Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-18 00:00:00

20.01.2025 року позивач, ТОВ «Діджи Фінанс», звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 12.04.2021 року за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в Особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан» [PERSON] було подано Заявку на отримання кредиту № 3573098. Таким чином, відповідач уклав договір про споживчий кредит № 3573098 від 12.04.2021 року з ТОВ «Мілоан» та на підставі платіжного доручення відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 10000,00 грн. Згідно договору відступлення права вимоги сума боргу перед Новим кредитором (ТОВ «Діджи Фінанс») є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 20206,28 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 7010,00 грн.; заборгованість за відсотками становить 12496,28 грн.; заборгованість за комісійними винагородами становить 700,00 грн.; заборгованість за пенею становить 0 грн. У зв`язку з істотними порушеннями відповідачем умов договору про споживчий кредит № 3573098 від 12.04.2021 року, позивачем, який набув права грошової вимоги, на адресу відповідача, яка вказана в даному договорі, направлено досудову вимогу, в якій зазначено про відступлення права вимоги від ТОВ «МІЛОАН» до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», порядок погашення заборгованості по договору про споживчий кредит № 3573098 від 12.04.2021 року. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.01.2025 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 07.02.2025 року відповідач, [PERSON] , через свого представника - адвоката Андрущака С.В., подав до суду клопотання про витребування доказів, в якому просив витребувати у позивача, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», для дослідження під час судового розгляду оригінали письмових доказів: Договору відступлення прав вимоги від 11.11.2021 року № 12Т; реєстр прав вимоги (боржників) до Договору відступлення прав вимоги від 11.11.2021 року № 12Т, а також оригінали електронних доказів: Анкету-заяву на кредит від 12.04.2021 року № 3573098; Індивідуальну частину Договору про споживчий кредит від 12.04.2021 року № 3573098; платіжне доручення від 12.04.2021 року № 43678746. 10.02.2025 року відповідач, [PERSON] , через свого представника - адвоката Андрущака С.В., подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень послався на необґрунтованість та недоведеність позовних вимог. Зокрема зазначає, що відсутні докази укладення кредитного договору від 12.04.2021 року № 3573098 між відповідачем та ТОВ «Мілоан», надання (перерахування) ТОВ «Мілоан» відповідачу кредитних коштів у кредит за кредитним договором від 12.04.2021 року № 3573098, відступлення ТОВ «Мілоан», права вимоги до відповідача на користь позивача за Договором факторингу від 11.11.2021 № 12Т, наявність будь-якої заборгованості відповідача перед позивачем. Крім того вважав, що надані позивачем до суду копії доказів є сумнівними щодо їх достовірності або є підробленими, а тому просив виключити додатки 3, 5, 8, 10, та 12 до позову з числа доказів. Також зазначив, що твердження позивача про укладення Кредитного договору в електронній формі не містить ознак його підписання відповідачем. Крім того вважав, що позивачем не надано доказів щодо отримання відповідачем коштів у кредит на виконання умов Кредитного договору від 12.04.2021 року № 3573098. Крім того, не надано первинних бухгалтерських документів на підтвердження існування заборгованості за відповідачем перед первісним кредитором та позивачем за кредитним договором від 12.04.2021 року № 3573098. Представник відповідача зазначив, що відповідач очікує понести витрати в розмірі 5000 грн, що складаються із судових витрат на експертизи у справі. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.02.2025 року у задоволенні клопотання представника відповідача про витребування доказів відмовлено, у тому числі, у зв`язку з передчасністю такого клопотання. 17.02.2025 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач заперечує проти доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву. Зокрема, вказує, що законодавством України передбачено, що оформлення кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання Договору в паперовій формі власноручним підписом. Оскільки ТОВ «МІЛОАН» було направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при введенні якого відповідач підтверджує прийняття умов кредитного договору № 3573098 від 12.04.2021 року, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті URL: https://miloan.ua/. Позивач вважає, що надані суду докази є належними, допустимими та достатніми для підтвердження факту укладання договору про споживчий кредит між відповідачем та первісним кредитором, підтвердження факту перерахування коштів на рахунок відповідача вказаний при укладенні договору та для обґрунтування розміру заборгованості відповідача. Отже, позивачем доведено факт укладання відповідачем договору про споживчий кредит в електронній формі, обґрунтовано розмір заборгованості за вказаним договором, тому позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а відповідач намагається уникнути виконання взятих на себе зобов`язань. Відповідач розрахунок заборгованості належними та допустимими доказами не спростував, не надав власний розрахунок наявної заборгованості, в цілому заперечивши позовні вимоги. Також зазначив, що на підтвердження законності нарахування розміру заборгованості, позивачем до позовної заяви було долучено відомість про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 3573098 від 12.04.2021 року, яка сформована, підписана та надана первісним кредитором ТОВ «МІЛОАН». Позивач вказує, що відповідачем вчинялися дії на сплату комісії за пролонгацію, що свідчить про свідомі дії відповідача стосовно продовження строку користування кредитними коштами. Крім цього, за весь період перебування права вимоги за вищезазначеним договором у ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до боржника. Відтак, позивач лише просить суд стягнути із відповідача ту заборгованість за кредитним договором, яка була нарахована первісним кредитором. 