Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

26.05.2025 року до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області звернувся представник позивача адвокат Коваленко Я.О. в інтересах [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна. У позовній заяві представник позивача посилався на те, що 17 листопада 2006 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 18.01.2021 року по справі №172/802/20, яке набрало законної сили 18.02.2021 року, шлюб між сторонами було розірвано. 03 травня 2007 року позивач в інтересах сім`ї, з метою придбання житла та його ремонту, уклала з Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» договір про надання споживчого кредиту № 1114848400, згідно з п. 1.1. якого Банк зобов`язався надати Позивальнику однією сумою, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 21000,00 (двадцять одна тисяча) швейцарських франків та сплатити проценти за його користуванням шляхом внесення ануїтентних платежів в порядку і на умовах, визначених цим Договором. У той же день, 03 травня 2007 року, після отримання грошових коштів від банку, позивач уклала з [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу майна квартири. Відповідно до п.1 договору купівлі-продажу від 03.05.2007 року продавці передають у власність, а покупець приймає та зобов`язується оплатити квартиру під номером [ADDRESS] . Згідно речення 3 п. 7 договору купівлі-продажу покупець стверджує, що на момент придбання квартири перебуває у шлюбі і витрачає на її купівлю спільні подружні кошти, за згодою чоловіка [PERSON] . 03 травня 2007 року право власності на вказану квартиру було зареєстровано за позивачем, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03.05.2007 року за № 14433284. 08 квітня 2016 року у зв`язку з неналежним виконанням позивачем та відповідачем своїх зобов`язань за Кредитним договором ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, процентів та пені. Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.06.2016 року по справі № 191/2207/16-ц, яке набрало законної сили 25.06.2016 року стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» станом на 29.03.2016 року: суму боргу, процентів нарахованих за договором про надання споживчого кредиту №11148484000 від 03 травня 2007 року в розмірі 14452 швейцарських франків 14 сантимів та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 14934 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот тридцять чотири) грн. 08 коп. 15 серпня 2022 року Акціонерне товариство «УкрСиббанк» уклало з ТОВ «Інком-Фінанс» Договір факторингу № 15/08/2022. Відповідно до п. 2.1. Договору факторингу за цим Договором, Акціонерне товариство «УкрСиббанк» передало ТОВ «Інком-Фінанс» Права Вимоги (до боржника [PERSON] за Кредитним договором). Згідно з п. 2.1. Договору факторингу станом на дату підписання цього Договору загальна заборгованість за Первинним договором становить за Договором про надання споживчого кредиту № 11148484000 від 03.05.2007 року: основна сума боргу 13 207,62 швейцарських франків; проценти 10 241,50 швейцарських франків. У подальшому між ТОВ «Інком-Фінанс» (первісний кредитор) та [PERSON] (новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 11148484000 від 03.05.2007 року, до яких підписані акти приймання-передачі документації, первинних договорів та прав вимоги. Відповідно до п. 1.1. договором про відступлення права вимоги первісний кредитор передає, а новий кредитор набуває права вимоги та інші права, що належать первісному кредитору на момент переходу права вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 11148484000 від 03.05.2007 року, боржника [PERSON] . Як вбачається з п. 1.2. договору про відступлення права вимоги за даним договором відступаються наступні права: основна сума боргу 13 207,62 швейцарських франків; проценти 10 241,50 швейцарських франків. На виконання п. 2.1 договору про відступлення права вимоги [PERSON] сплатила 96540,00 грн. за передачу вимоги по договору факторингу, що підтверджується відповідною квитанцією. За наведеного [PERSON] є новим кредитором за борговими зобов`язаннями сторін. Таким чином, за час шлюбу сторони набули на праві спільної сумісної власності квартиру під номером [ADDRESS] , а також частину несплачених боргових зобов`язань у розмірі 13 207,62 швейцарських франків основного боргу та 10 241,50 швейцарських франків за Договором про надання споживчого кредиту № 11148484000 від 03.05.2007 року, який укладався позивачем в інтересах сім`ї для придбання та ремонту житла, перед новим кредитором [PERSON] , яка залучається до справи як Третя особа. Як вбачається з висновку про вартість майна від 02.04.2025 року, ринкова вартість квартири [ADDRESS] становить 990 000,00 грн. Відповідно вартість часток квартири між сторонами в грошовому еквіваленті становить (990000 / 2) по 495 000,00 грн. кожному. Загальний розмір боргових зобов`язань перед [PERSON] становить (13207,62 + 10241,50) 23 449,12 швейцарських франків. Згідно курсу НБУ станом на 23.05.2025 року 1 швейцарський франк еквівалентний 50,2420 гривень. Таким чином, загальний розмір боргових зобов`язань в гривневому еквіваленті становить (23 449,12 * 50,2420) 1 178 130,69 гривень. Відповідно до часток сторін борг кожного становить (1 178 130,69 / 2) 589 065,35 грн. Представник позивача зазначає, що саме позивач наразі проживає у спірній квартирі, а відповідач проживає за адресою: [ADDRESS] , і, відповідно, він має власне житло. Саме позивач частково погашала заборгованість після прийнятого рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.06.2016 року про стягнення боргу за кредитним договором до переходу майнових вимог до нових кредиторів. Відповідач зі своєї сторони не виконував зобов`язань за спільними боргами подружжя і, на глибоке переконання позивача, виконувати не збирається. Просили суд здійснити розподіл майна, припинивши право спільної сумісної власності на спірну квартиру та виділити квартиру в особисту приватну власність [PERSON] . Боргові зобов`язання за Договором про надання споживчого кредиту №11148484000 від 03.05.2007 року перед [PERSON] у розмірі 1178 130,69 гривень повністю покласти на [PERSON] . Вартість частки квартири покриває розмір заборгованості за кредитним договором частково, у розмірі 495 000,00 грн. і у відповідача залишається борг у розмірі (589 065,35 495 000,00) 94 065,35 грн. З огляду на те, що відповідач не виконував і не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, позивач, з метою закриття боргових зобов`язань перед кредитором при поділ майна подружжя, у випадку передачу їй в особисту приватну власність квартири, готова сплати додатково борг відповідача у розмірі 94 065,35 гривень. Ухвалою суду від 12.06.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до судового засідання на 30.06.2025 року. 25.06.2025 року від [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі та зазначила, що не заперечує проти задоволення позову. 30.06.2025 року надійшла заява представника відповідача адвоката Волошиної О.В. про відкладення розгляду справи, у зв`язку з необхідністю ознайомлення з матеріалами справи. Судове засідання 30.06.2025 року було відкладено за клопотанням представника відповідача. 11.07.2025 року в системі «Елктронний суд» було сформовано клопотання про надання додаткового строку для подання відзиву на позовну заяву. Також аналогічне клопотання 15.07.2025 року надійшло до суду засобами поштового зв`язку. Станом на 15.09.2025 року від відповідача чи його представника не надходило ні відзиву на позовну заяву, ні жодних інших клопотань чи заяв. У сьогоднішньому судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Відповідач та представник відповідача до судового засідання повторно не з`явилися, про день, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Третя особа у судове засідання не з`явилася, раніше надала суду заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Враховуючи те, що ЦПК України не передбачає визначення додаткового стоку для подання відзиву на позовну заяву, однак згідно з ч.1 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення, а відповідно до ч.4 ст.127 ЦПК \~одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк, а також враховуючи те, що станом на 15.09.2025 року до суду так і не надійшов відзив на позовну заяву з клопотанням про поновлення пропущеного строку, то суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, враховуючи наступне. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 17.11.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Синельникове Синельниківського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №264, підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.8). На підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна - квартири, посвідченого 03.05.2007 року приватним нотаріусом Синельниківського міського нотаріального округу Харченко О.А., реєстровий № 811, [PERSON] (покупець) придбала у [PERSON] (продавець) та [PERSON] (продавець) квартиру під номером [ADDRESS] , загальною площею 70,7 кв.м, житловою площею 43,6 кв.м (а.с.11). Право власності на дану квартиру зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за [PERSON] , що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14433284 від 03.05.2007 року (а.с.12). Відповідно до пункту 7 договору купівлі-продажу нерухомого майна - квартири, посвідченого 03.05.2007 року приватним нотаріусом Синельниківського міського нотаріального округу Харченко О.А., реєстровий № 811, покупець ( [PERSON] ) стверджує, що на момент придбання квартири перебуває у шлюбі і витрачає на її купівлю спільні подружні кошти, за згодою чоловіка [PERSON] . Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 18.01.2021 року, яке набрало законної сили 18.02.2021 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.10). Заочним рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.06.2016 року було стягнуто солідарно з [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» станом на 29.03.2016 суму боргу, процентів нарахованих за договором про надання споживчого кредиту №11148484000 від 03 травня 2007 року в розмірі 14452 (чотирнадцять тисяч чотириста п`ятдесят два) швейцарських франків 14 сантимів та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 14934 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот тридцять чотири) грн. 08 коп. та судові витрати по справі. Даним рішенням судом було встановлено, що 03 травня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11148484000. Відповідно до умов кредитного договору кредитор надав позичальнику кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у розмірі 21000,00 швейцарських франків, а позичальник зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 29 квітня 2022 року та сплачувати протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 8,99% річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця, кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов кредитного договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку передбаченому кредитним договором, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці. Також, сторони домовились, що за умовами кредитного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь - якої з обставин, передбачених договором. Відповідно до умов договору погашення кредиту відбувається шляхом сплати ануїтетних платежів в розмірі 215,00 швейцарських франків, 03-го числа кожного місяця. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань [PERSON] за Кредитним договором, між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 11148484000/2 від 03 травня 2007 року. Відповідно до умов договору поруки, [PERSON] зобов`язався відповідати у повному обсязі за виконання [PERSON] усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору. Відповідальність [PERSON] та [PERSON] є солідарною. 15.08.2022 року між АТ «Укрсиббанк» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інком-Фінанс» (фактор) було укладено договір факторингу №15/08/2022, відповідно до умов якого, клієнт відступає фактору, а фактор зобов`язується прийняти права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених договором (а.с.14-16). 15.08.2022 року між АТ «Укрсиббанк» (цедент) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інком-Фінанс» (цесіонарій) було укладено договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки, відповідно до умов якого, клієнт відступає фактору, а фактор зобов`язується прийняти права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених договором (а.с.14-16). Відповідно до Акту приймання-передачі документації до договору факторингу №15/08/2022 від 15.08.2022 року, ТОВ «Інком-Фінанс» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту №11148484000 від 03.05.2007 року, за договором поруки №11148484000/2 від 03.05.2007 року (а.с.17). 15.08.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інком-Фінанс» (первісний кредитор) та [PERSON] (новий кредитор) було укладено Договір відступлення права вимоги за Договором по надання споживчого кредиту №11148484000, відповідно до умов якого первісний кредитор передає, а новий кредитор набуває права вимоги на інші права, що належать первісному кредитору на момент переходу права вимоги за договором про надання споживчого кредиту №11148484000 від 03.05.2007 року боржника [PERSON] (а.с.19). Як вбачається з п. 1.2. договору про відступлення права вимоги, за даним договором відступаються наступні права: основна сума боргу 13207,62 швейцарських франків; проценти 10241,50 швейцарських франків. На виконання п. 2.1 договору про відступлення права вимоги, [PERSON] сплатила 96540,00 грн. за передачу вимоги по договору факторингу, що підтверджується квитанцією від 15.08.2022 року (а.с.23). Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інакше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У частині четвертій статті 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК та ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Суд зазначає, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. З огляду на зазначене, презумпція спільності майна, набутого подружжям у шлюбі, не спростована. Звертаючись до суду із відповідним позовом, позивач зазначила, що у подружжя, крім права спільної сумісної власності на придбану нерухомість, внаслідок укладення кредитного договору виникло також і зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення позиченої грошової суми, виконання якого подружжя мало б здійснювати як солідарні боржники. Таким чином, праву на спільну сумісну власність кореспондується боргове зобов`язання - повернення кредитних коштів. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). Отже, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї. Верховний Суд у постанові від 01 вересня 2022 року у справі № 245/9244/17 (провадження № 61-5729св22) дійшов висновків, що виходячи зі змісту статей 60, 65 СК України, при поділі майна подружжя враховуються також борги подружжя за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Так, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, а тому якщо боргові зобов`язання підтверджуються наявними у справі доказами, такі боргові зобов`язання повинні ураховуватися при поділі майна подружжя. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року в справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19). Матеріалами справи підтверджується, що кредитний договір №11148484000 від 03.05.2007 року укладався з метою купівлі нерухомого майна в інтересах сім`ї; на момент придбання квартири позивач перебувала у шлюбі і витратила на її купівлю спільні подружні кошти, за згодою чоловіка [PERSON] . Доказів того, що кошти, отримані за кредитним договором, були використані не в інтересах сім`ї, матеріали справи не містять. Оскільки, кредитний договір укладено в інтересах сім`ї, то обов`язки за цим договором також є спільними для подружжя. Суд зазначає, що наявність боргових зобов`язань за кредитним договором, укладеним в інтересах сім`ї, має враховуватися при поділі майна подружжя. У постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 205/5882/18 зазначено, що за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність. При вирішенні спору про порядок виконання подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном. Виконання кредитних зобов`язань, які виникли у обох з подружжя, за рахунок особистих коштів одного з них (у тому числі і частково) може бути підставою для вимог до іншого подружжя, в тому числі і за правилами статті 544 ЦК України (право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці). Згідно статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Велика Палата Верховного Суду наголошувала, що коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не повинне породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20). Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58). Отже, згідно приписів законодавства, яке застосовується до правовідносин між сторонами, а також враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що оскільки позивач та відповідач придбали спірне майно під час шлюбу, то вони є співвласниками квартири [ADDRESS] . Визнаючи таким, що використаний в інтересах сім`ї та є спільним боргом позивача та відповідача кредит, отриманий позивачем за кредитним договором, укладеним з Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк», суд приходить до висновку, що і зобов`язання за кредитним договором сторони повинні були нести спільно в рівних частках. Суд зазначає, що найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту ( постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63). Позивачка звернулася до суду з метою поділу майна подружжя, варіантом вирішення такого спору бачила визнання за нею права особистої приватної власності на квартиру із покладенням на неї боргових зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту №11148484000 від 03.05.2007 року. Відомості про наявність у сторін інших спорів щодо поділу набутого у шлюбі спільного сумісного майна відсутні. При визначенні способу поділу спільного майна подружжя суд зазначає наступне. За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Згідно частини першої статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Матеріали справи свідчать, що загальна вартість спільного нерухомого майна подружжя становить 990000,00 грн. (ринкова вартість квартири), тобто розмір часток кожного з подружжя в праві на нерухоме майно складає по 495000,00 грн. (990000,00/2). Загальний розмір боргових зобов`язань перед [PERSON] становить 23449,12 швейцарських франків, що згідно курсу НБУ станом на 23.05.2025 року в гривневому еквіваленті становить 1178130,69 грн., відповідно борг кожного із колишнього подружжя становить по 589065,35 грн. Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України). Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, насамперед акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. За встановлених\~судом обставин,\~суд вважає\~за можливе\~у порядку\~поділу спільного\~майна подружжя\~визнати за\~позивачем право\~особистої приватної\~власності на\~квартиру [ADDRESS] \~та боргові зобов`язання за Договором про надання споживчого кредиту №11148484000 від 03.05.2007 року перед [PERSON] у розмірі 1178130,69 гривень повністю покласти на [PERSON] . Зазначене у достатній мірі відповідатиме засадам справедливості та розумності, забезпечуватиме дотримання балансу у відносинах сторін. Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Велика Палата Верховного Суду у постанові (пункт 40) від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 вже виснувала, що окрема вимога припинити право спільної сумісної власності також є неефективним способом захисту. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач як на підставу заявлених вимог, підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в межах заявлених вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved