Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до Полтавської міської територіальної громади в особі Полтавської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем посилаючись на те, що позивач перебуваючи з 1986 року в зареєстрованому шлюбі, у 2001 році набула в спільну власність з чоловіком [PERSON] шляхом приватизації квартиру [ADDRESS] . У 2002 році шлюб було розірвано, але сімейні стосунки вони не припинили та продовжили безперервно проживати однією сім`єю вже без реєстрації шлюбу. Розірвання шлюбу стало наслідком її емоційного рішення, ухваленого на фоні зловживання алкоголем з боку чоловіка. У спосіб розірвання шлюбу вона мала на меті не припинити сімейні стосунки, а лише спонукати чоловіка обмежити вживання алкоголю. Після розірвання шлюбу вони продовжили безперервно спільно проживати в одній квартирі , так само як і раніше вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, взаємні права та обов`язки, разом купували продукти харчування, одяг, предмети домашнього вжитку. Обидва мали зареєстроване місце проживання в цій квартирі. Тобто нічого в їхньому житті після розірвання шлюбу не змінилося. [INFO] [PERSON] \~помер не залишивши заповіту. Спадкоємці першої-третьої , п`ятої черг за законом відсутні. Заяву про прийняття спадщини \~до нотаріальної контори подала лише позивачка. Просила встановити факт її проживання та [PERSON] , який помер [INFO] , однією сім`єю у період часу з 21.10.2000 р. по 21.10.2005 р. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 30 травня 2025 року відкрито загальне позовне провадження по справі. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 08 липня 2025 року закрито підготовче провадження, справа призначена до розгляду, задоволено клопотання представника позивача щодо витребування доказів. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги пославшись на викладені в позовній заяві обставини та просив позов задовольнити. Представник відповідача Полтавської міської територіальної громади в особі Полтавської міської ради в судове засідання не з`явився, надав суду відзив, в якому позовні вимоги не визнав, вважає їх недоведеними, а тому просить відмовити в їх задоволенні. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши докази, дійшов до наступного висновку. Судом установлено, що 03 вересня 1986 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] . Згідно свідоцтва про право власності на житло від 11 червня 2001 року виданого відділом приватизації житла управління житлово-комунального господарства квартира за адресою [ADDRESS] належить на праві приватної, спільної сумісної власності [PERSON] частина та [PERSON] частина. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 23 вересня 2002 року зареєстровано розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідки КП «ЖЕО №2» за адресою [ADDRESS] . зареєстровані: [PERSON] , [INFO] з 10.10.1986 по 17.03.2000 року та з 18.04.2011 року по [INFO] (дату смерті) та позивач з [INFO] по даний час. [INFO] [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] Першою полтавською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 310 за заявою позивача. Інших заяв не надходило. Після смерті [PERSON] позивач не вступила в шлюб та була одна зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Згідно повідомлення Шевченківського ВДРАЦС у місті Полтаві, інформація щодо актових записів про шлюб на [PERSON] , складених за період з 23.09.2002 по 21.10.2005 року відсутня. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] суду пояснили, що знають позивача тривалий час, знали також її чоловіка [PERSON] з яким вона постійно проживала за адресою [ADDRESS] . Вони перебували у шлюбі, після розлучення у їх сім`ї нічого не змінились, продовжували жити разом, спільно вирішувати всі питання. [PERSON] дуже хворів, позивач ним опікувалась, доглядала, всі витрати по похованню несла вона. Позивач була у відчаї, що помер її чоловік [PERSON] . Відповідно до статей\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої\~статті 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (частина перша\~статті 1217 ЦК України). Згідно із частиною першою\~статті 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до статті\~1258 ЦК України\~спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Якщо вимога про встановлення факту проживання осіб однією сім`єю заявлена у зв`язку з таким проживанням не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, відповідні відносини є спадковими і до них слід застосовувати статтю\~1264 ЦК України. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 . Відповідно до статті\~1264 ЦК України\~у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини\~другої\~статті\~3 СК України\~про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. У постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 694/646/20 (провадження № 61-5208св21) зазначено, що для встановлення факту проживання однією сім`єю, тобто доведення існування передбачених статтею\~1264 ЦК України\~підстав для визнання особи спадкоємцем четвертої черги, необхідні докази, які доводили б у всій сукупності факти щодо ведення особами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов`язків. Про спільне проживання можуть свідчити наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина\~перша\~статті\~12 ЦПК України). Відповідно до частини третьої статті 12, частини\~першої\~статті\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною\~шостою\~статті\~81 ЦПК України\~передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом частин\~першої\~-\~третьої\~статті\~89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом установлено, що надані позивачем докази є достатніми для підтвердження факту її проживання разом з [PERSON] однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved