Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-16 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Лісневський Д.О. звернувся до суду із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження» про стягнення заборгованості за договором оренди земельної ділянки та розірвання договору оренди земельної ділянки,\~в якому\~просить: - стягнути з ТОВ «Відродження», код ЄДРПОУ 30699186 на користь [PERSON] , заборгованість зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою кадастровий номер 1224255100:02:001:0327 за договором оренди земельної ділянки № 327 від 07.06.2018 року, зареєстрованого 06.11.2018 року, № запису про інше речове право 28778923 державним реєстратором Виконавчого комітету Васильківської селищної ради Васильківського району Дніпропетровської області Побережним С.Є.. , з кінцевим строком його дії до 31.12.2058 року за 2023 рік у сумі 24 690.00 грн. та за 2024 рік у сумі 24 690.00 грн., що у загальному розмірі становить 49 380.00 грн., - розірвати Договір оренди земельної ділянки, площею 8,5251 га, яка розташована на території Покровської селищної ради, Синельниківського району Дніпропетровської області, кадастровий номер 1224255100:02:001:0327, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Відродження» (ЄДРПОУ та зареєстрований 30699186) 06.11.2018 року, 07.06.2018 року за № 327 № запису про інше речове право 28778923 державним реєстратором Виконавчого комітету Васильківської селищної ради Васильківського району Дніпропетровської області Побережним С.Є., з кінцевим строком його дії до 31.12.2058 року, - припинити речове право (право оренди), що зареєстроване за Товариством з обмеженою відповідальністю «Відродження» (ЄДРПОУ 30699186) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ( номер запису про інше речове право 28778923 від 06.11.2018 року) на земельну ділянку площею 8,5251 га, яка розташована на території Покровської селищної ради, Синельниківського району Дніпропетровської області, кадастровий номер 1224255100:02:001:0327, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яке виникло на підставі договору оренди земельної ділянки № 327 від 07.06.2018 року, - стягнути з ТОВ «Відродження», ЄДРПОУ 30699186 на користь [PERSON] , судові витрати у розмірі 1211,20 грн. за вимогу майнового характеру, 1211,20 грн. за вимогу немайнового характеру та 6 000 грн. витрат пов`язаних з правничою допомогою адвоката. Позов мотивований тим, що [PERSON] являється власником земельної ділянки площею 8,5251 га, яка розташована на території Покровської селищної ради, Синельниківського району Дніпропетровської області, кадастровий номер 1224255100:02:001:0327, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 07.06.2018 року між позивачем та відповідачем ТОВ «Відродження» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 8,5251 га, яка розташована на території Покровської селищної ради, Синельниківського району Дніпропетровської області, кадастровий номер 1224255100:02:001:0327, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказаний договір оренди земельної ділянки № 327 від 07.06.2018 року був зареєстрований 06.11.2018 року, № запису про інше речове право 28778923 державним реєстратором Виконавчого комітету Васильківської селищної ради Васильківського району Дніпропетровської області Побережним С.Є. Відповідно до п. 3.1. договору оренди та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно , строк дії вищевказаного договору визначено 40 років до 31 грудня 2058 року. Відповідно до п. 4.1, 4.2 Договору, за кожен рік використання землі Орендар нараховує орендну плату у грошовій формі в розмірі, що становить 25 559,63 гривень. Сплачується орендна плата до 30 листопада кожного року дії договору оренди. Виплата Орендної плати оформлюється письмово. Згідно п.4.3 Договору обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексації. Відповідно до п. 9.4 Договору, Орендар зобов`язаний своєчасно сплачувати орендну плату. Так відповідач систематично порушує умови договору щодо строків виплати орендної плати, а саме за 2022 рік орендна плата була виплачена 04.04.2023 року, що підтверджується відомістю з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу та випискою по картковому рахунку позивача. Тобто, орендна плата за 2022 рік була виплачена несвоєчасно, в порушення умов договору та закону. В подальшому Орендар (Відповідач) продовжив порушувати умови вищевказаного договору оренди землі, оскільки не виконав покладені на нього обов`язки щодо виплати орендної плати, а саме за 2023 рік та 2024 рік орендна плата не виплачена взагалі. Так, відповідно до відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, податку за період з січня 2017 по лютий 2025 року, станом на 11.04.2025 року позивачу : в грудні 2023 року від ТОВ «Відродження» було нараховано орендну плату в розмірі 30 670.81 грн., що за мінусом податку (5 520,75 грн.) та військового збору (460,06 грн.) становить 24 690,00 грн., але не виплачено; в листопаді 2024 року було нараховано орендну плату в розмірі 30 670.81 грн., що за мінусом податку (5 520,75 грн.) та військового збору (460,06 грн.) становить 24 690,00 грн., але не виплачено. Таким чином, користувався відповідач земельною відповідно до ділянкою договору оренди кадастровий номер 1224255100:02:001:0327 у 2023 та 2024 році, сплатив податок за 2023 та 2024 рік, проте орендну плату за 2023 та 2024 рік не сплатив, чим порушив права позивача. У зв`язку з викладеним позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Відповідач в порушення закону та умов договору оренди землі допустив заборгованість перед позивачем зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою за 2023 рік у сумі 24 690.00 грн. та за 2024 рік у сумі 24 690.00 грн., що у загальному розмірі становить 49 380.00 грн. Крім того, у зв`язку з систематичною невиплатою орендної плати відповідачем, позивач бажає розірвати вищевказаний договір оренди земельної ділянки. Ухвалою суду від 06.05.2025 року відкрите загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. 28.07.2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання учасники провадження не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися в установленому законом порядку. Представник позивача [PERSON] [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження» жодних заяв, клопотань та відзиву на позов не надав, про причини неявки суд не повідомив, в зв`язку з чим, ухвалою суду від 17.09.2025 року суд постановив розглядати справу в заочному порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося у зв`язку з неявкою всіх учасників процесу. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст.5 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається\~з матеріалів\~справи, [PERSON] являється власником земельної ділянки площею 8,5251 га, яка розташована на території Покровської селищної ради, Синельниківського району Дніпропетровської області, кадастровий номер 1224255100:02:001:0327, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 07.06.2018 року між позивачем та відповідачем ТОВ «Відродження» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 8,5251 га, яка розташована на території Покровської селищної ради, Синельниківського району Дніпропетровської області, кадастровий номер 1224255100:02:001:0327, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до статті 14 Конституції України, статті 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Відповідно до частини другої статті 95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 4 ст. 124 Земельного Кодексу України передача в\~оренду земельних\~ділянок,\~що перебувають\~у власності\~громадян і\~юридичних осіб,\~здійснюється за\~договором оренди\~між власником\~земельної ділянки\~і орендарем.\~ Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом частини другої статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договори найму регулюються актами земельного законодавства ЗК України, Законом України «Про оренду землі». Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі. За змістом ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідне орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно зі статтею 13 цього Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально, відповідно до приписів ст. 14 Закону України «Про оренду землі». Статтею 15 Закону України «Про оренду землі» передбачено, істотні умови договору оренди землі, серед яких і орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. Згідно ст.410 ЦК України землекористувач зобов`язаний вносити плату за користування землею. Відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Так, відповідно до п. 4.1. договору орендна плата нараховується у грошовій формі в розмірі, що становить 25559,53 грн. в т.ч. ПДФО, ВЗ та ін. Сплачується орендна плата до 30 листопада кожного року дії договору оренди. В разі неврожаю з природних причин, строк видачі орендної плати може бути подовжено Орендарем до 30 квітня наступного року, але не звільняє Орендаря від обов`язку сплати орендної плати за даний період. Згідно п.4.3 обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексації. Відповідно до п. 9.4 Договору, Орендар зобов`язаний своєчасно сплачувати орендну плату. Проте, судом встановлено, що Орендар (відповідач) порушив умови вищевказаного договору землі, оскільки не виконує покладені на нього обов`язки щодо виплати орендної плати. Згідно Відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом від 11.04.2025 року, позивачу: в грудні 2023 року від ТОВ «Відродження» було нараховано орендну плату в розмірі 30 670.81 грн., що за мінусом податку (5 520,75 грн.) та військового збору (460,06 грн.) становить 24 690,00 грн., але не виплачено; в листопаді 2024 року було нараховано орендну плату в розмірі 30 670.81 грн., що за мінусом податку (5 520,75 грн.) та військового збору (460,06 грн.) становить 24 690,00 грн., але не виплачено. Так, судом достовірно встановлено, що відповідачем належним чином не виконуються взяті зобов`язання за договором оренди, оскільки орендну плату за 2023-2024 роки не сплачено. Доказів зворотного відповідачем суду не надано. Отже, на підставі наданих доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості з виплати орендної плати за користування земельною ділянкою є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Оскільки ТОВ «Відродження» не було сплачено позивачу орендну плату за 2023-2024 роки, доказів щодо причин затримки виплати орендної плати відповідачем надано не було, суд визнає наявність систематичної несплати відповідачем орендної плати. Відповідно до частин третьої та четвертої статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Згідно з частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Згідно з п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати. \~ \~ \~ \~ Частинами першою і другою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ч. 3 ст. 651 ЦК України). Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Стаття 611 ЦК передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, що значною мірою позбавляє того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких, за п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК, належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо внесення орендної плати є вичерпною підставою для розірвання такого договору, про що свідчить усталена судова практика Верховного Суду, яку слід урахувати при застосуванні норми права відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК. Зокрема, такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 28.09.2016 у справі №6-977цс16 та від 12.12.2012 у справі №6-146цс12. У постанові ВС у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.03.2019 у справі №183/262/17 (провадження №61-41932сво18) зроблено висновок, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематичне невнесення орендної плати (два та більше випадки). При цьому систематичне внесення орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі ст.526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічний висновок викладений у постанові ВС від 02.05.2018 у справі №925/549/17. При цьому систематичне порушення договору оренди земельної ділянки щодо внесення орендної плати є підставою для розірвання договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18) зроблено висновок, що «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань». В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2021 року у справі №759/1788/18-ц (провадження №61-6083св19) зроблено висновок, що «договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Частинами першою-другою статті 652 ЦК України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бут змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона». Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені законом. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Так, судом достовірно встановлено, що позивачем доведено істотне систематичне порушення умов спірного договору оренди земельної ділянки та його прав, оскільки відповідачем умови договору оренди землі належним чином не виконуються, орендна плата, як зазначалось вище, своєчасно не сплачується, що свідчить про ухилення відповідача від виконання зобов`язань зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою у визначений договором термін. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо розірвання договору оренди землі. Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Згідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вказаний договір оренди земельної ділянки № 327 від 07.06.2018 року був зареєстрований 06.11.2018 року, № запису про інше речове право 28778923 державним реєстратором Виконавчого комітету Васильківської селищної ради Васильківського району Дніпропетровської області Побережним С.Є. Оскільки суд дійшов висновку про розірвання договору оренди земельної ділянки та додаткової угоди, то з урахуванням вищенаведеної норми права слід припинити інше речове право - право оренди цієї земельної ділянки. Крім того, згідно п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання: як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пункт 1 ч.3 ст.133 ЦПК передбачає, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Відповідно до п. 12 ч. 3 ст.2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В обґрунтування витрат на правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги, додаткову угоду до договору про надання правничої допомоги. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 29.10.2020 року у справі № 686/5064/20. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.02.2020 року у справі №648/1102/19 аналізувалися аналогічні положення ЦПК України та суд дійшов висновку, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved