Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

[PERSON] \~звернулася до\~суду із\~заявою, в якій просила оголосити її сина [PERSON] , [INFO] загиблим (померлим), під час виконанням обов`язків військової служби у період дії воєнного стану виконуючи бойове завдання по захисту Батьківщини та забезпечуючи здійснення захисту національної безпеки, оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України, дата загибелі (смерті): [INFO] ; місце загибелі (смерті): населений пункт Глибоке Харківського району Харківської області. Свою заяву\~обґрунтовує тим,\~що її\~син [PERSON] , [INFO] , на підставі Указу Президента України №69/2022 від 24 лютого 2022 року, був призваний на військову службу за контрактом 23.05.2024 року [INFO] . Службу проходив у складі військової частини [NUMBER] на посаді солдата кулеметника кулеметного взводу 1 штурмової спеціалізованої роти штурмового спеціалізованого батальйону (ШКВАЛ) військової частини [NUMBER] . Під час ведення бойових дій поблизу населеного пункту Глибоке, Харківського району, Харківської області при виконанні службових обов`язків по захисту територіальної цілісності та суверенітету України від збройної агресії російської федерації, 15.07.2024 [PERSON] зник безвісти. Заявниця отримала сповіщення сім`ї №1/2202 від 1 [INFO] від 05.08.2024, яким сповіщено, що відданий присязі на вірність Українському народу, мужньо виконувавши військовий обов`язок в бою за Україну, за її свободу і неналежність її син [PERSON] зник безвісти 15.07.2024 року, під час ведення бойових дій поблизу населеного пункту Глибоке, Харківського району, Харківської області при виконанні службових обов`язків по захисту територіальної цілісності та суверенітету України від збройної агресії російської федерації, виконуючи бойове завдання в складі підрозділу Збройних Сил України. У зв`язку з цим, заявниця подала заяву до Національної поліції України про зникнення безвісти 15.07.2024 сина [PERSON] .. Відомості про що були внесені до ЄРДР за № 12024221230001219 від 11.10.2024 року за ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України. Органом досудового розслідування справи, є Відділ поліції №3 Харківського районного управління поліції №3 Головного управління Національної поліції в Харківській області. Крім того, спрямовано запити до відповідних установ та отримано відповіді, які долучено до матеріалів справи, а саме: - спрямовано запит до Національного інформаційного бюро, з метою встановлення чи перебуває [PERSON] у списку громадян України, які підлягають обміну. Згідно отриманої відповіді - [PERSON] , внесено до реєстру НІБ, однак наразі інформацією по зазначеній особі НІБ не володіє. - спрямовано запит до Управлінням з питань осіб, зниклих безвісти за особливих обставин (Секретаріат Уповноваженого з питань осіб, зниклих безвісти за особливих обставин) МВС України, яким внесено відомості 15.10.2024 про [PERSON] до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин. Спрямовано запит до військової частини [NUMBER] , на який отримано Витяг із наказу командира військової частини [NUMBER] №3907 про результати службового розслідування за фактом зникнення безвісті [PERSON] . У ході проведення службового розслідування, відповідно до витягу із наказу командира військової частини [NUMBER] №3907 про результати службового розслідування встановлено, що солдат [PERSON] зник безвісти 15 липня 2024 року під час виконання ним обов`язків військової служби пов`язаних із захистом Батьківщини, в умовах відсічі збройної агресії Російської Федерації проти України в районі населеного пункту Глибоке, Харківського району Харківської області в результаті мінометного обстрілу із застосуванням МІ20 у проміжок часу 01:20 - 01:30 противником по групі 1 штурмової спеціалізованої роти штурмового спеціалізованого батальйону (ШКВАЛ). Провести пошукові дії не було змоги через складну бойову обстановку та вогневий контроль позицій противником. До теперішнього часу до військової частини [NUMBER] , будь-яка офіційна інформація щодо солдата [PERSON] не надходила та його місцеперебування невідомо. Метою оголошення військовослужбовця [PERSON] , як зазначено у заяві, є необхідність офіційної державної реєстрації смерті сина заявниці, оформлення спадщини та отримання державної допомоги членам сім`ї загиблих захисників України. Заявниця просить\~суд оголосити\~сина [PERSON] ,\~ [INFO] , загиблим (померлим), під час виконанням обов`язків військової служби у період дії воєнного стану виконуючи бойове завдання по захисту Батьківщини та забезпечуючи здійснення захисту національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України. Днем загибелі (смерті) вважати [INFO] , місцем загибелі (смерті) - населений пункт Глибоке Харківського району Харківської області. Представник заявниці у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій вказав що подану заяву підтримує у повному обсязі, просив її задовольнити з підстав, викладених у ній та справу розглянуити без участі сторони заявника (а.с. 107). Заінтересована особа - представник Військової частини [NUMBER] у судове засідання не з`явився, повідомлявся своєчасно та належним чином, є користувачем Електронного суду, усі документи у справі отримували у електронному вигляді, про що свідчать відповідні довідки про доставку одержувачу електронних листів, створені в АСДС у автоматичному режимі (а.с. 40, 56, 109). Заінтересована особа\~-\~представник Першого відділу\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану у\~м.\~Харкові Східного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.\~Харків) у судове засідання не з`явилася, надали до суду пояснення, в яких казали, що проти оголошення військовослужбоввця [PERSON] , [INFO] померолим заперечень не мають, справу просили розглянути на розсуд суду з урахуванням письмових пояснень (а.с. 93-95). Заінтресесована особа\~представник Міністерства\~оборони України\~у судове\~засідання не\~з`явився,\~надали до\~суду пояснення,\~в яких\~вказали,\~що [PERSON] \~не займав\~жодної посади\~у штаті\~Міністерства оборони\~України,\~військової служби\~безпосередньо в\~Міністерстві оборони\~України не\~проходив,\~а отже,\~будь-які\~безпосередні правовідносини\~між [PERSON] \~та Міністерством\~оборони України\~відсутні.\~Просили ухвалити\~рішення суду\~в межах\~чинного законодавства,\~що не\~суперечить інтересам\~обороноздатності України\~в умовах\~введеного на\~території України\~воєнного стану та провести розгляд справи провести за відсутності представника Міністерства оборони України (а.с. 79-91). Заінтересована особа [PERSON] у судое засідання не з`явився, повідомляся про дату, час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відзиву чи клопотання щодо розгляду справи до суду не подавав (а.с.110). Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. 03 квітня 2025 року [PERSON] звернулась до Дергачівського районного суду Харківської області з заявою про оголошення військовослужбовця [PERSON] загиблим (померлим) під час виконання обов`язків військової служби в період дії воєнного стану з участю заінтересованих осіб: військової частини [NUMBER] , першого відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Міністерства оборони України та [PERSON] . Матеріали справи свідчать, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] згідно свідоцтва про народження [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова 04 лютого 2000 року (а. с. 18). У серпні 2024 року [PERSON] отримала сповіщення № 1/2202, в якому зазначено, що її син, солдат кулеметник кулеметного взводу 1 штурмової спеціалізованої роти штурмового спеціалізованого батальйону (ШКВАЛ) військової частини [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , відданий Військовій присязі на вірність Українському народу, мужньо виконавши військовий обов`язок в бою за Україну та за її свободу і незалежність зник безвісті 15.07.2024 року під час ведення бойових дій поблизу населеного пункту Глибоке Харківського району Харківської області при виконанні службових обов`язків по захисту територіальної цілісності та суверенитету України від збройної агресії російської федерації, виконуючи бойове завдання у складі підрозділу Збройних Сил України. Призваний на військову службу за контрактом 23.05.2024 року [INFO] (а.с. 22). 10.10.2024 року відповідні дані були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ст. 115 ч. 1 КК України; [PERSON] визнано потерпілою (а.с. 23). У висновках стосовно результату службового розслідування згідно витягу із наказу № 3907 від 23.09.2024 року командира військової частини [NUMBER] визначено: військовослужбовця за контрактом колишнього кулеметника кулеметного взводу 1 штурмової спеціалізованої роти штурмового спеціалізованого батальйону (ШКВАЛ) військової частини [NUMBER] солдата [PERSON] вважати зниклим безвісти з 16 липня 2024 року. Зазначено, що причинами, які сприяли зникненню безвісти солдата [PERSON] є виключно воєнні дії, а умовами є наслідки мінометного обстрілу, із застосуванням М120, що також зумовлено виконанням вказаним військовослужбовцем обов`язків військової служби та бойового завдання, пов`язаного із захистом Батьківщини в ході відсічі збройної агресії російської федерації проти України. Дата та час зникнення безвісти: 15.07.2024 у проміжок часу 01:20 01:30. Місце зникнення безвісти: населений пункт Глибоке, Харківський район, Харківська область (а. с. 24-25). Законодавець розрізняє дві підстави оголошення судом фізичної особи померлою: загальну та спеціальну. Відповідно до частини першої статті 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. За змістом частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. У частині першій статті 46 ЦК України міститься загальна норма: «фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років» - та дві спеціальні: «якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців» та «за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру». У частині другій статті 46 ЦК України законодавець навів дві спеціальні норми: «фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій» (речення перше) та «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» (речення друге). Відповідно до Рішення Конституційного Суду України (другий сенат) від 18 червня 2020 року № 5-р(ІІ)/2020 принцип верховенства права (правовладдя) вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori); «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali); «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 лютого 2023 року у справі № 910/18214/19 також звертала увагу на співвідношення між загальною та спеціальною нормою. Так, спеціальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у певних випадках, визначених такою нормою права, а загальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у всіх випадках, крім тих, на які поширюється гіпотеза спеціальної норми. Тому загальна та спеціальна норми не суперечать одна одній, а встановлюють системне законодавче регулювання. Законодавець запроваджує спеціальну цивільно-правову норму з метою конкретизації, деталізації та диференціації правового регулювання цивільних відносин в межах їх загального роду. Спеціальна норма походить від загальної і тісно з нею пов`язана. Відповідно у ситуації, коли внаслідок збройної агресії рф проти України фізична особа пропала безвісти, суд має право оголосити цю фізичну особу померлою відповідно до частини другої статті 46 ЦК України саме на підставі цих приписів (за умови доведеності зазначених обставин), використовуючи ці норми як спеціальні. Велика Палата Верховного Суду враховує, що приписи частини другої статті 46 ЦК України пов`язують оголошення фізичної особи померлою у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, а не у зв`язку з воєнним станом як таким. Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану»). За змістом статті 1 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України» (станом на час виникнення правовідносин у цій справі): - воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень; - бойові дії - форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння); - воєнні дії - організоване застосування сил оборони та сил безпеки для виконання завдань з оборони України; - район воєнних (бойових) дій - визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії. Відповідно бойові дії є однією із форм воєнних дій. Ці категорії співвідносять як ціле (воєнні дії) та частина (бойові дії). Тому воєнні дії, які законодавець згадує у частині другій статті 46 ЦК України, не обмежуються лише бойовими діями. Законодавець у 2018 році вніс зміни до частини другої статті 46 ЦК України, доповнивши частини другу і третю статті 46 після слів «воєнними діями» словами «збройним конфліктом». Із пояснювальної записки до проєкту Закону про правовий статус осіб, зниклих безвісти: «Беручи до уваги триваючий збройний конфлікт на території України та його наслідки як для населення в цілому, так і для окремих осіб, найбільш доцільним є прийняття окремого закону, який визначатиме правовий статус осіб, зниклих безвісти, та забезпечуватиме правове регулювання відносин, пов`язаних з обліком цих осіб та їх розшуком, з метою максимального подолання руйнівних наслідків конфлікту». Збройний конфлікт - це збройне зіткнення між державами (міжнародний збройний конфлікт, збройний конфлікт на державному кордоні) або між ворогуючими сторонами в межах території однієї держави, як правило, за підтримки ззовні (внутрішній збройний конфлікт) (пункт 7 частини першої статті 1 Закону України від 21 червня 2018 року № 2469-VIII «Про національну безпеку України»). Потрібно наголосити на тому, що законодавець розмежовує категорії «воєнні дії», «збройний конфлікт» і «воєнний стан». Частина друга статті 46 ЦК України послуговується категоріями «воєнні дії» і «збройний конфлікт», а не «воєнний стан». Тому немає підстав пов`язувати початок перебігу строків, зазначених у частині другій статті 46 ЦК України, із введенням, припиненням або скасуванням воєнного стану в Україні. Велика Палата Верховного Суду для з`ясування змісту припису речення другого частини другої статті 46 ЦК України «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» використовує телеологічний (цільовий) спосіб тлумачення норми права. Телеологічний (цільовий) спосіб тлумачення норм права зосереджується на цілі та призначенні законодавчого припису, враховуючи права й законні інтереси суб`єктів і суспільні інтереси. Мета досліджуваної правової норми полягає у забезпеченні балансу між правовою визначеністю та захистом прав зниклої особи. З одного боку, законодавець хоче запобігти поспішному оголошенню особи померлою, оскільки це може спричинити значні правові наслідки, як-от відкриття спадщини. З іншого - потреба у відновленні правової визначеності стає особливо актуальною у випадках зникнення в умовах активних бойових дій, коли значно зростає ризик загибелі. Правова мета встановлення спеціальних строків полягає в тому, що визначені частиною другою статті 46 ЦК України два роки від дня закінчення воєнних дій, збройного конфлікту або шість місяців потрібні для розшуку особи та вжиття заходів для її повернення із зони воєнних дій, збройного конфлікту або з інших держав і територій. Дворічний або шестимісячний строки обумовлені тим, що в багатьох випадках під час воєнних дій, збройних конфліктів загибель або зникнення осіб відбувається в умовах невизначеності, на територіях, де тривають активні бойові дії, або в тимчасово окупованих регіонах, що ускладнює вирішення питання розшуку фізичної особи. І навіть за наявності цих строків очевидність щодо зникнення безвісти або загибелі особи може залишатися невідомою. Однак саме для розв`язання таких проблем і застосовуються юридичні фікції. Речення друге частини другої статті 46 ЦК України не конкретизує обставини, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї частини. Водночас суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що словосполучення «від дня закінчення воєнних дій», особливо у контексті широкомасштабної збройної агресії рф проти України, потрібно розуміти як визначення строку тривалістю в шість місяців, який потрібно обраховувати передусім від дня закінчення активних бойових дій на певній території України. Визначення шести місяців як мінімально потрібного строку відображає необхідність обґрунтованого періоду для пошуку зниклої особи, враховуючи особливі обставини зникнення, зокрема під час активних бойових дій. Встановлення такого строку дозволяє зменшити ймовірність того, що особа, яка може бути ще живою, буде передчасно визнана померлою. Швидкоплинні зміни суспільних відносин та життєвих обставин, зокрема на території активних бойових дій, впливають на можливість встановлення фактичного місця перебування зниклої особи. Тому, застосовуючи телеологічний підхід до тлумачення досліджуваної норми права, можна зробити висновок, що строк у шість місяців потрібно відраховувати від дня закінчення активних бойових дій на місці (території) ймовірної загибелі фізичної особи. Це забезпечує більш обґрунтований підхід до визначення моменту, коли зникнення фізичної особи (з надзвичайно високим ступенем вірогідності) можна вважати остаточним і невідворотним, що відповідає меті законодавчого регулювання - забезпеченню справедливості та правової визначеності для всіх зацікавлених сторін у таких суспільних відносинах. Оголошення фізичної особи померлою пов`язується з виникненням у її родичів та інших заінтересованих осіб прав і законних інтересів, як-от: право на спадкування майна, отримання соціальних виплат, призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, припинення шлюбу, припинення зобов`язань, пов`язаних із такою особою, або інші матеріальні чи нематеріальні інтереси, пов`язані зі смертю цієї особи, тощо. Зазначене рішення також має важливе значення для правового статусу членів сім`ї, їх соціального забезпечення та можливості розпоряджатися майном особи, яка була оголошена померлою. Це оголошення має наслідки й для договірних зобов`язань, кредитних відносин і будь-яких інших правочинів, у яких брала участь особа, оскільки це може вплинути на вимоги кредиторів та інші правовідносини, пов`язані із зобов`язаннями. Тому суд, зважаючи на конкретні обставини справи, повинен застосовувати норми права, які сприяють досягненню справедливого та передбачуваного результату. Правило про мінімальний шестимісячний строк дозволяє використовувати правові приписи до специфічних умов з огляду на активні бойові дії, соціальний контекст і правову невизначеність, яка виникає внаслідок збройної агресії рф. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Інше, звужувальне, тлумачення правила другого речення частини другої статті 46 ЦК України було б проявом надмірного формалізму і суперечило б завданням цивільного судочинства. Отже, телеологічне тлумачення норми права дозволяє врахувати специфіку випадків зникнення фізичних осіб під час активних бойових дій і акцентувати увагу на суспільній потребі у встановленні справедливості та визначеності щодо статусу зниклої особи, але лише після спливу розумного строку для її пошуку. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що законодавець, формуючи припис речення другого частини другої статті 46 ЦК України («з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців»), після слів «шести місяців» завершив речення. Зазначене унаочнює, що правильним є таке тлумачення цього припису, що здійснюватиметься без прив`язки до моменту скасування воєнного стану, припинення воєнних дій, збройного конфлікту як такого на усій території України. Наведене тлумачення відповідає і європейським стандартам. Так, відповідно до Рекомендації CM/Rec(2009)12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо принципів, які стосуються осіб, зниклих безвісти, та презумпції смерті (прийнята Комітетом Міністрів Ради Європи 09 грудня 2009 року на 1073-му засіданні заступників міністрів), якщо обставини зникнення безвісти особи є такими, що дають підстави для висновку про ймовірність її загибелі, то для подання запиту бажано, щоб час, що минув з моменту зникнення або з моменту отримання останньої звістки про те, що особа жива, становив не більше одного року (пункт 2 принципу четвертого). Велика Палата Верховного Суду виснує, що шість місяців, які визначені в реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість. Конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (далі - Наказ № 309). У цьому Наказі № 309 зазначені (1) території, на яких ведуться (велися) бойові дії, зокрема: (а) території можливих бойових дій; (б) території активних бойових дій; (в) території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси; (2) тимчасово окуповані рф території України. До того ж цей Наказ містить інформацію про дату початку та завершення бойових дій на відповідній території. Отже суди можуть використовувати дані, зокрема з Наказу № 309, для визначення часових характеристик ведення воєнних дій на конкретній території України. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що під час визначення моменту для початку відліку шестимісячного строку, встановленого реченням другим частини другої статті 46 ЦК України, суд повинен враховувати соціальний контекст та засаду справедливості. Оскільки в умовах російської агресії, яка триває на території України, ситуація в країні залишається недостатньо стабільною, будь-які правові рішення повинні бути чутливими до складних життєвих обставин, у яких опинилися люди. Відрахування шестимісячного строку з дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту було б непропорційним обмеженням прав та інтересів значної кількості цивільних осіб, членів сімей Захисників і Захисниць України. Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що у частині другій статті 46 ЦК України йдеться про воєнні дії, збройний конфлікт, а не про воєнний стан. Не можна тлумачити цей припис як такий, що його можливо застосувати стосовно оголошення особи померлою винятково після скасування воєнного стану на усій території України. Також не можна відраховувати шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 46 ЦК України, від дати ймовірної загибелі фізичної особи на території ведення активних бойових дій, оскільки внаслідок триваючих активних бойових дій ситуація на певній території може бути невизначеною та непередбачуваною. Зокрема, зв`язок із особою може перерватися з різних причин, особа може бути змушена змінити місце постійного проживання, перебування або потрапити в полон, що ускладнює встановлення обставин її зникнення. В умовах воєнних дій, збройного конфлікту часто бракує достовірної інформації, що унеможливлює навіть гіпотетичне визначення дати ймовірної загибелі, а відтак і об`єктивне обчислення строків для оголошення особи померлою. Шестимісячний строк, який у цьому випадку обраховується з дня закінчення активних бойових дій, виконує функцію своєрідного запобіжника, спрямованого на захист прав та інтересів фізичної особи, яка може перебувати в невідомому місці або тимчасово не мати змоги вийти на зв`язок з різних причин, пов`язаних з обставинами воєнних дій, збройного конфлікту. Така правова гарантія запобігає передчасному оголошенню особи померлою, враховуючи, що в умовах війни можуть бути численні фактори, які заважають встановленню фактичного місця перебування людини. Цей строк забезпечує можливість з`ясування додаткових обставин або отримання нової інформації про зниклу особу, що сприяє уникненню помилкових судових рішень, які могли б призвести до негативних правових наслідків для самої особи, її родичів і суспільства загалом. Саме такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22. Згідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (далі - Наказ № 309) населений пункт Глибоке Харківського району Харківської області, що входить до складу Липецької сільської територіальної громади в період з 24.02.2022 по 13.09.2022 є територією тимчасово окупованою російською федерацією, а з 13.09.2022 по 09.05.2024 н.п. Глибоке є територією можливих бойових дій. Як свідчать матеріали справи [PERSON] зник безвісти 15.07.2024 року, тобто поза межами визначеного періоду ведення можливих бойових дій (13.09.2022 по 09.05.2024). Селище Глибоке входить до Липецької сільської територіальної громади, на території якої велись активні бойові дії з 10.05.2024 по 30.09.2024. За таких обставин суд вважає, що відрахування шестимісячного строку слід проводити з 01.10.2024 року. Такий термін спливає 01.04.2025 року. До суду [PERSON] звернулась 03.04.2025 року (конверт а. с. 31) зі спливом шестимісячного строку. На час розгляду справи по суті (серпень 2025 року) даних щодо можливого місцезнаходження [PERSON] не надходило. За таких обставин заява [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved