Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-11 00:00:00

ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» звернулись до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10.08.2024 року\~ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] уклали договір про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» № 1687681, за умовами якого позикодавець надав відповідачу кредит шляхом перерахування у безготівковій формі на номер платіжної карти № [NUMBER] у на умовах строковості, зворотності, платності. У порушення умов вищевказаного кредитного договору відповідач свої зобов`язання за укладеним кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 82 650 грн., яка складається із заборгованості: за тілом кредиту - 15000 грн.; за відсотками - 60150 грн. та штрафами - 7500 грн. Враховуючи вищевикладене, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №1687681 від 10.08.2024 року у розмірі 82 650 грн., судові витрати та витрати на правничу допомогу. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 12 травня 2025 року вищевказана позовна заява передана для розгляду судді Куць О.О. (а.с.29). Ухвалою судді від 19 травня 2025 року відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено її до розгляду по суті. (а.с.31) Представник позивача у позовній заяві просив провести розгляд справи без його участі за наявними в справі матеріалами. (а.с.4-зворот) Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1. ст.4 ЦПК України). Судом встановлено, що 10 серпня 2024 року о 23:30:05 відповідач [PERSON] ознайомився із Паспортом споживчого кредиту (інформація, яка надається до укладення договору про споживчий кредит), згідно якої отримав пропозицію на укладення кредитного договору, зі строком кредитування у 360 днів, шляхом отримання кредитних грошових коштів у сумі кредитного ліміту в розмірі 10000 грн. шляхом перерахування кредитодавцем ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» грошових коштів за реквізитами платіжної картки зазначеної споживачем не пізніше двох календарних днів від дати підписання договору. За даними Паспорту споживчого кредиту, пропонована процентна ставка складається із стандартної процентної ставки в розмірі 549% річних (1,50% в день). Тип процентної ставки - фіксована. Визначено, що загальні витрати за кредитом за стандартною процентною ставкою за весь строк користування кредитом складають 54000 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту за весь строк користування кредитом складає 64000 грн. Реальна річна процентна ставка за стандартною процентною ставкою протягом всього строку кредитування складає 9089,90% річних. (а.с.9-зворот-10) Також Паспортом визначено умови повернення кредиту, яка передбачає періодичність платежів, кожні 30 днів, зокрема: - за стандартною ставкою 11 платежів по 4500 грн. зі сплати процентів та 12 платіж на суму 14500 грн., де: 4500 грн. проценти, а 10000 грн. кредит. Також Паспортом передбачено нарахування штрафів, а саме: 1500 грн. на 4 день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язань з повернення кредиту та 110 грн. починаючи з 5 дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язань з повернення кредиту та/або процентів за користування кредитом. Про факт ознайомлення із Паспортом споживчого кредиту свідчить електронний підпис відповідача за допомогою одноразового ідентифікатора: Е115. 10 серпня 2024 року о 23:30:21 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено Договір № 1687681 про надання споживчого кредиту за продуктом «New Short», за умовами якого, позивач зобов`язався надати відповідачу кредит, а відповідач одержати та повернути кошти кредиту, сплативши проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором (п.п. 1.1 Договору). (а.с.10-12) Згідно умов п.п. 1.2-1.10.2 Договору сторони передбачили, що сума кредиту складає 10000 грн. строком на 360 днів. Періодичність сплати платежів складає кожні 30 днів. Тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти в наступному порядку: стандартна процентна ставка становить 1,50% в день та застосовується протягом строку, встановленого п.п. 1,3 Договору (протягом 360 днів). Загальні витрати на дату укладення Договору складають: 54000 грн. за стандартною процентною ставкою за весь строк користування кредитом. Орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом складає 64000 грн. Реальна річна процентна ставка за стандартною процентною ставкою протягом всього строку кредитування складає 9089,90% річних. За умовами п.п. 2.1 Договору кошти надаються позивачем у безготівковій формі, шляхом їх перерахування на рахунок відповідача № [NUMBER] . Підпунктами 6.4.1, 6.4.2 Договору, сторони узгодили розмір штрафів, а саме: 1500 грн. на 4 день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язань з повернення кредиту та 110 грн починаючи з 5 дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язань з повернення кредиту та/або процентів за користування кредитом. Згідно Додатку № 1 до Договору про надання споживчого кредиту, сторони погодили Графік платежів (виходячи з припущення, що застосовується знижена процентна ставка).(а.с.12-зворот) Договір та Додаток № 1 до нього підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатора: Р902. Крім того, 11 серпня 2024 року о 11:09:18 год. відповідачем підписано за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатора: К799 паспорт споживчого кредиту до укладання додаткової угоди щодо збільшення суми кредиту до договору про споживчий кредит №1687681 від 10 серпня 2024 року та додаткову угоду до договору №1687681 про надання споживчого кредиту за продуктом «» від 10 серпня 2024 року, підписано 11.08.2024 року о 11:09:31 год. за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатора: Т907. (а.с.13-14) За умовами останніх сума видачі, що підлягає до-видачі становить 5000 грн. Відтак, сума перерахованих кредитних коштів на рахунок відповідача з урахуванням додаткової угоди становить 15000 грн., що є сумою боргу за тілом кредиту. ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» виконало умови договору про надання споживчого кредиту та перерахувало шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної картки відповідача № [NUMBER] грошові кошти в загальному розмірі 15000 грн., що вбачається з копії листа ТОВ «ПЕЙТЕК» від 10.04.2025 року № 20250410-25. (а.с.14-зворот-15) Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 05.05.2025 року загальний розмір заборгованості відповідача перед ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» становить 82650 грн., з яких 15000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 60150 грн. - заборгованість по процентам та 7500 грн. - заборгованість за штрафними санкціями.(а.м.15-зворот-18) З копії досудової вимоги від 08.05.2025 року № 1191 вбачається, що позивач звертався на адресу відповідача з вимогою добровільно сплатити заборгованість за кредитним договором.(а.с.19) За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. До істотних умов відносяться умови про предмет договору, умови, які визначені істотними законом, а також ті умови, щодо яких сторонами обов`язково повинна бути досягнута згода. Згідно із п.1.ст. 1054 Цивільного Кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із п.1. ст.1048 ЦК України розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. З положень кредитного договору та ст.ст. 1054, 1055 ЦК України вбачається, що сторонами дотримано в повному обсязі вимог цивільного законодавства щодо предмету договору, його ціни, строку повернення кредиту, розміру відсотків, письмової форми. У ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Положеннями ст.12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронні довірчі послуги» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При укладенні спірного кредитного договору сторонами було досягнуто згоди з усіх його істотних умов та визначено: валюту кредитування, суму кредиту, процентну ставку за користування ним і порядок повернення кредиту, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Таким чином, позовні вимоги ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» № 1687681 від 10.08.2024 року сумі 75 150 грн., з яких 15000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 60150 грн. - заборгованість по процентам є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення з відповідача штрафних санкцій в розмірі 7500 грн., суд зауважує наступне. Стаття 549 ЦК України передбачає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 14 ЦК України особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18). У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). Тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Судом встановлено, що кредитний договір укладено 10.08.2024 року, відповідно і штрафні санкції нараховані після 24.02.2022 року. Отже до спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Таким чином, позовна вимога в частині стягнення з відповідача штрафних санкцій є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Вирішуючи питання щодо стягнення судового збору, суд вважає за необхідне стягнути в порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 2202,58 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача витрат позивача на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надані: договір про надання правничої допомоги від 10.03.2025 року №52 про надання правничої допомоги Адвокатським об`єднанням «СВК Партнерс» з додатком 2 до нього, який містить розрахунок вартості правничої допомоги та акт приймання-передачі наданої правової допомоги від 29.04.2025 року. (а.с.21-22) Так, як вбачається з додатку 2 до договору про надання правничої допомоги від 10.03.2025 року №52, вартість правової допомоги складається з: - аналізу фактичних обставин справи, збір та підготовка доказів у справі на суму 500 грн.; - підготовки написання та оформлення позовної заяви про стягнення заборгованості на суму 2000 грн.; - підготовка, написання та оформлення апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу на суму 4000 грн. З акту приймання-передачі наданої правової допомоги від 29.04.2025 року вбачається, що розмір понесених витрат на правничу допомогу складає 2500 грн.(а.с.24) Між тим, з ч. 3 додатку 2 до договору про надання правничої допомоги від 10.03.2025 року №52 сторони визначили гонорар адвоката у розмірі 15% від суми боргу, яка підлягає стягненню з боржника. У зв`язку з цим, заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу складається із 2 500 грн. за надані послуги та 12397,50 грн. гонорару адвоката у розмірі 15% від суми боргу. Так, при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року за єдиним унікальним номером судової справи 826/1216/16 та номером провадження 11-562ас18, й додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року за єдиним унікальним номером судової справи 755/9215/15-ц та номером провадження 14-382цс19. При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 року у справі №904/4507/18, виснувала про можливість існування «гонорару успіху» як форми оплати винагороди адвокату; визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як «гонорар успіху», що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ). При цьому зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Між тим, Велика Палата Верховного Суду й зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Зважаючи на викладене, враховуючи предмет позову, час, витрачений вказаним адвокатом для надання послуг, перелік вартості робіт з урахуванням обсягу роботи, зазначеного в детальному розрахунку наданих правничих послуг, та кількості годин, необхідних, з точки зору суду, для його виконання фахівцем у галузі права, зважаючи на численні однотипні справи в судах України за позовом ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» про стягнення заборгованості за кредитним договором, й з урахуванням зібраних та наданих суду доказів, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, суд вважає, що сума 2 500 грн відповідає співмірності складності справи та є розумним розміром відшкодування таких витрат. З приводу гонорару адвоката у розмірі 12\~397,50 грн., судом не встановлено їх дійсної необхідності, отже враховуючи критерій розумності, в цій частині стягнення судових витрат з відповідача слід відмовити. Відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial