Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

До Кіцманського районного суду Чернівецької області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (далі - позивач) із позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за договором. Короткий зміст заяв по суті справи. У позовній заяві, з урахуванням позовної заяви у новій редакції, позивач просить стягнути з боржника яким є: [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» заборгованість за Договором № 4214854 від 13.11.2021 у розмірі 32015.73 грн., понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 13000,00 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 13.11.2021 між Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] (далі - позичальник та/або відповідач) укладено Договір № 4214854 (далі - договір), згідно якого основними умовами кредиту передбачено всі істотні умови договору, а саме: розмір кредиту, строки користування кредитом, строк дії Договору, відсоткові ставки за користування кредитом, загальна вартість кредиту та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього Договору, сума (загальний розмір) кредиту становить 14800.00 грн. Крім того, позивач у позовній заяві зазначив, що цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця. За змістом позовної заяви, що укладаючи договір позичальник підтвердив, що вся інформація надана товариству, в т.ч. під час заповнення та відправлення заяви, є повною, актуальною та достовірною. Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Таким чином, відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі, встановленому договором. Також, у позовній заяві позивач зазначив, що 26.07.2024 було укладено договір № 26-07/2024 відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4214854. Таким чином, ТОВ «Факторинг Партнерс» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 4214854. У позовній заяві позивач стверджує, що загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором №4214854 від 13.11.2021 р., що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 32015.73 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 12921.00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 18058.73 грн.; заборгованість за комісіями - 1036.00 грн. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. 12 вересня 2025 року [PERSON] подав через канцелярію суду заяву про застосування строку позовної давності, в якій просив застосувати позовну давність, яка є підставою для відмови у позові. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 04 червня 2025 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків заяви. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 09 липня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито спрощене провадження у даній справі, призначено судове засідання з участю сторін на 11 серпня 2025 року о 10:00 год. та за клопотанням позивача зобов`язано АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надати інформацію, яка містить банківську таємницю. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 11 серпня 2025 року відкладено розгляд справи на 15 вересня 2025 року о 12:00 год. У судове засідання 15 вересня 2025 року о 12:00 год. позивач не з`явився, однак у прохальній частині позовної заяви позивач просить розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи. Поштове відправлення, адресоване [PERSON] , повернулось до суду з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою». У пункті 91-1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270 (далі - Правила), передбачено, що рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитка календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду. Працівником ПАТ «Укрпошта» на довідці про причини повернення зроблено позначку «адресат відсутній за вказаною адресою» та засвідчено його підписом з проставленням відбитка календарного штемпеля, що свідчить про додержання вимог пункту 91-1 Правил, тому суд зазначає, що за змістом пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі. Враховуючи те, що [PERSON] подав через канцелярію суду заяву про застосування строку позовної давності, в якій просив застосувати позовну давність, яка є підставою для відмови у позові, суд дійшов висновку про те, що відповідач обізнаний із розглядом даної цивільної справи. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності сторін за наявними матеріалами справи. За клопотанням позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на вказане, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що за анкетою-заявою на кредит № 4214854 від 13.11.2021, поданою [PERSON] , 13 листопада 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та відповідачем укладено договір про споживчий кредит (індивідуальна частина) № 4214854 (далі - кредитний договір). Відповідно до вказаного кредитного договору, кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п.1.3. договору надати позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п.1.2. договору а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Сума (загальний розмір) кредиту становить 14800.00 грн. у валюті: Українські гривні. Кредит надається строком на 30 днів з 13.11.2021.. Термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 13.12.2021. Загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії складають 4943.20 грн. в грошовому виразі та 3,232.00 відсотків річних у процентному значенні. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 19743.20 гривень. Комісія за надання кредиту: 1036.00 грн., яка нараховується за ставкою 7.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом: 3907.20 грн., які нараховуються за ставкою 0.88 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. (п.п. 1.1., 1.2., 1.3., 1.4.,1.5.,1.5.1, 1.5.2, 1.6. Кредитного договору) Довідкою про ідентифікацію підтверджується, що відповідач, з яким укладено кредитний договір №4214854 від 13.11.2021 ідентифікований Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан». Акцепт (договір) підписаний позичальником із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором W72737, відправленим позичальнику 13.11.2021 на номер телефону [NUMBER] . Видача кредитних коштів відповідачу згідно кредитного договору 4214854 в сумі 14800,00 грн. підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Елаєнс» від 10 січня 2025 року про успішність операції з перерахування коштів. У відповідь на ухвалу суду про витребування доказів, АТ КБ «Приват банк» надіслав поштою до суду 13.08.2025року лист від 29.07.2025 року № 20.10.0.0/7-250724/50267-БТ, в якому, серед іншого, повідомив, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] . До вищевказаного листа банком долучено виписку до рахунку № [NUMBER] за період 13-11-2021 - 23-11-2021 рр., яка містить зарахування 13.11.2021 року, в сумі 14800,00 грн. 26 липня 2024 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» укладено Договір факторингу № 26-07/2024 (далі - Договір факторингу). Відповідно до п. 2.1 договору факторингу, клієнт - первісний кредитор відступає за плату своє право грошової вимоги до боржників строк виконання зобов`язань за якою настав, або яке виникне у майбутньому у сумі 287 052 895,25 грн. (двісті вісімдесят сім мільйонів п`ятдесят дві тисячі вісімсот дев`яносто п`ять гривень 25 копійок), а фактор, здійснивши фінансування в порядку, передбаченому цим договором, приймає право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту, і стає новим кредитором за договорами про споживчий кредит, раніше укладеними між клієнтом і боржниками. 26 липня 2024 року ТОВ «Мілоан» (кредитор) та ТОВ «Факторинг Партнерс» (новий кредитор) підписали акт приймання-передачі Реєстру боржників для друку до договору факторингу № 26-07/2024 від 26 липня 2024 року, згідно якого кредитор передав, а новий кредитор прийняв Реєстр боржників кредитора від 26 липня 2024 року у кількості 21 979. Згідно реєстру боржників для друку до договору факторингу № 26-07/2024 від 26 липня 2024 року у вказаному реєстрі Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» передано заборгованість відповідача за договором № 4214854 на загальну суму 32015,73грн. Товариству з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс». Згідно розрахунку заборгованості, здійсненого позивачем, станом на 23.04.2025 відповідач має заборгованість перед позивачем на загальну суму 32015,73 грн., з яких12921,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 18058,73 грн. - заборгованість за відсотками, 1036.00 грн. - заборгованість за комісією. Доказів погашення заборгованості ані перед первісним кредитором, ані перед новим кредитором - позивачем у даній справі відповідач суду не надав. При цьому, судом встановлено, що на запит суду щодо перевірки місця реєстрації проживання відповідача, ВОМІРП/ВІС ДМС надано відповідь про те, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а відтак суд дійшов висновку, що [PERSON] на дату надходження справи до суду має прізвище " [PERSON] ". Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору та мотиви їх застосування. Зобов`язання виникають із підстав, передбачених ст.11 ЦК України, зокрема з договорів. Ч.1 ст.509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу. Ч.1 ст.610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно ч.1 ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1ст.1055 ЦК України). Із прийняттям Закону України "Про електронну комерцію" № 675-VIII (надалі - Закон №675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У ст.3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.3 ст.11 Закону № 675-VIII, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону № 675-VIII). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним (ч.5ст.11 Закону № 675-VIII). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченомуст.12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченомуст.12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6 ст.11 Закону № 675-VIII). Згідно з ч.8 ст.11 Закону № 675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеномуст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - ч.12 ст.1 Закону № 675-VIII. Статтею 12 вказаного Закону № 675-VIIIвизначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1ст. Закону України "Про електронну комерцію"). Підстави заміни кредитора у зобов`язанні визначеніст.512 ЦК України, відповідно до якої кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (ч.3ст.512 ЦК України). За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається (ст.ст.1077-1078 ЦК України). Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що свої зобов`язання перед відповідачем за договором про споживчий кредит № 4214854 від 13.11.2021, який був укладений згідно чинного законодавства, Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» виконало у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти, а в подальшому у передбачений законом спосіб передало за договором факторингу право вимоги до відповідача Товариству з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс». Щодо стягнення з відповідача суми прострочених платежів за комісією у розмірі 1036.00 грн., суд зазначає наступне. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У п.1.5.1 кредитного договору № 4214854 від 13 листопада 2021 року передбачено, що комісія за надання кредиту становить 1036,00 грн., нараховується за ставкою 7.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі передбачені цим договором у порядку, строки та терміни передбачені п.п.1.1.-1.6. та п. 2.4. цього договору (п.3.3.2. кредитного договору). Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. За приписами частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Отже, в матеріалах справи наявні докази в підтвердження обставин щодо обґрунтованості нарахування позивачем відповідачу комісії за надання кредиту у розмірі 1036,00 грн. Щодо відсутності підстав для застосування строку позовної давності. Частина перша статті 257 ЦК України передбачає загальну позовну давність тривалістю три роки. Одночасно із цим, з 12 березня 2020 року на усій території України установлений карантин із подальшим продовженням відповідними постановами його строку (пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»). Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 02 квітня 2020 року). Вищевказаний Закон доповнив розділ «Прикінцеві положення» ЦК України пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У постанові Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 (з відповідними змінами) зазначено, що на території України установлено карантин з урахуванням епідемічної ситуації в регіоні до 30 червня 2023 року. Про необхідність врахування Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», указано й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 вересня 2023 року в справі № 910/18489/20. Законом України від 08 листопада 2023 року «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» було внесені зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України: пункт 19 викладено у наступній редакції: «19. У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Закон набрав чинності 30 січня 2024 року. У справі, що переглядається, позивач звернувся в суд в межах позовної давності, визначеної частиною 1 статті 257 ЦК України, з урахуванням дії Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» та пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. Враховуючи вищезазначене, суд відхиляє доводи відповідача щодо застосування у даній справі строків позовної давності. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит (індивідуальна частина) № 4214854 від 13.11.2021 у розмірі 32015,73 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Враховуючи те, що позов задоволено повністю, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2422,40 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду із позовною заявою. Щодо стягнення з відповідача судових витрат, понесених позивачем на оплату правничої допомоги слід зазначити наступне. Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Позивач просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 13000,00 грн. У матеріалах справи наявний договір № 02-07/2024 про надання правової допомоги від 02 липня 2024 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» та адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС», згідно якого адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. Відповідно до витягу з Акту №7 про надання юридичної допомоги від 31 березня 2025 року між сторонами погоджено надання правових послуг по супроводу примусового стягнення заборгованості з відповідача на суму 13000,00 грн. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (справа "East/West Alliance Limited" проти України") від 23 січня 2014 року). Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. З урахуванням вищезазначеного, суд вважає, що обсяг витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду даної справи в сумі 13000,00 грн є завищеним, а тому, на думку суду, його слід обмежити до 8000,00 грн.

Outcome: approved