19.03.2025 року відповідач, [PERSON] , через свого представника - адвоката Андрущака С.В., повторно подав до суду клопотання про витребування доказів, в якому просив витребувати у позивача, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», для дослідження під час судового розгляду оригінали письмових доказів: Договору відступлення прав вимоги від 11.11.2021 року № 12Т; реєстр прав вимоги (боржників) до Договору відступлення прав вимоги від 11.11.2021 року № 12Т, а також оригінали електронних доказів: Анкету-заяву на кредит від 12.04.2021 року № 3573098; Індивідуальну частину Договору про споживчий кредит від 12.04.2021 року № 3573098; платіжне доручення від 12.04.2021 року № 43678746. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.03.2025 року клопотання про витребування доказів задоволено; витребувано у ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» для дослідження під час судового розгляду оригінали письмових доказів: Договору відступлення прав вимоги від 11.11.2021 року № 12Т; реєстр прав вимоги (боржників) до Договору відступлення прав вимоги від 11.11.2021 року № 12Т, а також оригінали електронних доказів: Анкету-заяву на кредит від 12.04.2021 року № 3573098; Індивідуальну частину Договору про споживчий кредит від 12.04.2021 року № 3573098; платіжне доручення від 12.04.2021 року № 43678746. 28.03.2025 року від позивача, на виконання ухвали суду від 24.03.2025 року, надійшла заява з додатковими поясненнями з приводу раніше наданих доказів по справі, до якої було додано, в якості додатків, Анкету-заяву на кредит від 12.04.2021 року № 3573098, Індивідуальну частину Договору про споживчий кредит № 3573098 від 12.04.2021 року, платіжне доручення від 12.04.2021 року № 43678746. Крім цього, в даній заяві позивач просить, у разі необхідності, забезпечити огляд за місцезнаходження оригіналу Договору відступлення прав вимоги № 12Т від 11.11.2021 року та оригіналу Реєстру боржників у частині відступлення прав вимоги до [PERSON] за договором про споживчий кредит № 3573098 від 12.04.2021 року, а саме у приміщенні Броварського міськрайонного суду Київської області, відповідно до ч. 1 ст. 85 ЦПК України. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31.03.2025 року було здійснено перехід розгляду даної справи зі спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін на розгляд справи за правилами спрощеного провадження із повідомленням (викликом) сторін. 09.05.2025 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про витребування доказів, в якому просить суд витребувати у Акціонерного товариства «Універсал Банк», для дослідження під час судового розгляду: інформацію чи було емітовано на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) платіжну картку № [NUMBER] ; виписку про рух грошових коштів з карткового рахунку, відкритого до платіжної картки № [NUMBER] , що емітовано на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) за період з 12.04.2021 року по 15.04.2021 року з відображенням часу зарахування коштів. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.06.2025 року клопотання про витребування доказів задоволено; витребувано у Акціонерного товариства «Універсал Банк», для дослідження під час судового розгляду: - інформацію чи було емітовано на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) платіжну картку № [NUMBER] ; - виписку про рух грошових коштів з карткового рахунку, відкритого до платіжної картки № [NUMBER] , що емітовано на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) за період з 12.04.2021 року по 15.04.2021 року з відображенням часу зарахування коштів. 16.06.2025 року, на виконання ухвали суду від 02.06.2025 року, АТ «Універсал Банк» було надано запитувану інформацію та виписку про рух грошових коштів. В судовому засіданні представник позивача, ТОВ «Діджи Фінанс», адвокат Ліпкевич І.В. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, з підстав, які викладені в позовній заяві та відповіді на відзив. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, делегувавши повноваження на представлення своїх інтересів представнику - адвокату Андрущаку С.В. В судовому засіданні представник відповідача, [PERSON] , адвокат Андрущак С.В., проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі з підстав, які зазначені у відзиві на позовну заяву. Крім цього, під час судового засідання, яке відбувалося 09.09.2025 року, позивачем, на виконання ухвали суду від 24.03.2025 року, було надано оригінали: Договору відступлення прав вимоги від 11.11.2021 року № 12Т; реєстр прав вимоги (боржників) до Договору відступлення прав вимоги від 11.11.2021 року № 12Т, які були досліджені судом та під час їх дослідження, судом було встановлено, що копія Договору відступлення прав вимоги від 11.11.2021 року № 12Т та Витяг з реєстру прав вимоги (боржників) до Договору відступлення прав вимоги від 11.11.2021 року № 12Т відповідають їх оригіналам. Заслухавши учасників справи, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що 12.04.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] був укладений договір про споживчий кредит № 3573098, відповідно до умов якого останньому було надано кредит в сумі 10000,00 грн. зі строком повернення кредитних коштів - 30 днів, дата повернення кредиту 12.05.2021 року. Положеннями п. 1.1. Договору встановлено, що кредит надається з метою задоволення потреб позичальника, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконання обов`язків найманого працівника. Згідно п. 1.5. Договору загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 3340,00 грн в грошовому виразі та 406.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1 - 1.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позивальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом, складає 13340,00 грн. Загальні витрати позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, а також строк кредиту розраховані, виходячи з припущення, що позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться не змінним та що кредитодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі, зокрема позичальник здійснює повне погашення заборгованості в термін, вказаний в п. 1.4 Договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань. Зі змісту п. 1.5.2. Договору вбачається, що сторони погодили сплату процентів за користування кредитом в сумі 2640,00 грн, які нараховуються за ставкою 0,88 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Положеннями п. 1.6 Договору встановлено, що стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Згідно п. 1.7 Договору тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п. 2.2., 2.3 цього Договору. Відповідно до пункту 2.1. Договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на Картковий рахунок. Пунктом 2.2.1. визначено, що Позичальник сплачує Кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п 1.5.1-1.5.2 Договору, в термін (дату) вказаний в п.1.4. У випадку якщо Позичальник продовжує строк кредитування вказаний в п.1.3 Договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою, визначеною п.1.5.2. або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п.1.6 Договору, в сумі та на умовах визначених п.2.3 Договору. Згідно п. 2.2.2 Договору, нарахування Кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п.2.2.3 Договору. Пунктом 6.1. Договору визначено, що кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. У п. 6.2. Договору зазначено, що розміщені в Особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією Товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефон позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником через сайт Товариства, мобільний додаток або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру Позичальника на номер 2277. Після укладення цей кредитний договір розміщується в особистому кабінеті позичальника. Відповідно до п. 6.4., 6.5. Договору укладення Товариством кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Товариством ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. Згідно з пунктом 7.1. Договору кредитний договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту. Додатком № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 3573098 від 12.04.2021 року сторони погодили графік платежів за договором про споживчий кредит, а саме: дату платежу кредиту - 12.05.2021, суму кредиту за договором - 10000,00 грн, проценти за користування кредитом - 2640,00 грн, комісія за надання кредиту 700,00 грн., загальну вартість кредиту - 13340,00 грн. Умови кредитування, серед іншого, відображені й в паспорті споживчого кредиту. Договір про споживчий кредит № 3573098 від 12.04.2021 року підписаний відповідачем електронним цифровим підписом за допомогою одноразового ідентифікатора. Договір містить повну інформацію щодо особи позичальника, його персональні дані, номер мобільного телефону, на який було відправлено одноразовий ідентифікатор в якості аналога власноручного підпису позичальника, та його електронну пошту. Таким чином, суд дійшов висновку, що між сторонами була досягнута згода щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного цифрового підпису. Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у ТОВ «Мілоан» виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача - зобов`язання з повернення кредитних коштів. Відповідно до платіжного доручення № 43678746 від 12.04.2021 року ТОВ «Мілоан» перерахувала на рахунок [PERSON] грошові кошти у розмірі 10000,00 грн на виконання умов кредитного договору № 3573098. 11.11.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладений Договір відступлення прав вимоги № 12Т, згідно з умовами якого ТОВ «Мілоан» зобов`язується відступити ТОВ «Діджи Фінанс» права вимоги, зазначені у відповідному реєстрі прав вимоги, а ТОВ «Діджи Фінанс» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Мілоан» за плату на умовах, визначених цим договором. За умовами п. 3.1. Договору факторингу право вимоги переходить до фактора з моменту підписання сторонами цього Договору, після чого Фактор стає Новим Кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх заборгованості. З наданого позивачем Витягу з Додатку до Договору факторингу № 12Т від 11.11.2021 року вбачається, що ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 3573098 від 12.04.2021 року. 27 вересня 2024 року представник ТОВ «Діджи фінанс» Міньковська А.В. направила на адресу [PERSON] досудову вимогу, в якій запропоновано сплатити заборгованість в сумі 20206,28 грн на користь ТОВ «Діджи Фінанс» та роз`яснено, що у випадку невиконання вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» буде ініційовано заходи щодо стягнення заборгованості в судовому порядку. За правилами ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Вимогами ст. 639 ЦК України визначено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Положеннями ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» унормовано, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Правилами ч. 