Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-16 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ КТ «Приватбанк», в якому, просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] заборгованість у сумі: за договором банківського вкладу №SAMDNWFD0070086071500 від 04.03.2014: суму вкладу в розмірі 312927,99 грн; суму нарахованих процентів - 26077,30 грн; 3% річних - 126,03 грн; інфляційні втрати - 737,29 грн. В обґрунтування позову, позивач зазначив, що 04.03.2014 між позивачем та відповідачем було укладено договір банківського вкладу: № SAMDNWFD0070086071500, вклад «Стандарт», на наступних умовах: сума 312927,99 грн, відсоткова ставка: 20 % річних, особовий рахунок [NUMBER] , карта для нарахування процентів № [NUMBER] . Згідно з п. 2 договору, нарахування процентів мало здійснюватися починаючи з дня, наступного за днем надходження грошей в банк і здійснювались за кожен календарний день. А згідно з п. 3 договору, по закінченню кожного цілого місяця, що минів з моменту укладення договору, в перший робочий день, наступний за датою оформлення договору після 15:00 нараховані проценти по вкладу мали зараховуватись на картку/рахунок № [NUMBER] . Однак всупереч вищезазначеним умовам договору проценти по вкладу за період з березня по серпень 2-14 так і не були перераховані на належну позивачу картку/рахунок № [NUMBER] . 13.06.2014 [PERSON] звернувся до банку зі скаргою щодо невиконання ПАТ «КБ «Приватбанк» зобов`язань з виплати процентів за договором банківського вкладу, в якій просив відновити нарахування та виплату процентів за договором. Але відповідач листом від 23.06.2014 № 20.1.0.0.0/7-20140617/2930 фактично відмовив у задоволенні цієї скарги. У зв`язку з цим 16.08.2014 позивач звернувся до відповідача із заявою про розірвання договору, датованою 01.08.2014, в якій просив вважати договір розірваним з 11.08.2014 та повернути йому вклад разом з нарахованими на нього відсотками готівкою , однак ПАТКБ «Приватбанк» у добровільному порядку грошові кошти не повернув, тому [PERSON] змушений звернутися до суду із вказаним позовом (т. 1 а.с. 4-26). Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Москаленко К.О. від 09.02.2015 справу за вказаним позовом призначено до розгляду (т. 1 а.с. 27). 12.03.2015 представником відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» - Папаікою І.М. було подано апеляційну скаргу на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 09.02.2015 (т. 1 а.с. 34-45). 27.05.2015 представником позивача [PERSON] - [PERSON] було подано заперечення на апеляційну скаргу (т. 1 а.с. 61-67). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27.05.2015 апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» подану представником Папаїкою І.М. - відхилено, ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 09.02.2015 залишено без змін (т. 1 а.с. 72-76). 10.08.2015 представником позивача [PERSON] - [PERSON] до суду було подано клопотання про витребування доказів по справі (т. 1 а.с. 82-92). Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Москаленко К.О. від 10.08.2015 було задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про витребування доказів (т. 1 а.с. 93-94). Відповідно до журналу судового засідання від 10.08.2015 в судовому засіданні було розглянуто клопотання представника позивача про витребування доказів (т. 1 а.с. 95-96). Відповідно до журналу судового засідання від 13.10.2015 в судовому засіданні представником відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» - Кахрамановим Р.В. було подано лист, відповідно до якого у зв`язку з окупацією території АР Крим та конфіскацією частини майнового комплексу ПАТ КБ «Приватбанк», що використовувався у банківській діяльності відокремлених структурних підрозділів банку, розташованих на території АР Крим і міста Севастополя, доступ банку до первинної документації, а саме договорів з клієнтами на паперових носіях, платіжних документів, документів каси, готівки, електронних носії є обмеженим, а тому виконати ухвалу суду в даний час немає можливості. Представником позивача - [PERSON] в засіданні подано клопотання про оголошення перерви для перевірки відомостей наданих представником відповідача та для збільшення позовних вимог, головуючим суддею задоволено клопотання, у зв`язку з чим оголошено перерву до 30.11.2015 (т. 1 а.с. 101-103). Згідно із журналом судового засідання від 30.11.2015 у зв`язку з першою неявкою позивача в судовому засіданні оголошено перерву до 28.01.2016 (т. 1 а.с. 105-106). 28.01.2016 представником позивача [PERSON] - [PERSON] до суду було подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої останній просив суд збільшити розмір позовних вимог [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» на 286409,52 грн і стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] : 1) суму внесеного позивачем вкладу у розмірі 312927,99 грн; 2) суму заборгованості з виплати процентів за договором №SAMDNWFD0070086071500 від 04.03.2014 в сумі 117112,23 грн; 3) інфляційні втрати, нараховані на суму заборгованості за кожен день прострочення, в розмірі 183043,49 грн; 4) 3% річних, нарахованих на суму заборгованості за кожен день прострочення, в сумі 13194,42 грн (т. 1 а.с. 113-118). Відповідно до журналу судового засідання від 28.01.2016 у зв`язку з поданням заяви про збільшення позовних вимог у судовому засіданні оголошено перерву до 29.03.2016 (т. 1 а.с. 119-120). 30.05.2016 представником позивача [PERSON] - Хахульою М.О. до суду було подано письмові пояснення по справі (т. 1 а.с. 127-136). 10.08.2015 представником відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» - Кахрамановим Р.В. до суду було подано заперечення проти позову, відповідно до яких відокремлених підрозділ Пат КБ «Приватбанк» на території АРК та м. Севастополя не мав правових підставі та можливості здійснювати банківські діяльність, після окупації АРК та м. Севастополя. Банком росії було прийнято рішення № РН-33/І від 21.04.2014 про припинення з 21.-4.2014 діяльності відокремлених структурних підрозділів на території Республіки Крим і на території міста федерального значення Севастополя - ПАТ КБ «Приватбанк»(т. 1 а.с. 137. Вказане було підставами для придбання автономною некомерційною організацією «Фонду захисників вкладників» прав (вимог) по вкладам і здійснення компенсаційних виплат у порядку, встановленому ст. 7 та 9 Федерального Закону від 02.04.2014 № 39-ФЗ. Згідно з ст. 7 Федерального Закону № 39-ФЗ банком росії направлено на адресу автономної некомерційної організації «Фонду захисників вкладників» повідомлення про виникнення підстав для придбання автономною некомерційною організацією «Фонду захисників вкладників» прав (вимог) по вкладам, що розміщені в структурних підрозділах банків. Таким чином, автономну некомерційну організацію «Фонду захисників вкладників» законодавством рф було призначено, а автономна некомерційна організація «Фонду захисників вкладників» взяла на себе зобов`язання, здійснювати компенсаційні виплати у тому числі вкладникам Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк», поза волею відповідача. Крім того, заочним рішення Центрального районного суду м. Сімферополя Республіки Крим від 16.09.2014 зобов`язано ПАТ КБ «Приватбанк» в особі Кримського регіонального управління припинити протиправні дії (бездіяльність), які проявляються у невиконанні зобов`язань, які випливають з укладених договорів банківського вкладу та договорів банківського рахунку на суму 10925222445,85 рублів. ПАТ КТ «Приватбанк» наголошує на тому, що позивач не довів відсутність вимоги позивача до державних та недержавних установ російської федерації за аналогічними підставами та те, що його позовні вимоги не входять д складу загальної суми, визначеної заочним рішенням Центрального районного суду м. Сімферополя Республіки Крим від 16.09.2014. Представник відповідача зазначав, що вищевказані факти у своїй сукупності свідчать про те, що зобов`язання за договорами депозитного вкладу та договорів банківського рахунку, укладеними працівниками філій «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», виконує автономна некомерційна організація «Фонду захисників вкладників», за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АРК та м. Севастополь. Тому, ПАТ КБ «Приватбанк» є неналежним відповідачем у справі, у зв`язку з чим у задоволені позову слід відмовити (т. 1 а.с. 137-196). Відповідно до журналу судового засідання від 30.05.2016 у зв`язку з поданням представником позивача клопотання про витребування документів у судовому засіданні оголошено перерву до 26.07.2016 (т. 1 а.с. 197-198). 