Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-18 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики №2107355856601. Позов обґрунтований тим, що 14.03.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] укладено договір №2107355856601 за умовами якого позичальник отримала кредитні кошти у розмірі 3900 грн. Свої зобов`язання за вказаним договором відповідач не виконує, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. 01.12.2021 ТОВ «Служба миттєвого кредитування» на підставі договору №1-12 відступила на користь ТОВ «Вердикт капітал» права вимоги за кредитними договорами , в тому числі за договором №2107355856601. 10.03.2023 було укладено договір №10-03/2023/01 відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором №2107355856601. Позивач наполягає, що відповідач належним чином свої зобов`язання ні перед ним ні перед попередніми кредиторами не виконує, суму позики, а також нараховані відсотки не погашає, в результаті чого загальний розмір заборгованості за договором №2107355856601 від 14.03.2021р. становить 62\~868 грн. 39 коп. з яких 3900 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням; 58\~968 грн. 39 коп.. Однак позивач, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності просить стягнути із відповідача заборгованість за вказаним вище договором у розмірі 41\~331 грн. 03 коп., з яких: - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 3900 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 37\~431 грн. 03 коп.. Також позивач просить стягнути із відповідача на свою користь понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 3028 грн. та 13 000 грн. витрат на правову допомогу. Ухвалою судді від 10.10.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, надано термін відповідачу для подання відзиву на позовну заяву. У січні 2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача, адвокат Сизько Д.Б. заперечував проти задоволення позовних вимог вказуючи, що позивачем не доведено того, що саме відповідач уклала договір №2107355856601 від 14.03.2021 року та що на рахунок відповідача було перераховано кошти, які вказані у кредитному договорі, отже відсутні підстави для задоволення позову. Крім того, представник відповідача наполягає, що належних розрахунків розміру заборгованості позивачем не надано, сама сума боргу визначена позивачем довільно, а тому є недоведеною. Строк кредитування за договором №2107355856601 від 14.03.2021 становить 16 днів, а тому нарахування відсотків після закінчення такого строку суперечить умовам кредитування і нормам ст. 1048 ЦК України, відтак сторона відповідача вважає, що відсотки за прострочення виконання зобов`язання нараховані поза строком кредитування, а тому такі вимоги задоволені бути не можуть. Також представник відповідача заявлені витрати на правову допомогу вважав завищеними та враховуючи фінансовий стан відповідача, тривалу війну в країні просив у разі задоволення позовних вимог не стягувати із відповідача такі витрати. Представником позивача у січні 2025 надано суду відповідь на відзив, згідно якого у випадку незгоди відповідача із розрахунком заборгованості позивача, відповідач повинен надати свій «контррозрахунок», чого зроблено не було. Відповідач погодилася з усіма умовами кредитного договору, підписала його шляхом накладення ЕПОІ, отримала грошові кошти та користується ними. Доказом перерахунку грошових коштів позивача є долучена до позовної заяви копія платіжної інструкції ТОВ «Фінансова компанія «Вей фор пей» від 01.08.2024 про перерахунок 3900 грн. на номер картки [NUMBER] , де зазначений номер платежу та дата платежу за вказаним кредитним договором, а саме №2107355856601 від 14.03.2021. Отримавши грошові кошти відповідач не намагалася їх повернути, не ініціювала спір про недійсність договору для захисту цивільних прав та інтересів, тощо. Щодо витрат на правову допомогу, вказував, що доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, однак відповідачем не доведено не співмірність таких витрат, а тому останні підлягають стягненню із відповідача у повному обсязі. Позивач у судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві розгляд справи просив проводити за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач та його представник у судові засідання, не з`явились, однак від представника відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що\~14.03.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] укладено договір № 2107355856601. Відповідно до п. 1.1 договору товариство зобов`язалося надати позичальнику кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається в заяві-анкеті та складає 3 900, 00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов договору, його додатків та правил. Відповідно до п. 1.9 договору граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору) 1 рік. Згідно п. 1.4 договору проценти за користування кредитом розраховуються відповідно до суми кредиту за кожний день користування протягом фактичного строку користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту в наступному розмірі: а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4 а; в) починаючи з 15 дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною в п. 1.4 б; г) починаючи з 30 дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1,4 в. д) тип процентної ставки фіксована. На виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 3 900, 00 грн., що стверджується листом ТОВ ФК «Вей фор пей» від 01.08.2024, згідно якого на підставі укладеного між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ ФК «Вей фор пей» здійснено переказ грошових коштів на карту [NUMBER] , час запиту : 14.03.2021, номер договору згідно інформації від кредитора 2107355856601; сума 3\~900. Відповідно до п. 1.5, 1.6 договору у разі підписання електронного договору, договір буде вважатися укладеним в письмовій формі з дати прийняття (акцепту) позичальником пропозиції (оферти) товариства. Датою прийняття та підписання кредитного договору (всіх без виключення його складових, а саме: цього договору, самої заяви-анкети, правил, паспорту кредиту, повідомлення суб`єкта персональних даних про його права, визначені Законом України «Про захист персональних даних», мету збору даних, склад та зміст зібраних персональних даних, та осіб, яким передаються його персональні дані) вважається дата складання та підписання сторонами заяви-анкети. Заява-анкета підписується сторонами шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та вимог Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис. Відповідно до п. 4.3 договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством у разі укладення електронного договору в якості підпису сторін буде використовуватися електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис. Відповідно до п. 4.4 договору, підписуючи цей договір із застосуванням процедури підпису, зазначеної у п. 4.3 цього договору, сторони усвідомлюють та підтверджують, що відповідно до ст. 639 та ст. 1055 ЦК України цей договір укладений сторонами у письмовій формі з дотриманням всіх вимог діючого законодавства України щодо процедури укладення та підписання договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем. Згідно умов договору позивальник несе певну відповідальність, а саме п.3.3 договору передбачено, що у разі порушення позичальником своїх зобов`язань щодо погашення/оплати суми кредиту та процентів за користування ним, товариство має право нараховувати позичальнику пеню у розмірі 1% від неповернутої частини суми кредиту та процентів за користування ним за кожний день прострочення повернення (перевищення строку повернення) заборгованості з урахуванням наступних обмежень: Як вбачається із наданих позивачем доказів, а саме вказаного договору, заяви-анкети до кредитного договору, а також графіку платежів, вказані документи підписані одноразовим ідентифікатором - Y9. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Згідно зі ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Вказані правові висновки щодо укладення договору в електронній формі викладені у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19. Відповідно до ст.ст.509-510, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Загальними умовами зобов`язання є те, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. (ст.525, 625 ЦК України). Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст.612 ЦК України). 01.12.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір № 1-12, відповідно до якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором №2107355856601. Згідно з договором про відступлення права вимоги № 10-03/2023 від 10.03.2023, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників за кредитними договорами ТОВ «Коллект Центр», у тому числі за договором №2107355856601. Відступлення прав вимоги стверджується вказаними вище договорами, а також доданими до матеріалів справи копіями реєстрів боржників, які посвідчені сторонами договору. Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема п. 1 ч. 1 цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі, виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За приписами ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України). Враховуючи вищевикладене, позивач на підтвердження своїх вимог надав суду належні докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, що позивач набув права вимоги до відповідача за кредитним договором. Крім того, вказані договори факторингу відповідачем в судовому порядку не оскаржувалися, є чинними, а отже право вимоги за договором \~про надання фінансових послуг №2107355856601 «Стандартний» від 14.03.2021\~ перейшло до ТОВ «Коллект Центр» на законних підставах. Такий договір факторингу сторонами не розривався, тому підлягає до виконання. Надаючи правову оцінку вказаним правовідносинам, суд зазначає наступне. З досліджених судом доказів встановлено, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Оскільки даний договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та [PERSON] підписала його електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), то без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21). Отже, із наведеного слідує, що відповідач уклав із ТОВ «Служба миттєвого кредитування» електронний договір та підписав такий у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» (електронним підписом одноразовим ідентифікатором Y9), а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Доводи відповідача, що кредитний договір ним не укладався, оскільки вказаний договір не містить його підпису, а позивачем не доведено підписання кредитного договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відхиляються судом та спростовуються матеріалами справи, зокрема наявними в матеріалах справи доказами: договором про надання фінансових послуг №2107355856601 «Стандартний» від 14.03.2021, Додатком № 1 до кредитного договору, заявою-анкетою ( для отримання кредиту), Додатком №2 до кредитного договору Графік платежів, Додатком № 3 паспорт споживчого кредитування, які\~були підписані шляхом електронного підпису одноразовим ідентифікатором\~Y9, також в договорі міститься контактна інформація відповідача, яка співпадає із інформацією, яка зазначена [PERSON] у відзиві на позовну заяву. Виконання ТОВ «Служба миттєвого кредитування» обов`язку щодо надання грошових коштів підтверджується листом ТОВ ФК «Вей фор пей» від 01.08.2024, згідно якого на підставі укладеного між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ ФК «Вей фор пей» 14.03.2021 здійснено переказ грошових коштів на карту, яка належить позичальнику [NUMBER] у розмірі 3 900, 00 грн. Крім вказаного судом за клопотанням представника позивача було витребувано з банку інформацію про платіжну картку, видану АТ КБ «Приватбанк» [PERSON] , рух коштів по ній та інформацію щодо фінансового номеру телефону. Згідно листа АТ КБ «Приватбанк» від 13.04.2025 за №20.1.0.0.0/7-250407/99340-БТ на ім`я [PERSON] в банку емітовано картку № [NUMBER] . Також банком до вказаного листа додано виписку по рахунку [PERSON] за період з 14.013.2021 по 24.03.2021, з якого вбачається що 14.03.2021 р. на вказану картку здійснено зарахування переказу у розмірі 3\~900 грн., що відповідає вказаній вище інформації, яка була надана ТОВ ФК «Вей фор пей». Відтак безпідставними є доводи скаржника про те, що позивачем не надано доказів \~перерахування коштів на рахунок відповідача, оскільки у анкеті-заяві (для отримання кредиту) Додаток № 1 до кредитного договору, відповідачем зазначено номер його карткового рахунку № [NUMBER] , такий номер картки зазначено відповідачем і при реєстрації у системі ТОВ «Служба миттєвого кредитування», що стверджується доданою до позовної заяви Інформацією щодо порядку (процедури), хронологія дій щодо укладення електронного договору, вчинених Товариством та Заявником в інформаційно-телекомунікаційній системі і такий номер картки зазначений у Виписці по рахунку приватного клієнта, наданого АТ КБ «Приватбанк». Отже, із наведеного слідує, що кредитні кошти позичальнику надавалися згідно умов укладеного договору про надання фінансових послуг №2107355856601 «Стандартний», зобов`язання відповідачем належним чином виконані не були, тому існує заборгованість, яка відповідачем не спростована. Представником відповідача розмір заборгованості оспорюється в частині розрахунків заборгованості за відсотками, який, на його думку, розраховано невірно, оскільки умовами договору в п. 1.3 визначено орієнтовний строк повернення кредиту, а саме 16 днів. Разом із тим відповідачем не враховано, що згідно п. 1.2 договору кредит надається на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є його невід`ємною частиною. Відповідно до заяви-анкети [PERSON] , орієнтовний строк повернення кредиту 16 днів з моменту отримання кредиту. Кредит отримано на строк 365 днів з правом повернення та сплати процентів у розмірі 1248.00 грн. Згідно з п. 1.3 договору орієнтовний строк повернення кредиту 16 днів з моменту отримання кредиту. Пунктом 1.4.1 договору визначено, що нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 16 день з моменту отримання кредиту, в сумі, що нараховано за фактичний строк користування кредитом на дату сплати. Пунктом 1.4.2. договору встановлено, що в разі, якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 16 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом. Граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору): 1 рік (п. 1.9 договору). На підставі наведеного, враховуючи принцип свободи договору, передбачений ст.6, 627 ЦК України, сторони на власний розсуд визначили орієнтовний строк повернення кредиту у 16 днів, а також граничний строк кредитування в 1 рік. Відтак суд приходить до переконання, що кредитодавець правомірно нарахував заборгованість по відсоткам за змінюваною відсотковою ставкою саме за рік, тобто в межах строку кредитування та на підставі умов кредитного договору. Згідно наданого розрахунку, загальна заборгованість за кредитним договором складала 62\~868 грн. 39 коп., однак позивач визначив позовні вимоги у розмірі 41\~331 грн. 03 коп., з яких заборгованість за основним зобов`язанням 3900 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 37\~431 грн. 03 коп. Розмір такого нарахування не перевищує розміру загальної заборгованості, яка виникла у відповідача під час строку кредитування, тому суд вважає за можливе стягнути вказану суму заборгованості з відповідача на користь позивача. Суд відхиляє аргументи сторони відповідача про те, що\~ позивач не довів розміру заборгованості, так як сам по собі розрахунок не є належним доказом невиконання грошових зобов`язань, а відповідних первинних бухгалтерських документів надано не було, оскільки заявлене до стягнення сума боргу підтверджується умовами кредитування, погодженими позичальником, а саме сумою коштів, отриманою в кредит, розміром відсотків за користування кредитними коштами та періодом для їх нарахування. Таким чином, суд, дослідивши письмові докази в справі, дійшов висновку, що відповідач допустила порушення зобов`язань, встановлених договором, які порушили права позивача, доказів належного виконання кредитного договору не надала, а тому, позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Щодо судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої\~статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з вимогами частин першої-п`ятої\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною першою\~статті 141 ЦПК України\~визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 грудня 2021 року у справі № 927/237/20). При зверненні до суду з даним позовом, ТОВ «Коллект Центр» у позовній заяві просило суд стягнути з відповідача на його користь понесені витрати на правову допомогу в розмірі 13 000,00 грн. На підтвердження витрат на правову допомогу до позовної заяви долучено копію договору від 01 липня 2024 року між адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» та ТОВ «Коллект Центр» про надання правової допомоги. Згідно з заявкою на надання юридичної допомоги №445 від 05.07.2024 вартість послуг складає 13 000,00 грн. Згідно витягу з акту № 2 про надання юридичної допомоги від 05.09.2024, вартість наданих послуг склала 13 000 грн.. Умовами Договору №01-07/2024 про надання правової допомоги від 01 липня 2024 року, сторони погодили, що Адвокатське об`єднання надає клієнту правову інформацію, консультації і роз`яснення з правових питань, правового супроводу захисту інтересів, а також складення заяв, скарг, заперечень, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновлення в разі порушення (п. 2.1.1 Договору). Розділом 4 Договору сторони визначили вартість послуг та порядок прийняття наданих послуг, зокрема п. 4.5 договору визначили, що сума, визначена в Акті про надання юридичної допомоги, є гонораром Адвокатського Об`єднання за надання юридичної допомоги та поверненню не підлягає. Згідно Витягу з акту № 2 про надання юридичної допомоги від 05.09.2024, сторони погодили надання правових послуг Адвокатського Об`єднання, а саме: надання усної консультації з вивченням документів ( 2 год) вартість становить 4 000,00 грн, складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду ( 3 год) варість становить 9 000,00 грн. Надані стороною позивача документи відповідно до положень ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України\~є належними доказами понесення ТОВ «Коллект Центр» витрат на професійну правничу допомогу у даній справі у суді першої інстанції. Заперечуючи проти розміру заявлених витрат на правничу допомогу, відповідач у відзиві на позовну заяву вказав про те, що розмір витрат на правничу допомогу є завищеним. Отже,\~відповідач скористався своїм процесуальним правом на звернення до суду із клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги. Ознайомившись з поданими до суду документами на підтвердження витрат на правничу допомогу, суд зауважує, що заявлена до стягнення сума за виконану Адвокатським Об`єднанням роботу, є завищеною, оскільки дана справа не є справою великої складності, тому підготовка до цієї справи в суді першої інстанцій не вимагала великого обсягу юридичної й технічної роботи. Відповідно до положень ст. 59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04). Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду\~\~ від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року\~\~у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), у додатковій постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі №\~756/8257/15. У постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі №211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17) та від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved