році. Кредитодавець належним чином виконало свої зобов`язання за Договором, надавши Позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами Договору, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви. Згідно з умовами Договору, Позичальник зобов`язаний у встановлений Договором строк, повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені (у разі наявності) та інші платежі передбачені Договором. Незважаючи на це, Відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому Кредит в строки, передбачені Договором. Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. 31.01.2025 було укладено договір № 31012025 відповідно до якого ТОВ "СЛОН КРЕДИТ" відступило на користь ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №893856. Таким чином, ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" наділено правом вимоги до відповідача за Договором №893856. Станом на сьогоднішній день заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №893856 від 05.01.2023, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 49835,48 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 26966,49 грн. та заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 22868,99 грн. Відповідач [PERSON] скористався наданим йому правом та подав відзив на позовну заяву, де зазначив, що позовні вимоги не визнає, виходячи з наступного. Вважає, що позивач не надав належного підтвердження видачі кредитних коштів первісним кредитором. Так із умов п. 2.1. Договору №893856 від 05.01.2023 вбачається, що кредит в розмірі 30000 грн. видається шляхом перерахування на поточний рахунок споживача та 3000 грн. ТОВ "СЛОН КРЕДИТ" перераховує саме собі в рахунок погашення процентів за перший день користування кредитом. Таким чином, сума кредиту (загальний розмір) начебто складає складає 33000 грн. Поряд з цим, він вважає, що позивач не надав суду доказів видачі відповідачу кредиту у відповідності до положень Кредитного договору. Зауважує, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Аналогічні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі № 755/2284/16-й. Далі відповідно до позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду розглянув справу № 200/5647/18 викладеної у постанові 16.09.2020 належним доказом заборгованості відповідача за тілом кредиту може бути виписка по картковому рахунку, яка повинна досліджуватися в сукупності з іншими доказами. Отже позивач повинен був надати суду Виписку з банку по картковому рахунку споживача про зарахування йому 30000 грн. відповідно до п.2.1. Договору, чого зроблено не було. Також позивач не надає докази (виписку, платіжне доручення) перерахування 3000 грн. саме собі в рахунок погашення процентів за перший день користування кредитом. При цьому, вказує, що у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Тому, на переконання відповідача, надані позивачем документальні докази достеменно не підтверджують факту видачі і отримання ним кредитних коштів в розмірі 33000 грн., що є підставою відмові у позові. Також вважає, що позивач не надав суду належний розрахунок суми боргу за кредитним договором, оскільки так звані розрахунок заборгованості станом на 25.02.2025 і витяги з реєстру боржників це абсолютно не виписка по рахунку і не арифметичні розрахунки такої суми боргу, а це є інформативні довідки-таблиці. У той же час, посилаючись на висновки Верховного Суду, відповідач зазначає, що розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Отже, відповідач вважає, що надані суду так званий розрахунок заборгованості і витяги з реєстру боржників, за кредитним договором представляють собою недостовірну довідку про залишок якоїсь заборгованості за певні періоди за кредитом, відсотками, з якої ніяк неможливо встановити, які суми вносив чи не вносив він починаючи з дати укладання договору 05.01.2023 початок виникнення прострочення платежів, динаміку утворення заборгованості, перевірити заявлений товариством розмір заборгованості. Тому, на переконання відповідача, встановити дійсний розмір його заборгованості за кредитним договором неможливо. Факт того, що він повертав, або не повертав кредитні кошти належними і допустимими доказами не підтверджено. За таких обставин, відповідач вважає, суд не повинен брати до уваги так звані розрахунок заборгованості і витяги з реєстру боржників за кредитним договором, в якості доказу про наявну його заборгованість. До того ж, відповідач вважає, що позивач не надає усі частини договору, то укладено у вигляді договору приєднання і не надає документального підтвердження переходу права вимоги, які б підтверджували дійсність переходу права вимоги до боржника. Отже, як вказує відповідач, на його на глибоке переконання, із умов кредитних документів, які надано до позовної заяви на підтвердження укладення кредитного договору з ТОВ "Слон Кредит", позивач не подав до суду належних письмових доказів на підтвердження вказаного в позовній заяві про те, що з ним було укладено кредитний договір у вигляді договору приєднання і між сторонами погоджені всі їх умови, а також матеріали справи не містять повного підписаного тексту договору факторингу із додатками, за якими відступлено право вимоги позивачу, що унеможливлює на відповідача належно та у повній мірі сприймати зміст документів. Разом з тим, відповідач зазначає, що оскільки він не визнає позовні вимоги, то вважає, що немає підстав для стягнення витрат на правову допомогу, адже з матеріалів справи вбачається, що позивач особисто надіслав позов з додатками до суду і позов підписано особисто директором ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» Я.Сердійчук, а не адвокатом чи Адвокатським' об`єднанням, з яким начебто укладено договір про правову допомогу. За наведених обставин, відповідач вважає, що матеріалами справи не підтверджується факт надання адвокатом позивачу правничої допомоги під час розгляду судом та відповідно не підтверджується факт понесення таких витрат заявником у сумі 16 000 грн. Все ж, якщо суд вирішить задовольнити позовні вимоги то відповідач вказує, що розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Тому витрати на правову допомогу повинні бути зменшені до 1000 грн., адже такі витрати, начебто, понесені позивачем на професійну правничу допомогу явно завищені, оскільки вид правової допомоги та невелика складність справи, не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи та значних витрат часу на виконання даних робіт адвокатом. Як підсумок, відповідач у відзиві вказує, що таких фактів, як підтвердження видачі кредитних коштів, належним чином оформленого розрахунку, незаконність нарахування суми боргу по відсотках, документального підтвердження Факту переуступки за кредитним договором, що в свою чергу є підставою для відмови в позові. Представник позивача, зважаючи на подання відповідачем відзиву, подав до суду відповідь на відзив та вказав наступне. На виконання умов укладеного договору позикодавцем, на його рахунок було перераховано грошові кошти у розмірі 30000 грн., що стверджується платіжною інструкцією №20298 від 05.01.2023. Представник позивача звертає увагу суду, що відповідач тривалий час частково погашав заборгованість, що вказує на визнання факту укладення договору, отримання кредитних коштів та погодження з умовами кредитування. Щодо надання виписок з рахунку позичальника з відображенням всіх операцій по такому рахунку, то позивач позбавлений можливості їх надати, оскільки не є банком в розумінні Закону України "Про банки і банківську діяльність", а є фінансовою установою і діє відповідно до Закону України "Про фінансові послуги та фінансові компанії". Отже, як вказує представник позивача, небанківські фінансові установи позбавлені можливості створення виписок по картковим рахункам споживачів. Отже, твердження відповідача не заслуговують на увагу. Відповідач вказує лише на недоведеність факту перерахування йому кредитних грошових кошів, але будь-яких доказів цьому не надає. При цьому, представник позивача зазначає, що відповідач має вільний доступ до своїх рахунків у банківських установах і мав безперешкодну можливість надати суду докази про те, що кредитні кошти на його банківську картку, вказану у договорі чи іншу картку, якою він користується, не надходили. Зокрема він мав можливість здійснити запит до банку про наявність у нього карткового рахунку, вказаного у заяві на отримання кредиту, та отримати виписку по вказаному рахунку за період кредитування. Таким чином, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження своїх заперечень. До того ж, представником позивача звертається увага на те, що у розрахунку заборгованості. наявної у матеріалах справи, чітко вказано з чого складається сума заборгованості, відповідно до умов договору та за який період вона була нарахована. При цьому, перевірити правильність розрахунків можливо за допомогою елементарних математичних операцій множення, ділення та додавання. Щодо переходу права вимоги за договором, представник позивача зазначає, що до позовної заяви додано копію договору про надання послуг з факторингу та всі відповідні документи на підтвердження його підписання з доданням додатків, тому посилання представника відповідача є безпідставними, оскільки ним не було детально вивчено договір факторингу. При цьому зауважує, що будь-яких перешкод для виконання зобов`язань за договором первісному кредитору у відповідача не було. Втім, відповідачем не надано будь-яких доказів щодо погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, ні новому, ні попередньому кредитору, внаслідок чого утворилася заборгованість у заявленій до стягнення сумі. Тому, позивача наділено правом грошової вимоги до відповідача. По стягненню витрат на правову допомогу, представник позивача вказує, що відповідач не наводить обґрунтування неспівмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. Заперечення відповідача не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та є лише особистою думкою відповідача. Тому, на переконання представника позивача, позовні вимоги до відповідача про стягнення боргу слід задоволити в повному обсязі. У судове засідання представник позивача не з`явився. Зі змісту позовної заяви вбачається, що представник позивача - директор Я.Сердійчук, просить проводити розгляд справи у відсутності представника, на підставі наявних матеріалів справи. У випадку неявки відповідача, просить проводити заочний розгляд та ухвалити заочне рішення. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку судової повістки в електронному вигляді, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що порядок надання фінансових послуг ТОВ "СЛОН КРЕДИТ" визначений у Правилах надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ "СЛОН КРЕДИТ" (а.с. 16-28). Відповідач 05.01.2023 ознайомився з основними умовами кредитування у ТОВ "СЛОН КРЕДИТ", на підтвердження чого до позовної заяви позивач долучив Паспорт споживчого кредиту (Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартна форма)), який відповідач підписав особистим підписом (а.с. 12 звор.бік-13). Того ж дня відповідач заповнив Заявку-Анкету, в якій вказав свої персональні дані для розгляду питання щодо надання йому позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту (а.с. 13 звор.бік-14). Таким чином, після ознайомлення із основними умовами кредитування, відповідач [PERSON] та ТОВ "СЛОН КРЕДИТ" уклали Договір №893856 від 05.01.2023 (а.с.6-9), за умовами якого Товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором (п. 1.2). Сума кредиту (загальний розмір) складає 33000,00 грн (п. 1.3). Строк кредиту 731 день з кінцевим терміном повернення 05.01.2025 (включно). Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до цього Договору (а.с. 1.4). Тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти за процентною ставкою, яка залежить від періоду її встановлення та становить: за перший день користування кредитом - 10% в день, за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня й до кінця строку надання кредиту 100 % річних (п. 1.5). Відповідно до п. 2.1 Договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування: - у розмірі 30000,00 грн. на поточний рахунок споживача № [NUMBER] в АТ "ПУМБ", через (транзитний рахунок) [NUMBER] в АТ "ПУМБ"; - у розмірі 3000,00 грн. на користь Товариства з метою виконання зобов`язань з оплати Процентів за перший день користування кредитом, відповідно до п.3.5 Договору. Дата надання кредиту 05.01.2023 або 06.01.2023 (п. 2.2). Даний Договір підписаний відповідачем особистим підписом. Додатком № 1 до Договору про надання споживчого кредиту №893856 від 05.01.2023 є Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с. 11-12), яка також підписана відповідачем особистим підписом. На підставі укладеного кредитного договору №893856 від 05.01.2023 ТОВ "СЛОН КРЕДИТ" 05.01.2023 перерахувало на рахунок UA593348510000026208116823796 30000,00 грн., призначення платежу: перерахування коштів згідно кредитного договору №893856 від 05.01.2023 [PERSON] ( [NUMBER] ), про що свідчить платіжна інструкція №20298 (а.с. 15). Разом з тим, на виконання ухвали суду про витребування доказів від 18 серпня 2025 року, АТ "ПУМБ" надано інформацію, що становить банківську таємницю з приводу наявності у відповідача відкритих банківських рахунків та операцій з приводу зарахування на дані рахунки грошових коштів. Отже, згідно наданої АТ "ПУМБ" інформації №КНО-07.8.5/11436БТ від 28.08.2025, в Банку за [PERSON] ( [NUMBER] ) закріплений фінансовий номер телефону: [NUMBER] на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операції за рахунком № [NUMBER] у гривні за період з 05.01.2023 по 12.01.2023. Операція зарахування на суму 30000,00 грн. (відправник ТОВ "СЛОН КРЕДИТ") 05.01.2023 проведена на рахунок № [NUMBER] у гривні. Переказ був ініційований ТОВ "СЛОН КРЕДИТ". Згідно виписки по особовому рахунку [PERSON] № [NUMBER] та звіту по транзакціях з використанням/без використання БПК, що були випущені до рахунку № [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , що також надані АТ "ПУМБ", підтверджується надходження 05.01.2023 о 16:22:33 30000,00 грн., як видача кредиту згідно Договору №893856 від 05.01.2023. Таким чином, вказаними доказами спростовується заперечення відповідача щодо відсутності доказів перерахування йому грошових коштів за Договором №893856 від 05.01.2023. Так, станом на 17.04.2025 року за Договором №893856 від 05.01.2023, у зв`язку з простроченням сплати відповідних платежів відповідачем, утворилася заборгованість в розмірі 49835,48 грн., яка складається з: 26966,49 грн. заборгованості по тілу кредиту та 22868,99 грн. заборгованості за відсотками (а.с.10). Надалі, 31 січня 2025 року між ТОВ "СЛОН КРЕДИТ" (клієнт) та ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" (фактор) було укладено Договір надання послуги з факторингу №31012025 (а.с.29-35), за умовами якого фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (п. 1.1). Права вимоги вважаються відступленими (переданими) клієнтом та набутими (прийнятими) фактором в день належного підписання сторонами акта приймання-передачі Реєстру боржників для друку, за умови виконання фактором вимог щодо договору щодо перерахування суми грошових коштів фінансування, передбачені Розділом 6 договору (п. 4.2.3). Згідно з Актом прийому-передачі Реєстру боржників для друку за Договором надання послуг з факторингу №31012025 від 31.01.2025 (а.с.44 звор.бік) та платіжною інструкцією кредитного переказу коштів №0492440000від 31.01.2025 (а.с.44), ТОВ "СЛОН КРЕДИТ" передав, а ТОВ "ФАКТОР ПАРТНЕРС" прийняв Реєстр боржників для друку та здійснив сплату згідно договору факторингу №31012025 від 31.01.2025. Відповідно до Реєстру боржників для друку (та витягу з нього), який є додатком № 1-1 до Договору надання послуги з факторингу №31012025 від 31.01.2025 (а.с.45 звор.бік-47 звор.бік), до ТОВ "ФАКТОР ПАРТНЕРС" перейшло право вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №893856 від 05.01.2023 на загальну суму 49835,48 грн. Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частина друга стаття 11 ЦК України). Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. За таких обставин суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до положень ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. Зобов`язання, згідно із ст. 526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання. Згідно ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Положеннями ст. 1050 ЦК України, визначено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені статтями 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суму боргу кредитору. За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризики настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідач належним чином виконував кредитні зобов`язання як щодо первісного кредитора, так і стосовно нового кредитора. Натомість, в ході розгляду справи достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] свої зобов`язання не виконував, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість за вказаним кредитним договором. Положеннями ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів' жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів достовірно встановлено, що 05.01.2023 між ТОВ "СЛОН КРЕДИТ" та [PERSON] укладено Договір №893856 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит в розмірі 33000 грн, який він зобов`язався повернути та сплатити проценти за користування ним на визначених у кредитному договорі умовах. Фактично отримані та використані позичальником [PERSON] грошові кошти у добровільному порядку кредитору повернуті не були. Факт переходу права вимоги до відповідача від ТОВ "СЛОН КРЕДИТ" до ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" підтверджується описаними вище Договором надання послуги з факторингу, реєстром боржників, актом прийому-передачі та платіжною інструкцією, та відповідає вимогам ст. 1077, 1078 ЦК України. Договір, укладений між відповідачем та первісним кредитором, Договір надання послуг з факторингу, укладені між первісним кредитором та ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто, в силу положень ст. 204 ЦК України, діє презумпція правомірності указаних правочинів. Тобто, позивач належним чином підтвердив своє право вимоги до відповідача за спірним кредитним договором. З огляду на те, що ТОВ "СЛОН КРЕДИТ", як первісний кредитор, свої зобов`язання за кредитним договором перед відповідачем виконало у повному обсязі, будь-яких доказів на спростування вказаного суд не встановив, а відповідач не надав, факт переходу прав вимоги знайшов своє підтвердження, тому, враховуючи правомірність набуття прав вимоги ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС", суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог до відповідача в частині стягнення заборгованості в сумі 49835,48 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту становить 26966,49 грн, за процентами на дату відступлення права вимоги - 22868,99 грн. Відповідач не спростував належними засобами доказування наявності заборгованості перед позивачем у вказаному розмірі, будь-якого контррозрахунку заборгованості він суду не надав. Таким чином, оцінивши досліджені докази в їх сукупності, зважаючи, що відповідач порушив умови Договору №893856 від 05.01.2023, у встановленому порядку та строки не погашав кредит та проценти за користування ним, позивач набув права вимоги за вказаним зобов`язанням на підставі описаного вище Договору надання послуги з факторингу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" є обґрунтованими та підлягають до задоволення, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 49835,48 грн, складові якої описано вище. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст. 214 ЦПК України, суд, під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, оскільки при подачі позову позивачем було сплачено 2422,40 грн. судового збору, то понесені ним судові витрати слід стягнути з відповідача. Щодо витрат на правничу допомогу у розмірі 16000 грн. суд дійшов наступного. Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом із першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. На підтвердження надання правової допомоги позивачем надано копію договору про надання правової допомоги №02-07/2024 від 02.07.2024, копію калькуляції наданих послуг із видами послуг, заявки на надання юридичної допомоги №633 від 01.03.2025 та витягу з Акту №7 про надання юридичної допомоги від 31.03.2025 (а.с.51-54). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 у справі №910/15944/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Крім того, ЄСПЛ висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 41866/08) та "Гуриненко проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.02.2010, №37246/04). У постановах Верховного Суду від 02.10.2019 у справі №211/3113/16-ц (провадження №61-299св17) та від 06.11.2020 у справі №760/11145/18 (провадження №61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved