Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-17 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON] звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до Київської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю на 1/8 частку квартири [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] являється власником 7/8 часток квартири [ADDRESS] . Колишніми співвласниками квартири [ADDRESS] являються [PERSON] , якій належала частка квартири, [PERSON] , якому належала частка квартири, [PERSON] , якому належала частка квартири та [PERSON] , якій належала 1/8 частка квартири. Вказано, що власником іншої 1/8 частки квартири [ADDRESS] являється [PERSON] . За понад 14 років фактичного володіння [PERSON] часткою у квартирі, а ні [PERSON] , а ні будь яка інша особа ніяким чином не виявляли своєї зацікавленості стосовно належних їм 1/8 частки квартири та не цікавилися станом квартири. Ніхто крім [PERSON] не брав участі в утриманні квартири та ніколи не сплачував витрати на утримання будинку в якому знаходиться квартира та не брав участі у витратах на утримання прибудинкової території. Зазначено, що належна [PERSON] 1/8 частка квартири у праві спільної часткової власності могла утворитися тільки внаслідок її поділу навпіл частки. Поділ навпіл частки у праві часткової власності на квартиру, що була зареєстрована за [PERSON] і одночасне існування свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/8 частку у праві власності на квартиру виданого на ім`я [PERSON] , свідчить про те, що на дату укладення договору міни від [INFO] , [PERSON] померла. Таким чином, право власності на 1/8 частку квартиру в порядку спадкування за законом перейшло до [PERSON] , а іншу 1/8 частку квартири отримав інший спадкоємець, який з невідомих причин у період більше 14 років з моменту відкриття спадщини не отримав свідоцтво про право на спадщину за законом. Вказано, що у зв`язку із відсутністю та неможливістю набути право власності на 1/8 частку квартири, [PERSON] позбавлена можливості повною мірою розпоряджатися належними їй 7/8 частками квартири. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.08.2024 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено у справі підготовче судове засідання (т. 1 а.с. 221-222). 23 січня 2025 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу, якою задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано від Державного нотаріального архіву м. Києва копію спадкової справи № 327/2007 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] (т. 1 а.с. 246). 18 березня 2025 року до Дніпровського районного суду м. Києва на виконання ухвали суду від 23.01.2025 від Київського державного нотаріального архіву надійшла копія спадкової справи № 327 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] . В судовому засіданні від 09.04.2025 судом протокольною ухвалою задоволено клопотання представника позивача [PERSON] [PERSON] про витребування від Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) інформації з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо складених актових записів стосовно [PERSON] , [INFO] . 29 квітня 2025 року до Дніпровського районного суду м. Києва від Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) надійшла відповідь на запит стосовно актового запису громадян відносно [PERSON] , [INFO] (т. 2 а.с. 66). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.05.2025, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (т. 2 а.с. 71-72). Сторони в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи. Представником позивача [PERSON] [PERSON] до суду подано клопотання в якому просить провести розгляд справи у його відсутності та у відсутності позивача, ухваливши рішення за наявними у справі матеріалами. Відзив на позов відповідачем суду не надано. Суд, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] являється власником 7/8 частки квартири [ADDRESS] на підставі Договору міни від 30.04.2010, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мойсеєнко Т.О., зареєстрованого в реєстрі за № 963 та Договору дарування 4/8 часток квартири від 24.02.2024, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Панченко О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 232. Вищевказане підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 370438181 від 19.03.2024 (т. 1 а.с. 21-21 зв.). Мотивуючи заявлені позовні вимоги позивач вказує, що вона фактично відкрито та безперервно володіє 1/8 часткою квартири [ADDRESS] з моменту державної реєстрації договору міни від 30.04.2010 в КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна», а саме з 07.05.2014. Вказує, що вона була впевнена, що на вказане майно не претендують інші особи і вона отримала це майно за таких обставин, що є достатніми для набуття права власності на нього, оскільки це знайшло своє застеження в пункті 6 договору міни де йшлося про відсутність на момент укладення договору будь яких осіб які б мали право на законне користування квартирою. Відповідно до приписів ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно положень ч. ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Згідно приписів ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові від 01.08.2018 по справі № 201/12550/16-ц, Верховний Суд зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. У постанові від 21.02.2024 по справі № 756/6953/2017, Верховний Суд вказав, що давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Вищевказана судова практика у спорах про визнання права власності на майно за набувальною давністю є усталеною. З метою правильного та точного вирішення наявного між сторонами спору, судом за клопотанням представника позивача було витребувано копію спадкової справи № 327 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] . Відповідно до наявної в матеріалах спадкової справи № 327 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] копії свідоцтва про право власності на житло від 27.07.2004, виданого Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією, квартира [ADDRESS] належала на праві спільної (сумісної або часткової) власності [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних долях (т. 2 а.с. 35). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 23.02.2007 (т. 2 а.с. 14). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що складається з частини квартири [ADDRESS] . 13 листопада 2009 року державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Ткаченко М.М. на ім`я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом № 5-847 на 1/8 частини квартири [ADDRESS] (т. 2 а.с. 42). Зі змісту вищевказаного свідоцтво про право на спадщину за законом зареєстрованого в реєстрі за № 5-847 від 13.11.2009 убачається, що свідоцтво на право на спадщину на 2/16 частини квартири не видавалося. Відповідно до наявної в матеріалах спадкової справи інформаційної довідки № 45037 від 15.11.2017 складеної на замовлення Київської державної нотаріальної контори № 10, згідно з даними реєстрових книг Бюро, квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] у розмірі 1/8 частки, за [PERSON] у розмірі 3/8 часток, за [PERSON] у розмірі 2/8 часток та за [PERSON] у розмірі 2/8 часток (т. 2 а.с. 43). Будь яких інших відомостей щодо осіб, які б були власниками 1/8 частки квартири [ADDRESS] матеріали спадкової справи не містять. В своїй постанові від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були. Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Таким чином, враховуючи принцип «найбільш вірогідних доказів» суд дійшов висновку, що позивач добросовісно заволоділа чужим майном, а саме 1/8 часткою квартири [ADDRESS] , що за життя належали померлій [INFO] [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Дніпровською РДА в м. Києві 27.07.2004 на підставі розпорядження № 63-702, власника якого фактично немає, володіла та продовжує відкрито та безперервно ним володіти більше десяти років, починаючи з 07.05.2010. Враховуючи, що позивачем доведено наявність сукупності обставин необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, а саме її добросовісне, відкрите та безперервне володіння нерухомим майном, натомість відповідачем не надано будь-яких доказів на спростування зазначених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки останні знайшли своє підтвердження під час розгляду справи. В частині розподілу судових витрат суд приходить до висновку, що сплачений позивачем судовий збір не підлягає стягненню з відповідача, оскільки судом під час розгляду справи не встановлено будь яких порушень прав позивача з боку відповідача.

Outcome: approved