Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

29.07.2025 позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 21 серпня 1997 року уклала шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований у Модрицькій сільській раді народних депутатів Дрогобицького району Львівської області, свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] , актовий запис №01. В шлюбі народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області по справі №442/6315/15-ц від 11.03.2016, шлюб між сторонами розірвано, та діти залишилися на вихованні матері. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області було вирішено стягувати аліменти на утримання дітей. Зазначає, що на даний час син - [PERSON] продовжує навчання та перебуває на повному утриманні позивачки. Відповідач сину [PERSON] матеріально не допомагає, грошові кошти на оплату навчання не надає. [PERSON] навчається на денному відділенні Львівського кооперативного фахового коледжу економіки і права, І рівня акредитації, за спеціальністю - фінанси, банківська справа, страхування, фондовий ринок, що підтверджується довідкою №411 від 24 червня 2025 року Львівського кооперативного фахового коледжу економіки і права. Згідно договору №509 про надання платної освітньої послуги від 16 серпня 2024 року, вартість навчання становить 42900 грн. [PERSON] жодних доходів не отримує, стипендії також не має, що підтверджується довідкою Львівського кооперативного фахового коледжу економіки та права про доходи № 412 від 24 червня 2025 року. Позивачка особисто здійснювала оплату за навчання сина, що підтверджується доданими до матеріалів справи квитанціями. На даний час є безробітною, жодних доходів не отримує, перебуває на обліку у Львівському обласному центрі зайнятості, що підтверджується довідкою №202507250047511 від 25.07.2025 року. Враховуючи те, що син навчається на стаціонарній формі навчання у навчальному закладі, не має жодного джерела доходів, а знаходиться на її утриманні, з відповідача необхідно стягнути аліменти на час навчання дитини. Зазначає, що відповідач працює за кордоном близько 2-х років. Дохід який отримують закордоном є значно вищим, ніж на території України, що є загально відомим фактом, який не потребує підтвердження. За таких обставин вважає, що відповідач має можливість виконувати покладений на нього чинним законодавством та моральними принципами обов`язок батька, та здійснювати гідну матеріальну допомогу для утримання та забезпечення належного рівня життя та розвитку сину. Просить стягнути з відповідача на її користь половину додаткових витрат понесених нею як матір`ю дитини на оплату навчання сина [PERSON] в розмірі - 21 450 грн. та стягувати із [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітньої дитини сина [PERSON] у твердій грошовій сумі 15000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до закінчення навчання, але не більш як до досягнення 23-х річного віку. Ухвалою від 29.07.2025 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 26.08.2025, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. 25.08.2025 відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву та докази його направлення позивачу (а.с. 23-32). Зазначає, що доводи відповідачки про те, що він працює за кордоном є надуманими і нічим не підтвердженими. Вказує, що після розірвання шлюбу, він одружився з [PERSON] і [INFO] у них народився син [PERSON] . З початку ворожого вторгнення він був мобілізований і проходив військову службу. Звільнений з військової служби у зв`язку із встановленням його дружині ІІІ групи інвалідності загального захворювання. На даний час змушений допомагати дружині з доглядом за малолітнім сином, оскільки через захворювання хребта вона не взмозі його належно здійснювати. Дохід його сім`ї складається із заощаджень отриманого ним грошового забезпечення, державної допомоги при народженні дитини і пенсії дружини по інвалідності, а тому не має можливості сплачувати позивачці аліменти у визначеному нею розмірі. Крім цього, звертає увагу, що позивачка не працює лише 3 останні місяці, проте, є працездатною, а тому взмозі працевлаштуватись. Разом з тим, не заперечує щодо необхідності надання матеріальної допомоги синові і стягнення з нього аліментів на повнолітнього сина в розмірі по 3000 грн. щомісячно. Щодо оплати\~за освітні\~послуги за\~навчання сина\~на суму\~42900,00\~грн,\~звернув увагу\~суду на\~те,\~що навчання\~у вищих\~навчальних закладах\~для здобуття\~професійної освіти\~не відноситься\~до тих\~особливих обставин,\~які передбачають\~можливість стягнення\~додаткових витрат\~з батьків\~на утримання\~дитини (постанова\~Верховного Суду\~від 26.09.2018\~у справі\~№569/6838/15-ц).\~Тому вказані\~витрати не\~відносяться до\~додаткових витрат\~на дитину\~у відповідності\~до вимог\~ст.\~185\~СК України). Крім цього, вказує, що позивач просить стягнути з відповідача половину оплати вартості навчання, проте, беручи до уваги тривалість навчання 22 місяці (з 01.09.2024 по 30.06.2026), загальну вартість навчання - 42900 грн., а відтак, щомісячні витрати на оплату навчання складають 1950 грн., половина з якої у розмірі 975 грн. відповідно покривалася сплачуваними ним аліментами. Враховуючи практику судів, беручи до уваги те, що витрати на навчання не відносяться до додаткових витрат на дитину у відповідності до вимог ст. 185 СК України, вважає що такі не підлягають стягненню з нього як відповідача. Ухвалою від 26.08.2025 розгляд справи відкладено на 22.09.2025 для надання можливості позивачу подати відповідь на відзив, про що належним чином повідомлено сторони (а.с.35, 37-38). Відзив позивачем отримано 04.09.2025 (а.с. 23, 36), відповіді на відзив від позивача у визначений ухвалою про відкриття провадження строк не надходило, строк на подання відповіді на відзив закінчився 10.09.2025. 22.09.2025 від представника відповідача адвоката Зазуляк Й.М. подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та відкладення розгляду справи у зв`язку з наміром позивача подати додаткові докази на спростування позиції відповідача та клопотання про витребування доказів. Вирішуючи зазначене клопотання, суд виходить з того, що підстави для відкладення розгляду справи визначені у ст. ст. 223, 240 ЦПК України, якими не передбачено обов`язку суду відкладати такий розгляд з наведених представником відповідача підстав. При цьому, суд враховує, що ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29.07.2025 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження без виклику сторін на 26.08.2025. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подачі відзиву на позовну заяву і такий відповідачем подано 25.08.2025 (перший робочий день після вихідного). Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив. Як зазначено вище, відзив позивачем отримано 04.09.2025 (а.с. 23, 36), відповіді на відзив від позивача у визначений ухвалою про відкриття провадження строк не надходило, строк на подання відповіді на відзив закінчився 10.09.2025. Крім цього, відповідач не заявляла про неможливість подавати такий а також не подавала жодних клопотань про поновлення їй процесуального строку для його подання. Подання будь-яких доказів чи клопотань поза межами такого строку не передбачено. Разом з тим, зважаючи на категорію даної справи, строки її розгляду, підстав для відкладення розгляду справи суд не вбачає. Отже, з огляду на неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності до частини 5 статті 279 ЦПК України. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ч. 3 ст. 12, ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову. Матеріалами справи встановлено і сторонами не оспорюється, що відповідач [PERSON] є батьком, а [PERSON] - матір`ю для [PERSON] , [INFO] , а.с. 10. Отже, [INFO] [PERSON] Досяг повноліття. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області у справі №442/6315-15-ц від 11.03.2016, було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , залишено на вихованні у матері, а.с. 9. Разом з тим, звертаючись до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину, [PERSON] зазначала, що: згідно договору №509-ОП від 16.08.2024 та договору №509 від 16.08.2024, [PERSON] вступив на денну форму навчання до Львівського кооперативного фахового коледж економіки і права, за спеціальністю «072 Фінанси, банківська справа, страхування та фондовий ринок» строком на 2 роки з 01.09.2024 по 30.06.2026. Вартість платної освітньої послуги за два роки навчання становить - 42900 гривень. Вартість за перший курс навчання 19800 грн., які позивачкою сплачено згідно квитанції від 13.01.2025 на суму 3200 грн. та 8300 грн., від 13.08.2024 на суму 8300 грн. Вартість за другий курс навчання 23100 грн., 10000 грн. з яких сплачено позивачкою згідно квитанції від 14.07.2025 (а.с. 15-16). Таким чином, як зазначає позивач, загальна сума додаткових витрат на спільного сина [PERSON] за період з 01.09.2024 по 30.06.2026 становить 42900 грн. Відтак, позивач просила стягнути з відповідача половину суми додаткових витрат понесених позивачем на спільного сина [PERSON] у розмірі 21450,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частинами 1 і 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Заперечуючи з приводу позову, відповідач посилається на те, що позивач не навела особливих обставин, які б свідчили про необхідність стягнення з відповідача додаткових витрат, які викликані розвитком здібностей дитини, хворобою, каліцтвом тощо, з чим суд не погоджується з урахуванням наступного. Як зазначено вище, відповідно до договору №509-ОП від 16.08.2024 та договору №509 від 16.08.2024, [PERSON] вступив на денну форму навчання до Львівського кооперативного фахового коледж економіки і права, за спеціальністю «072 Фінанси, банківська справа, страхування та фондовий ринок» строком на 2 роки з 01.09.2024 по 30.06.2026. Вартість платної освітньої послуги за два роки навчання становить - 42900 гривень. Вартість за перший курс навчання 19800 грн., Вартість за другий курс навчання 23100 грн. (а.с. 15-16). [PERSON] , за умовами договору є замовником і взяла на себе зобов`язання щодо оплати за освітні послуги. Правовідносини з виконання батьками обов`язку по утриманню своїх дітей врегульовані нормами СК України (глава 15, глава 16). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 181 цього Кодексу способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями ст. ст. 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (ст.ст. 180, 183 цього Кодексу); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (ст. 185 СК України); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (ст. 198 СК України). Сімейне законодавство виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Отже, виходячи з аналізу ст. 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Зазначений висновок суду ґрунтується також на правовій позиції Верхового Суду України, висловленій 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15, відповідно якої, виходячи з аналізу ст. 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. При цьому, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Також суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав. Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №183/1679/17 (провадження №61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі №756/4947/17-ц (провадження №61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі №521/16268/18 (провадження №61-20458св19). [PERSON] , будучи студентом І курсу Львівського кооперативного фахового коледжу економіки і права, був неповнолітнім, отже витрати на оплату його навчання за перший курс навчання в розмірі 19800 грн. слід віднести до додаткових витрат батьків, необхідних для розвитку дитини. Разом з тим, [INFO] [PERSON] досяг повноліття, а відтак, витрати на оплату його навчання після досягнення повноліття, не відноситься до додаткових витрат і можуть бути компенсовані шляхом пред`явлення позову про стягнення аліментів на повнолітню дитину у зв`язку з навчанням. Вказане повністю узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 28 лютого 2019 року у справі №466/532/16-ц. Таким чином, суд вважає, що на користь позивачки підлягає стягненню половина понесених витрат на оплату навчання неповнолітньої дитини за перший курс навчання в сумі 9900 грн. При цьому, суд виходить з того, що вартість навчання становить - 42900 гривень, вартість за перший курс навчання 19800 грн. (половина 19800/2=9900). Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача аліментів на повнолітню дитину, суд виходить з того, що правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів. Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Тож стягнення із батьків аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). При визначенні розміру аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За вказаних обставин, враховуючи, що повнолітній син сторін навчається на денній платній формі навчання, відтак не має змоги влаштуватись на роботу, в той же час потребує коштів на оплату навчання за ІІ курс, вартість якого складає 23100 грн., придбання одягу, взуття, харчування, засобів гігієни, підручників, оплату проїзду в громадському транспорті, тому батьки несуть обов`язок із її утримання. В той же час, доказів щодо розміру своїх доходів відповідачем не надано. При цьому відповідач являється учасником бойових дій, має на утриманні малолітню дитину і дружину, яка є інвалідом ІІІ групи (а.с. 29-32). Доказів щодо понесених витрат на утримання своєї сім"ї відповідач не надав. Проте відповідач є працездатною особою, та взмозі працевлаштуватись на будь-яку некваліфіковану роботу і отримувати дохід, розмір якого не може бути меншим 8000 грн. за таких обставин відповідач зможе надавати синові матеріальне утримання для забезпечення реалізації ним\~права на\~освіту,\~який узгоджується\~із соціальною\~спрямованістю держави\~та моральними\~засадами суспільства. Разом з тим, суд приймає до уваги, що позивачем не обґрунтовано належним чином заявлений нею розмір аліментів у сумі по 15000 грн., а перебування відповідача за кордоном не свідчить про отримання ним доходів, який би дозволяв сплачувати позивачці аліменти у визначеному нею розмірі. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд відповідно до\~статті 200 СК України, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стягувача та платника аліментів; наявність в матеріалах справи доказів про наявність у відповідача інших малолітніх дітей, дружини-інваліда ІІІ групи, а також вимоги розумності і справедливості. Відтак суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання в твердій грошовій сумі в розмірі по 3200 грн. щомісячно, починаючи з 29.07.2025 і до закінчення сином навчання у Львівському кооперативному фаховому коледжі економіки і права, але не довше, ніж до досягнення ним 23 років. Доказів того, що сплата аліментів у заявленому розмірі поставить його у скрутне матеріальне становище відповідач до суду не надав. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 1211,20 грн. При цьому, суд враховує, що відповідач, хоч і являється учасником бойових дій, проте, не звільнений від сплати судового збору в даній категорії справ. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до\~статті 430 ЦПК України\~рішення в частині стягнення суми платежів за один місяць слід допустити до негайного виконання. На підставі викладеного,

Outcome: approved