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» закріплено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. За змістом ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. За змістом ч. 1ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, що визначено положеннями ст. 599 ЦК України. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати розмір існуючої заборгованості. Судом встановлено, що кредитний договір № 3573098 від 12.04.2021, між [PERSON] та первісним кредитором укладено у формі електронного документу, із застосуванням електронного підпису (за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора), що підтверджується PDF файлом договору, що міститься в матеріалах справи у додатках до позову в електронному суді. Встановлено, що договір про надання кредиту підписаний [PERSON] електронним підписом одноразовими ідентифікаторами, що свідчить про укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був б укладений. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), які, відповідно до вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. Виходячи з вищенаведених положень чинного законодавства та встановлених обставин справи вбачається, що відповідачем укладено в електронній формі кредитний договір. Доводи представника відповідача про те, що позивачем не доведено підписання договору відповідачем є безпідставним та спростовується матеріалами справи. Так, у договорі про надання кредиту вказано, зокрема: ПІБ: [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , номер мобільного телефону: [NUMBER] , серія та номер паспорта: [NUMBER] . Доказів на спростування відповідності анкетних даних [PERSON] в зазначеному договорі матеріали справи не містять. Таким чином, договір про споживчий кредит № 3573098 від 12.04.2021 підписано електронним підписом, використання якого неможливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. Доказів про те, що персональні дані відповідача (ідентифікаційний номер, реквізити банківської картки на яку первісним кредитором здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону, адреса електронної пошти) були використані товариством для укладення кредитних договорів від його імені, а не ним, відповідачем до суду не надано. Доказів звернення до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій відповідач не надав, як і не оскаржував правомірність (дійсність) укладеного кредитного договору. Щодо заперечення представника відповідача про отримання [PERSON] кредитних коштів. На виконання вимог ухвали суду про витребування доказів від 02.06.2025 року АТ «Універсал Банк» надано інформацію, про те, що на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) було емітовано платіжну картку [NUMBER] . Факт перерахування кредиту у розмірі, передбаченому укладеному договорі, підтверджується випискою АТ «Універсал Банк», з якої вбачається успішне перерахування коштів в сумі 10000,00 грн. на платіжну картку клієнта [PERSON] 12.04.2021 об 07 год.14 хв., що збігається з часом, коли було підписано договір про споживчий кредит № 3573098 від 12.04.2021 року. Крім цього, факт укладання відповідачем та первісними кредиторами кредитного договору в електронній формі, та факт отримання відповідачем кредитних коштів в порядку, та на умовах, визначених кредитним договором підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та частковою сплатою коштів за кредитним договором (відомості про щоденні нарахування та погашення грошових коштів. Заперечуючи проти їх одержання, відповідач та його представник мали змогу надати суду на підтвердження своїх заперечень належні і допустимі документальні докази того, що відповідні кошти не були зараховані на картковий рахунок відповідача, вказаний у договорі, або докази того, що вказаний картковий рахунок йому не належить, адже кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Крім того, суд звертає увагу на те, що саме відповідач має доступ до свого рахунку, зазначеного в договорі, і він не був позбавлений можливості надати суду виписку зі свого рахунку на підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладених договорів у відповідні дати. При цьому, судом враховано, що позивач, з огляду на вимоги Закону України «Про банки та банківську діяльність» щодо банківської таємниці, позбавлений можливості надати такі докази самостійно. Відповідно до принципу змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст. 12 ЦПК України). Таким чином, кредитний договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами даних правочинів. Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем та його представником таких не надано, не доведено, що відповідач не використовував одноразовий ідентифікатор для підписання електронної форми кредитних договорів, що в силу положень ст. 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Таким чином, позивачем доведено факт укладання відповідачем та первісними кредиторами кредитного договору в електронній формі, та факт отримання відповідачем кредитних коштів в порядку, та на умовах, визначених кредитним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Таким чином, ТОВ «Діджи Фінанс» є новим кредитором, так як набуло право вимоги до відповідача за кредитними договорами № 3573098 від 12.04.2021, а тому вправі вимагати погашення відповідачем заборгованості згідно цього договору. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позивачем до позовної заяви надано копію Договору факторингу № 12Т від 11.11.2021 року та витяг з Додатку до Договору факторингу № 12Т від 11.11.2021 року, тоді як оригінали Договору факторингу № 12Т від 11.11.2021 року та Додатку до Договору факторингу № 12Т від 11.11.2021 року були досліджені судом у судовому засіданні, яке відбувалося 09.09.2025 року. Тому, доводи представника відповідача щодо неналежності та недостовірності доказів про відступлення права вимоги за кредитними договорами є безпідставними. Таким чином, встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що відповідач [PERSON] взяті не себе зобов`язання за укладеним кредитним договором не виконав і у передбачений в договорі строк грошові кошти та нараховані відсотки не повернув, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню в судовому порядку на користь позивача, який набув право грошової вимоги до відповідача. Однак суд не може погодитися з розрахунком заборгованості відповідача, який був наданий позивачем. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (такий правовий висновок викладений в п. 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12). За обставинами справи, погодженим строком кредитування є строк 30 днів (п. 1.3. кредитного договору). Так, у відповіді на відзив, заперечуючи проти тверджень відповідача щодо неправильно розрахунку заборгованості та нарахування відсотків, позивач зазначає, що за ініціативою відповідача, на підставі п. 2.3. кредитного договору, відбувалася пролонгація строку кредитування. Суд не погоджується з такими твердження позивача, оскільки останнім, окрім як розрахунку заборгованості, складеного первісним кредитором, ТОВ «Мілоан», інших доказів на підтвердження сплати відповідачем комісії за пролонгацію строку кредитування, у розмірах, передбачених п. 2.3.1.1. кредитного договору, суду не надано. Так, у розрахунку заборгованості, який первісний кредитор, ТОВ «Мілоан» називає відомість про щоденні нарахування та погашення, вказано, що відповідач [PERSON] здійснив наступні операції: 18.05.2021 року - сплата комісії за пролонгацію у розмірі 300 грн., 08.06.2021 року - сплата комісії за пролонгацію у розмірі 100 грн., 23.06.2021 року - сплата комісії за пролонгацію у розмірі 100 грн., 08.07.2021 року - сплата комісії за пролонгацію у розмірі 100 грн., 23.07.2021 року - сплата комісії за пролонгацію у розмірі 100 грн., 07.08.2021 року - сплата комісії за пролонгацію у розмірі 100 грн., однак доказів того, що відповідач здійснив дані операції саме в рахунок сплати комісії за пролонгацію строку кредитування, а не в рахунок погашення заборгованості за кредитом, суду не надано. Відтак, суд вважає, що позивач вправі нараховувати проценти за користування кредитом лише за період погодженого строку кредитування, а саме протягом 30 днів. Отже, за розрахунком суду, сума процентів за користування кредитом, сплати яких позивач вправі вимагати, становить 2640 грн. (10 000 грн. (тіло кредиту) х 0,88 % (стандартна процентна ставка) х 30 днів (строк кредитування). Суд відхиляє розрахунок заборгованості позивача, оскільки з нього вбачається, що проценти нараховувалися поза межами строку кредитування, чого законом не передбачено. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за комісією за надання кредиту, суд зазначає наступне. Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі) (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 21 грудня 2021 року в справі № 148/2112/19 (провадження № 61-18061св20)). Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов). У ч.1 ст.627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша Фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (ч.1 та ч. 2 ст. 633 ЦК України). Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч.1 ст.634 ЦК України). Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п. 11 ч.1 ст.1 ЗУ «Про споживче кредитування»). Тобто, споживчим є будь-який кредит наданий споживачу для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (ч.5 ст.12 ЗУ «Про споживче кредитування»). 10 червня 2017 року набув чинності ЗУ «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст ст. 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення ч. 1, ч. 2, ч. 5 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (п. 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог ЗУ «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з ч.5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що: «у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування». Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України). В даному випадку позивачем в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту та за які позивачем встановлена комісія за управління та обслуговування кредиту. Ураховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем, то вони є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування». Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23. З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що оскільки відповідачу встановлено плату за послуги позивача, які за законом повинні надаватись безоплатно, відповідні положення кредитного договору є нікчемними в силу закону, а сама комісія нараховувалася відповідачу неправомірно. Тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. Крім цього, відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості (відомості про щоденні нарахування та погашення), відповідачем [PERSON] , у період з 17.11.2020 року по 17.01.2021 року, було сплачено у рахунок погашення кредитної заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 157724 від 12.10.2020 року 8504,00 грн. Відповідно до ст. 534 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Отже, позовні вимоги про стягнення тіла кредиту в розмірі 4136,00 грн. слід задовольнити, тоді як в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Щодо розподілу судових витрат. Враховуючи результат вирішення спору,

Outcome: partial