Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-11 00:00:00

До Заставнівського районного суду Чернівецької області звернувся позивач з позовною заявою до відповідачки про розірвання шлюбу. Посилався на те, що з відповідачкою перебуває в зареєстрованому шлюбі з 07 червня 2010 року. Шлюб зареєстровано Відділом державної рееєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, про що складено відповідний запис №708. Від шлюбу є неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] , яка на даний час проживає з ним. Вказував, що протягом тривалого часу життя з відповідачкою погіршилося. Зникло взаєморозуміння та взаємоповага, втрачено почуття любові. Спільного господарства вони не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. В них різні погляди на роль чоловіка та дружини в сім`ї, а тому вважає, що сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Будь-які спроби примиритися або дійти спільної думки щодо побудови сім`ї бажаних результатів не дали. Зазначав, що після припинення фактичних шлюбних відносин із відповідачкою за взаємною згодою їх донька залишилася проживати разом з ним за місцем його проживання та знаходиться на його утриманні. Він, як батько дитини, одноособово приймає стосовно неї всі необхідні рішення, які пов`язані із перебуванням, проживанням, лікуванням, доглядом, вихованням та оздоровленням дитини. Посилаючись на норми права, що регулюють даний вид правовідносин, просив розірвати шлюб та залишити доньку - [PERSON] , [INFO] , проживати разом із ним, на його самостійному вихованні та утриманні. Ухвалою суду від 31.07.2025 року було відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачкою відзив на позов подано не було. Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду уточнену позовну заяву, в якій просив розглянути справу в його відсутності, позов підтримав, просив розірвати шлюб та залишити доньку [PERSON] , [INFO] проживати разом із ним, на його самостійному вихованні та утриманні. Відповідач у судове засідання також не з`явилася. Подала до суду заяву про визнання позову, просила розгляд справи проводити у її відсутності. Згідно положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази у справі, взявши до уваги позицію сторін щодо участі в розгляді спору, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, так як обставини, викладені в заяві знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. У відповідності до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні положення містяться у частині 1 статті 24 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями частин 3 та 4 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Отже, одним із принципів побудови сімейних та шлюбних відносин є принцип вільної згоди та добровільності їх існування. Шлюбні відносини тривають доти, доки існує бажання подружжя і надалі виконувати сімейні функції і надалі реалізовувати завдання сім`ї. Кожен з подружжя у будь-який час за наявності підстав, які унеможливлюють подальше шлюбне життя, має право висловити своє бажання розірвати шлюбні відносини. Реалізація цього права, яким наділений кожен з подружжя, повинна відбуватися з чіткім дотриманням матеріальних та процесуальних норм, для запобігання порушення інтересів іншого з подружжя або прав та інтересів дітей. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 3 статті 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 07 червня 2010 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, за актовим записом №708, що стверджено свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] (а.с.22). В шлюбі у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , що вбачається з копії свідоцтва про народження Серії [NUMBER] (а.с.5) Згідно зі ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Сторони не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Згідно ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Добровільність шлюбу - це одна з основних його засад, шлюб це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка обумовлює його добровільний характер. Таким чином, враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що сім?я у сторін остаточно розпалась і зберегти її уже не можливо. Щодо заявленої позовної вимоги про залишення малолітньої доньки проживати разом із батьком, на його самостійному вихованні та утриманні суд зазначає наступне: Малолітня [PERSON] , [INFO] , народилася в шлюбі, батьками в свідоцтві про народження записані - [PERSON] та [PERSON] , що вбачається з копії свідоцтва про народження Серії [NUMBER] (а.с.5) Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, детально врегульовані Сімейним кодексом України та спеціальними законодавчими актами. За змістом положень статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Статтею 29 Цивільного кодексу України регламентовано, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ст.160 СК України). Відповідно до наданої суду нотаріально посвідченої заяви від 31.07.2025 року, відповідачка, [PERSON] , ставить до відома, що її донька - [PERSON] , [INFO] проживає разом з батьком - [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] та перебуває на його самостійному та одноособовому вихованні, на повному утриманні та забезпеченні, щодо проживання дитини з батьком не заперечує, спір з приводу проживання, виховання та утримання дитини відсутній. За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Такі висновки містяться в постановах Верховного Суду від 15 січня 2020 року справа №200/952/18 (провадження № 61-14859св19) та від 22 грудня 2021 року справа №339/143/20 (провадження № 61-6809св21). Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами. Відповідно до довідки лікаря-педіатра Чернівецької міської дитячої поліклініки від 17.07.2025 року [PERSON] , [INFO] , на диспансерному обліку не знаходиться, дитину оглянуто з профілактичною метою в присутності батька. З письмових пояснень сусідів: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вбачається, що вони є сусідами позивача і засвідчили ту обставину, що його дитина [PERSON] проживає разом з ним, він самостійно займається її вихованням та фінансовим забезпеченням. Батько відповідально займається розвитком доньки, слідкує за її навчанням та станом здоров`я. З характеристики [PERSON] - учениці Центру вивчення розмовної англійської мови GET від 17.07.2025 року, вбачається, що вона старанна, наполеглива та уважна. Відповідально ставиться до навчання, демонструє стабільний та помітний прогрес. Відзначають позитивну роль батька [PERSON] , який для [PERSON] є взірцем. Бере активну участь у вихованні та навчальному процесі, вчасно оплачує навчання, створює сприятливе середовище для розвитку дитини. З характеристики, наданої класним керівником 6-а класу Чернівецького ліцею №6 ім.О.Доброго слідує, що учениця [PERSON] має добрі та міцні знання з основних предметів шкільної програми. Вона дисциплінована, ввічлива, активна у класному житті. Важливу роль у її вихованні відіграє батько [PERSON] , який приділяє значну увагу навчанню та розвитку доньки, підтримує її у здобутті знань, активно цікавиться успіхами дитини, співпрацює зі школою. Аналогічні якості вихованки ГО «Центр культури, творчості та дозвілля вчителів» [PERSON] зазначає і керівник художньої студії образотворчого мистецтва «Диво-Арт». При цьому зауважує, що батько [PERSON] відіграє позитивну роль у житті доньки, він постійно супроводжує дитину на заняття та активно підтримує її інтерес до мистецтва. Випискою від 16.07.2025 року, із медичної карти [PERSON] , [INFO] , стверджено, що він соматично здоровий, на обліку «Д» не перебуває. Стосовно [PERSON] , [INFO] відомості: про притягнення до кримінальної відповідальності, про наявність незнятої чи непогашеної судимості, про розшук відсутні, що вбачається з Витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості». Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевіривши та з`ясувавши всі необхідні обставини справи, зокрема те, що відповідачка не заперечує щодо того, щоб їхня малолітня донька після розірвання шлюбу залишилася проживати разом із батьком, на його самостійному вихованні та утриманні, а батько, який позитивно характеризується, в свою чергу відповідально ставиться до виховання дитини та її розвитку, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо залишення доньки [PERSON] , [INFO] проживати разом із ним, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. З огляду на зазначене, а також враховуючи принципи захисту та піклування про дітей, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині залишення малолітньої доньки проживати разом із батьком, на його самостійному вихованні та утриманні слід задовольнити. Також, встановивши, що сторони не мають наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, суд вважає, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, та враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, дійшов висновку про неможливість збереження шлюбу та наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу.

Outcome: approved