Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-18 00:00:00

Адвокат Сергеєва С.А., в інтересах позивача [PERSON] звернулася до Миколаївської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, третя особа - Перша Івано Франківська державна нотаріальна контора, про визнання права власності, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] [PERSON] . Після смерті матері відкрилась спадщина у виді рухомого та нерухомого майна, в тому числі земельної ділянки загальною площею 0,0962 га, кадастровий номер земельної ділянки 1414170300:01:005:0355, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на якій розташований житловий будинок, який [PERSON] успадкував після смерті матері та отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом. Для отримання Свідоцтва про спадщину за законом на земельну ділянку позивачем було надано нотаріусу Державний акт на право власності на землю на ім`я спадкодавця, однак 26.10.2023 державним нотаріусом Першої Івано Франківської державної нотаріальної контори було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що позивачем представлений витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, цільове призначення в якому вказано « для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва», в той час коли в Державному акті на право власності на земельну призначення земельної ділянки вказано «для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд», що на думку нотаріуса унеможливлює вчинення нотаріальної дії через суперечність у представлених документах. Самостійно він не може виправити дану помилку, оскільки власник земельної ділянки померла, тому вимушений звернутися до суду з даним позовом. Просить суд, визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] на земельну ділянку, кадастровий номер 1414170300:01:005:0355, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,0962 га. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Сергеєва С.А.., у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Адвокат до суду надала Заяву, в якій просила суд розглянути справу без її участі та участі позивача, та задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача Миколаївської міської\~військової адміністрації\~Краматорського району\~Донецької області - Макарова Г.М., до суду надала заяву, в якій просить суд розглянути справу у її відсутності. Рішення просила ухвалити на розсуд суду у відповідності до вимог діючого законодавства України. Представник третьої особи - Перша Івано Франківська державна нотаріальна контора в усудове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування підлягають задоволенню повністю з огляду на їх законність та обґрунтованість. Згідно до\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року, заява № 18390/91 вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. Згідно до\~ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 392 Цивільного кодексу України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі\~ст. 16 Цивільного кодексу України\~способом захисту цивільних прав є визнання права. В судовому засіданні встановлено, та підтверджено Державним Актом на право власності на земельну ділянку, серія ЯМ №811631, що [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка, площею 0,0962 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 1414170300:01:005:0355, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Також з Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 11.09.2023 року №НВ-001848292023, вбачається, що земельна ділянка, розташована за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 1414170300:01:005:0355, категорія земель землі житлової та громадської забудови, вказано вид цільового призначення земельної ділянки «для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва», власником земельної ділянки є [PERSON] на підставі рішення органу місцевого самоврядування Миколаївська міська рада 23.05.2002 №65, державний акт від 24.12.2012 ЯМ №811631. [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті [PERSON] 26 жовтня 2023 року в Першій Івано - Франківській державній нотаріальній конторі отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими та побутовими будовами та спорудами, який розташовано за адресою: [ADDRESS] . Також, державним нотаріусом Першої Івано Франківської державної нотаріальної контори було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що позивачем представлений витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, цільове призначення в якому вказано « для індивідуального жилого, гаражного і дачного будівництва», в той час коли в Державному акті на право власності на земельну призначення земельної ділянки вказано «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», що на думку нотаріуса унеможливлює вчинення нотаріальної дії через суперечність у представлених документах. Згідно до п.3.1 Постанови Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» «Відповідно до\~ст.\~67\~Закону України\~«Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. \~Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. \~Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Відповідно до ч.1\~ст. 1298 ЦК України\~свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця». Спадкова справа після смерті [PERSON] , померлої [INFO] заведена державним нотаріусом Першої Івано Франківської державної нотаріальної контори Фединою А.М. Проте, у встановленому нотаріальному порядку позивач не може оформити право власності на земельну ділянку, площею 0.0962 га, кадастровий номер 1414170300:01:005:0355, що розташована за адресою: [ADDRESS] , оскільки у Витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, цільове призначення в вказано «для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва», в той час коли в Державному акті на право власності на земельну призначення земельної ділянки вказано «для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд», У зв`язку з цим, 26 жовтня 2023 року державним нотаріусом Першої Івано Франківської державної нотаріальної контори Фединою А.М. було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] матері - [PERSON] на земельну ділянку, площею 0.0962 га, кадастровий номер 1414170300:01:005:0355, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст.\~1216,\~1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 5\~ст. 1268 ЦК України\~та п. 3.14 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених\~Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5\~із наступними змінами та доповненнями незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, прийняття і відмова від прийняття спадщини може мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Вказане також підтверджене і роз`ясненнями, наданими у п. 1 Узагальненої судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, зі змісту якого вбачається, що відповідно до норм ч. 5\~ст. 1268 ЦК України\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3\~ст. 1296 ЦК України\~відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України\~встановлено обов`язки спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті\~1296,\~1297 ЦК) та/або не здійснив його державної реєстрації (а.с.1299\~ЦК України). Захист прав громадян та юридичних осіб на нерухоме майно, здійснюється відповідно до ст. ст.\~15,\~16 ЦК України,\~шляхом визнання прав. Відповідно до 392\~ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті\~15\~та статті\~392 ЦК\~власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Відповідно до п. 3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 оскільки спір про визнання права власності на нерухоме майно - є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності\~відповідна територіальна громада. Умови для отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі в позивача немає, тому, відповідно до п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~його вимога про визнання права на спадщину підлягає судовому розгляду. Згідно з\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 2ст. 373\~ЦК України\~право власності на землю гарантується\~Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Статтею 116ЗК України\~передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених\~Конституцією України,Земельним кодексом\~та іншими законами України, що регулюють земельні відносини. Частиною 1\~ст. 81 ЗК України\~передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі- продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до ч.2, 5\~ст.158 ЗК Українивиключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органу місцевого самоврядування спір вирішується у судовому порядку. Згідно зі\~статтею 125 ЗК України\~право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. За положеннями\~статті 152 ЗК України\~власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Статтею 1297 ЦК\~встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. Так, в судовому засіданні, на підставі зібраних судом доказів, встановлено, що [PERSON] , прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за законом у передбачений законом строк, отримав Свідоцтво про право на спадщину на будинок, однак його право на спадщину на земельну ділянку не визнається, що є, відповідно до п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»,\~правовою підставою звернення до суду, відповідно до вимог\~ст. 392 ЦК України. Суд вважає підтвердженим, що за життя [PERSON] була власником земельної ділянки площею 0,0962 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 1414170300:01:005:0355, саме з цільовим призначенням земельної ділянки «для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд», оскільки на цій земельній ділянці розташований саме житловий будинок, а не дачний, який [PERSON] отримав у спадщину, що свідчить Свідоцтво про право на спадщину від 26.10.2023, а тому за [PERSON] варто визнати право власності на земельну ділянку, не змінюючи при цьому цільового призначення, яке вказано в Державному Акті на право власності на земельну ділянку, серія ЯМ №811631 «для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд». Умов для отримання Свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку у нотаріальній конторі у позивача немає, тому, відповідно до п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування»\~його вимога про визнання права на спадщину підлягає судовому розгляду та підлягає задоволенню. Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті\~15 та статті\~392 ЦК\~власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. На підставі викладеного,

Outcome: approved