10.08.2015 представником позивача [PERSON] - [PERSON] до суду було подано додаткові письмові пояснення по справі (т. 1 а.с. 203-215). Відповідно до журналу судового засідання від 26.07.2016 в судовому засіданні було проведено судові дебати по справі (т. 1 а.с. 216-217). Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26.07.2016 позовну вимоги [PERSON] до Пат КБ «Приватбанк» про стягнення суми банківського вкладу та штрафних санкцій було задоволено частково. Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] суму банківського вкладу в розмірі 312927,97 грн, процентів в розмірі 116940,76, інфляційні втрати в розмірі 183043,49 грн, та 3% річних в розмірі 13194,42 грн, а всього 626106,66 грн. Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» в дохід держави у відшкодування судових витрат судовий збір у розмірі 3654,00 грн (т. 1 а.с. 218-224). 02.08.2016 представником ПАТ КБ «Приватбанк» - Крапівцевою О.О. було подано апеляційну скаргу на рішення Печерського районного суду м. Києва від 26.07.2016 (т. 1 а.с. 229-236). 02.12.2016 представником позивача [PERSON] - [PERSON] було подано заперечення на апеляційну скаргу (т. 2 а.с. 1-10). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07.12.2016 апеляційну скаргу Крапівцевої О.О. в інтересах ПАТ КБ «Приватбанк» відхилено, рішення Печерського районного суду м. Києва від 26.07.2016 залишено без змін (т. 2 а.с. 15-21). 10.01.2017 представником ПАТ КБ «Приватбанк» - Данильченко О.О. було подано касаційну скаргу на рішення Печерського районного суду м. Києва від 26.07.2016 та на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 07.12.2016 (т. 2 а.с. 32-83). 16.03.2017 представником позивача [PERSON] - [PERSON] було подано заперечення на касаційну скаргу (т. 2 а.с. 94-103). Постановою Верховного Суду від 31.07.2019 касаційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено, рішення Печерського районного суду м. Києва від 26.07.2016 та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 07.12.2016 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 2 а.с. 113-120). Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.08.2019 справу прийнято до провадження судді Новака Р.В. та призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження (т. 2 а.с. 123). Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10.07.2023 вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, замінено засідання для розгляду справи по суті - на підготовче судове засідання (т. 2 а.с. 125). Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.10.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (т. 2 а.с. 136). 01.05.2024 представником відповідача АТ КБ «Приватбанк» - Коцюбою О.В. до суду подано заяву про відкладення судового засідання (т. 2 а.с. 151-159). 25.07.2024 представником відповідача АТ КБ «Приватбанк» - Коцюбою О.В. до суду подано заяву про відкладення судового засідання (т. 2 а.с. 171-176). 15.08.2024 представником відповідача АТ КБ «Приватбанк» - Коцюбою О.В. до суду подано додаткові пояснення по справі (т. 2 а.с. 181-188). 25.09.2024 представником позивача [PERSON] - Сівовна Ю.В. було подано клопотання про відкладення судового засідання (т. 2 а.с. 194-197). 28.10.2024 представником відповідача АТ КБ «Приватбанк» - Кобзар Ю.Б. до суду подано додаткові пояснення по справі, в яких зокрема, зазначала, що банк виявив наявність факту переведення боргу за договором банківського вкладу № SAMDNWFD0070086071500 від 04.03.2014, який є предметом спору у даній справі, з первісного боржника за зобов`язанням - ПАТ КБ «Приватбанк» на нового боржника - ТОВ "Фінансова компанія "Фінілон" (ЄДРПОУ 38920700) на підставі Договору про переведення боргу б/н від 17.11.2014 (з урахуванням додаткової угоди до Договору від 18.11.2014), укладеними між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «ФК «Фінілон», та електронного Додатку №1 (перелік депозитних договорів та договорів банківського обслуговування) до Договору про переведення боргу від 17.11.2014. (т. 2 а.с. 203-214). 26.11.2024 представником відповідача АТ КБ «Приватбанк» - Кобзар Ю.Б. до суду подано заяву про необхідність врахування судом під час ухвалення рішення у справі індивідуальної податкової консультації Державної податкової служби України від 13.09.2024 (т. 2 а.с. 220-227). 05.12.2024 представником позивача [PERSON] - Сівовна Ю.В. було подано клопотання про витребування доказів (т. 2 а.с. 228-234). 05.12.2024 представником відповідача АТ КБ «Приватбанк» - Кобзар Ю.Б. до суду подано заяву про залишення позову без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача (т. 2 а.с. 235). 27.01.2025 представником відповідача АТ КБ «Приватбанк» - Кобзар Ю.Б. до суду подано заяву про розгляд клопотання представника позивача про витребування документів без технічної фіксації, крім того, зазначала що проти задоволення клопотання не заперечує (т. 2 а.с. 239б). Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.01.2025 було відмовлено у задоволені клопотання представника позивача [PERSON] - Сівовни Ю.В. про витребування доказів (т. 2 а.с. 240). 28.02.2025 представником позивача [PERSON] - Сівовна Ю.В. було подано клопотання про виконання вимог ухвали Печерського районного суду м. Києва від 10.08.2015, крім того, просив повернутися до стадії підготовчого провадження з метою розгляду клопотання та витребування доказів (т. 2 а.с. 242-246). Відповідно до протоколу судового засідання № 4163675 від 06.03.2025 в судовому засіданні головуючий суддя повернувся на стадію підготовчого провадження та частково задовольнив клопотання про витребування доказів (витребував докази відступлення права вимоги), у зв`язку з чим по справі оголошено перерву до 02.04.2025 (т. 2 а.с. 247-248а). 03.03.2025 представником позивача [PERSON] - Сівовна Ю.В. було подано аналогічне за своїм змістом до раніше поданого 28.02.2025 клопотання про виконання вимог ухвали Печерського районного суду м. Києва від 10.08.2015, крім того, просив повернутися до стадії підготовчого провадження з метою розгляду клопотання та витребування доказів (т. 3 а.с. 1-7). 27.03.2025 представником відповідача АТ КБ «Приватбанк» - Кобзар Ю.Б. до суду подано заяву про залучення до участі у справі третьої особи - ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон» (т. 3 а.с. 8-22). 02.04.2025 представником позивача [PERSON] - Сівовна Ю.В. до суду було подано клопотання про відкладення розгляду справи (т. 3 а.с. 23). Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.04.2025 було задоволено заяву представника відповідача, залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон» (т. 3 а.с. 28-29). 18.04.2025 представником позивача [PERSON] - Сівовна Ю.В. до суду було подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до вимог якої позивач просить суд стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на Користь [PERSON].: 1) суму внесеного позивачем вкладу в розмірі 312927,99 грн; 2) суму заборгованості з виплати процентів за договором №SAMDNWFD0070086071500 від 04.03.2014 в сумі 117112,23 грн; 3) інфляційні втрати, нараховані на суму заборгованості за кожен день прострочення за період з 04.03.2014 по 28.03.2025 в розмірі 968452,76 грн; 4) 3% річних, нарахованих на суму заборгованості за кожен день прострочення 04.03.2014 по 28.03.2025 в сумі 99903,39 грн (т. 3 а.с. 32-39). 18.04.2025 представником позивача [PERSON] - Сівовна Ю.В. до суду було подано пояснення щодо заяви відповідача про залучення третьої особи (т. 3 а.с. 40-45). 28.04.2025 представником відповідача АТ КБ «Приватбанк» - Кобзар Ю.Б. до суду подано відзив на заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якого остання просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки, у зв`язку з тим, що АТ КБ «ПриватБанк» з 17.11.2014 не є боржником за договором, який є предметом спору, отже відсутні підстави для нарахування та стягнення з Банку 3% річних та інфляційних втрат. По - друге, позивач здійснює розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за період з 04.03.2014 (дата укладення договору) по 28.03.2025, проте, позивач звернувся до банку із заявою про розірвання договору та повернення коштів 01.08.2014, яке банк отримав 19.08.2014, а відтак прострочення виконання не настало за період з 04.03.2014 по 19.08.2014, а тому відсутні підстави для таких нарахувань та стягнення з Банку 3% річних та інфляційних втрат за зазначений період. Також, представник відповідача заявляла про застосування загального строку позовної давності до заявлених вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат. Розрахунок 3% річних та інфляційних втрат може бути здійснений виключно за період з 28.03.2022 по 28.03.2025: 3% річних - 28 163,51 грн, інфляційне збільшення боргу - 125730.92 грн. За відсутності у резолютивній частині рішення суду вказівки про те, що сума відсотків, 3% річних та інфляційних втрат, що підлягає стягненню з АТ КБ "ПриватБанк" на користь [PERSON] , підлягає стягненню за відрахуванням податків та інших платежів, під час виконання судового рішення у справі № 757/3672/15-ц виникнуть суперечки щодо розуміння резолютивної частини рішення у цій справі та виникнуть труднощі як у боржника, так і у виконавчого органу стосовно належного виконання цього судового рішення, враховуючи імперативні приписи Податкового Кодексу України, які є обов`язковими до виконання всіма учасниками відповідних правовідносин (т. 3 а.с. 46-56). 13.05.2025 представником відповідача АТ КБ «Приватбанк» - Кобзар Ю.Б. до суду подано заяву про перенесення судового засідання (т. 3 а.с. 57-58). 16.06.2025 представником позивача [PERSON] - Сівовна Ю.В. до суду було подано заяву про закриття підготовчого судового засідання (т. 3 а.с. 64). 16.06.2025 представником відповідача АТ КБ «Приватбанк» - Кобзар Ю.Б. до суду подано заяву про долучення доказів до матеріалів справи (т. 3 а.с. 65-71). Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.062025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (т. 3 а.с. 73). У судовому засіданні представник позивача - адвокат Сівовна Ю.В. просив задовольнити позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, у повному обсязі. Крім того зазначав, що факт укладення договору підтверджено, оскільки, самим відповідачем в поданих до суду документах зазначається про наявність договору №SAMDNWFD0070086071500 та про переведення боргу 17.11.2014 третій особі. Представник відповідача - Кобзар Ю.Б. просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що відсутні докази укладення договору. Позивач, третя особа в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили, за таких обставин суд визнав можливим проводити розгляд справи за їх відсутності. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що позивач є вкладником АТ КБ «Приватбанк», зокрема: 04.03.2014 між позивачем та відповідачем було укладено договір банківського вкладу: № SAMDNWFD0070086071500, вклад «Стандарт», на наступних умовах: сума 312927,99 грн, відсоткова ставка: 20 % річних, особовий рахунок [NUMBER] , карта для нарахування процентів № [NUMBER] (т. 1 а.с. 11). Факт укладення договору № SAMDNWFD0070086071500 від 04.03.2014 між позивачем та відповідачем та наявність коштів на рахунку [NUMBER] також підтверджується поясненнями представника відповідача щодо обставин справи та первинними бухгалтерськими документами (т. 2 а.с. 203-204, т. 3 а.с. 66-67, 69, 71). 13.06.2014 [PERSON] звернувся до банку зі скаргою щодо невиконання ПАТ «КБ «Приватбанк» зобов`язань з виплати процентів за договором банківського вкладу, в якій просив відновити нарахування та виплату процентів за договором (т. 1 а.с. 15-18). Листом від 23.06.2014 № 20.1.0.0.0/7-20140617/2930 ПАТ «КБ «Приватбанк» фактично відмовив у задоволенні цієї скарги (т. 1 а.с. 19-20). У зв`язку з цим 16.08.2014 позивач звернувся до відповідача із заявою про розірвання договору, датованою 01.08.2014, в якій просив вважати договір розірваним з 11.08.2014 та повернути йому вклад разом з нарахованими на нього відсотками готівкою, яку банк отримав 19.08.2014 (про що представник відповідача зазначав у відзиві) (т. 1 а.с. 13-14, т. 3 а.с. 46). Станом на момент звернення належні позивачу суми коштів АТ КБ «Приватбанк» в добровільному порядку не повернуто. Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За правилами статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За частиною першою статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Зважаючи на вищевикладене та враховуючи, що відповідач є функціонуючим загальнонаціональним банком та закриття його відділення не може вплинути на обов`язок банку щодо виплати відсотків та вкладів клієнтам банку, слід дійти висновку про наявність правових підстав для стягнення з банку на користь позивача суми вкладів. Згідно з частиною першою статті 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Частинами 5, 6 статті 1061 ЦК України передбачено, що проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Таким чином, повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на всій розсуд. До такого висновку дійшов Верховний Суд України у своїй постанові від 28.01.2015 в справі № 6-247цс14. Відповідно до умов укладеного сторонами договору банківського вкладу передбачено нарахування процентів на суму вкладу по процентній ставці для вкладів даного найменування та строку, що діє в Банку до закінчення попереднього строку вкладу, без укладення додаткових угод за договором. Крім того, п. 9 договору передбачено право сторін дострокового розірвання вказаного договору з повідомленням сторони за 2 банківські дні до дати розірвання договору. Суд установив, і відповідач не заперечує, що позивач, звертався до банку із заявою про розірвання депозитних договорів та повернення вкладів з процентами, яку відповідач отримав 19.08.2014 (т. 1 а.с. 13-14, т. 3 а.с. 46). Отже, строком вимоги позивача в даному випадку є дата отримання відповідачем заяви про повернення коштів за договором банківського вкладу плюс 2 банківські дні, що передбачено укладеним сторонами договором, а саме: 21.08.2014. Саме з цієї дати договір вважається розірваним. Враховуючи той факт, що відповідачем порушено взяті на себе зобов`язання за вказаним договором щодо повернення вкладнику грошових коштів, заяву позивача з проханням повернути депозитні кошти залишено без реагування, тому з банку підлягає стягненню на користь позивача відповідна сума прийнятого від нього банківського вкладу. При цьому, сума отриманих банком коштів у розмірі 312927,99 грн від позивача, стороною відповідача не оспорюється. Доводи АТ КБ «Приватбанк» про те, що він є неналежним відповідачем у справі, оскільки 17.11.2014 між ним та ТОВ «ФК «Фінілон» укладено договір, за умовами якого товариство стало боржником за договорами банківських вкладів, є безпідставними, оскільки відповідно до ст. 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що [PERSON] надав згоду на переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон» відповідачем не надано, а тому саме АТ КБ «Приватбанк» є боржником за вказаними вище договорами банківських вкладів та належним відповідачем у цій справі, отже, посилання представника відповідача на витяг з електронного додатку та довідки про перерахування на рахунки ТОВ «ФК «Фінілон» грошових коштів, належних [PERSON] не звільняють відповідача від обов`язку по поверненню отриманих ним від позивача грошових коштів, оскільки для кредитора не має жодного правового значення отримання чи неотримання від попереднього боржника новим боржником грошових коштів як виконання зобов`язань за договором переведення боргу, укладеним без його згоди, та вказані домовленості стосуються виключно сторін, визначених у самому договорі, якою не є і не може вважатися позивач. Дана позиція узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 20.01.2021 у справі № 729/887/19 (провадження 61-14093св20), від 20.10.2021 у справі № 201/8704/19 (провадження № 61-16655ск21) та від 17.11.2021 у справі № 755/17323/19 (провадження № 61-436св21) у подібних правовідносинах. Що стосується сум, невиплачених та ненарахованих банком, процентів за договором банківського вкладу, які підлягають стягненню, то суд зазначає наступне. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, в цьому випадку право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за договором позики припиняється після спливу визначеного договором строку дії депозиту чи у разі пред`явлення до боржника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до частини другої статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Тобто після розірвання договору його умови припиняють діяти і правове регулювання відносин між сторонами здійснюється на законодавчих, а не договірних підставах, оскільки розірвання договору у контексті статей 598 та 651 ЦК України є підставою для припинення зобов`язання. При цьому, виплата передбачених пунктом 1 договору та встановлених статтями 1061, 1070 ЦК України процентів поширюється лише на період дії договору вкладу та після припинення такого договору вказані проценти не нараховуються. Після розірвання договору банківського вкладу за судовим рішенням проценти не виплачуються, оскільки договірні зобов`язання, у тому числі і з виплати процентів, припиняються. Тому положення статті 1070 ЦК України до правовідносин, які виникли після припинення договорів банківського вкладу, не застосовуються. Отже, позивач, звернувшись із заявою про повернення коштів до відповідача, фактично змінив умови зобов`язання щодо строку дії договору, порядку сплати процентів за депозитом, тому втратив право на отримання процентів відповідно до умов договору банківського вкладу з 21.08.2014, тобто з моменту спливу 2 банківських днів після отримання АТ КБ «Приватбанк» заяви позивача про виплату вкладів. Так, за договором банківського вкладу від № SAMDNWFD0070086071500 від 04.03.2014, строк вкладу складає 366 днів до 04.03.2015 включно. Крім того, відповідно до п. 11 договору, у випадку розірвання договору менш ніж за 6 місяців з дати його укладення з ініціативи вкладника - вкладнику повертається сума вкладу, за неповні 6 місяців проценти виплачуються по ставці «До востребования» (з врахуванням п. 8 договору) за фактичну кількість днів, які пройшли з дати оформлення вкладу чи продовження його строку до дня розірвання договору. Якщо за ці неповні 6 місяців вкладник отримав проценти, нараховані по повній ставці, то надмірно нараховані проценти вираховуються із суми вкладу. Отже, за період з 04.03.2014 до 20.08.2014 проценти слід розраховувати за процентною ставкою вкладу «на вимогу» (п. 11 договору банківського вкладу). Відповідно до наказу голови правління «Приватбанку» № 07 від 05.01.2004 встановлена відсоткова ставка по вкладам «на вимогу» в розмірі 1% річних. Відповідно до витягу з протоколу Комітету управління активами і пасивами банку від 25.04.2017 було змінено відсоткові ставки по депозитах фізичних осіб в національній та іноземній валюті рахунок «до запитання» у розмірі 0,01% річних. Отже, сума процентів, що підлягає стягненню за цей період складає: 1453,49 грн = 312927,99 грн х 1 % х 170днів: 366 днів. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь [PERSON] за договором № SAMDNWFD0070086071500 від 04.03.2014, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, 3% річних у розмірі 99903,39 грн та інфляційних втрат у сумі 968452,76 грн за період з 04.03.2014 по 28.03.2025, то такі підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У пунктах 44 та 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц зроблено висновок, що «стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення». Позивач просить стягнути 3 % річних та інфляційні втрати, які розраховані ним, виходячи із суми вкладу за договором, за період з 04.03.2014 по 28.03.2025. Разом з тим, АТ КБ «Приватбанк» у відзиві на заяву про збільшення позовних вимог просило застосувати строк позовної давності до позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних. Поняття позовної давності законодавець розкрив у ст. 256 ЦК України, яка визначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. У цивільному законодавстві закріплено об`єктивні межі застосування позовної давності, які встановлюються: прямо (стаття 268 ЦК України); опосередковано (із врахуванням сутності заявленої вимоги). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу вкладника до банку (фінансової установи) про видачу вкладу. Оскільки предметом спору є саме вимоги про стягнення коштів за договором депозитних вкладів, а нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України входять до складу грошового зобов`язання, вимоги про стягнення якого нараховані та заявлені у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання про видачу вкладу, на зазначені вимоги позовна давність не поширюється (правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 23.02.2022 у справі № 363/3965/15). За таких обставин немає підстав для застосування загального строку позовної давності до заявлених позивачем вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат. Разом тим, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1061 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми вкладу відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1061 ЦК України, а за період після такого прострочення підлягають стягненню три проценти річних та інфляційні втрати відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Враховуючи те, що договір банківського вкладу вважається розірваними з 21.08.2014, то лише з цієї дати у позивача виникає право на отримання 3% річних та інфляційних втрат відповідно до положень ст. 625 ЦК України за невиплату основної суми вкладу за договором, оскільки прострочення виконання зобов`язань за договором банківського вкладу почалось з дати розірвання договору. Тому, 3% річних за депозитними договорами за період з 21.08.2014 по 28.03.2025 розраховуються за формулою [Відсотки] = [Сума боргу] х [Процентна ставка] / 365 днів х [Кількість днів]. За договором № SAMDNWFD0070086071500 від 04.03.2014: 3% річних становлять 99613,98 грн = 312927,99 грн х3%/365 днів х3873 дні. Суд погоджується, з наданим представником позивача розрахунком інфляційних втрат за період з серпня 2014 року по березень 2025 року у розмірі 968452,76 грн (т. 3 а.с. 36-39). При цьому, суд зазначає, що суми коштів, які підлягають стягненню з АТ КБ «Приватбанк» на користь позивача, зазначені без відрахування податків та зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку. Суд дійшов такого висновку, виходячи з наступного. Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (ст. 164 Податкового кодексу України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного ст. 165 Податкового кодексу України). Перелік доходів, що включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначено ст. 164 Податкового кодексу України. Відповідно до пп. 164.2.8 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку на доходи фізичних осіб (далі - ПДФО) включаються, зокрема пасивні доходи (крім зазначених у підпункті 165.1.41 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України). До пасивних доходів, які оподатковуються ПДФО, належать, зокрема проценти на поточний або депозитний (вкладний) банківський рахунок і проценти на вклад (депозит) у кредитних спілках. Доходи у вигляді процентів, нараховані на суми банківських вкладних (депозитних) або поточних рахунків, ощадних (депозитних) сертифікатів, вкладів (депозитів) членів кредитної спілки у кредитній спілці оподатковуються відповідно до норм п. 170.4 ст. 170 Податкового кодексу України. Згідно з п.п. «а» пп.164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім: а) сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю; б) відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов`язання; Згідно з пп. 174.4.1 п. 170.4 ст. 170 Податкового кодексу України податковим агентом платника ПДФО під час нарахування на його користь доходів у вигляді процентів є особа, яка здійснює таке нарахування, тобто банківська установа. Отже, податковий агент, згідно п.п. 14.1.180 Податкового кодексу України зобов`язаний нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV Податкового кодексу України, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються їй, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм у порядку, передбаченому ст. 18 та розділом IV Податкового кодексу України. При цьому, відповідно до пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст. 167 Податкового кодексу України. Відповідно абз. «а» п. 176.2 ст. 176 особи, які відповідно до Податкового кодексу України мають статус податкових агентів, зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок. Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що суми нарахованих банком відсотків на депозитні кошти та неустойка (пеня, штрафи), стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку та, відповідно, підлягають оподаткуванню на загальних підставах за ставками, визначеними Податковим Кодексом України. Тому, з метою недопущення неоднозначного тлумачення судового рішення під час його виконання, з огляду на те, що при виконанні судового рішення та при наявності відкритого виконавчого провадження з приводу виконання такого рішення, виникатимуть питання щодо порядку виконання судових рішень в частині сплати боржником грошових коштів стягувачу, які повинні бути оподатковані у встановленому законом порядку, слід дійти висновку про зазначення у резолютивній частині рішення про те, що сума коштів, яка підлягає стягненню з відповідача, зазначена без відрахування податків і зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку. Оскільки позивач при поданні позову звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ст. 141 ЦПК України та з урахуванням положень ст. 4 Закону України «Про судовий збір» він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 13824,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial