Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-15 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідачів. 18.06.2025 засобом поштового зв`язку [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Львівській, Івано-франківській та Закарпатській областях в особі Територіального Сервісного Центру МВС (2141) м. Ужгород, в якому просила суд: - визнати дійсним договір купівлі-продажу від 11.03.2021 автомобіля марки «Renault», модель «Symbol 1.4», 2007 року випуску, тип ТЗ легковий седан - в, колір бежевий, державний реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рама) [NUMBER] , укладений між покупцем [PERSON] та продавцем [PERSON] , який діяв на підставі довіреності, виданої йому власником транспортного засобу - [PERSON] ,\~що\~належав\~ [PERSON] \~на\~підставі\~свідоцтва про\~реєстрацію\~транспортного\~засобу серія\~ [NUMBER] ,\~виданого 18.09.2007 року; - визнати за [PERSON] право приватної власності на автомобіль марки «Renault», модель «Symbol 1.4», 2007 року випуску, тип ТЗ легковий седан - в, колір бежевий, державний реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рама) [NUMBER] . Позов обґрунтовано тим, що 11.03.2021 між [PERSON] та [PERSON] , який діяв за довіреністю від власника транспортного засобу [PERSON] , було укладено договір купівлі-продажу автомобіля марки «Renault», модель «Symbol 1.4», 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] , у простій письмовій формі. Того ж дня сторони підписали акт приймання-передачі, на підставі якого автомобіль було фактично передано у володіння позивача. Крім того, на ім`я [PERSON] була оформлена генеральна довіреність, що надавала право розпорядження автомобілем, у тому числі з правом його відчуження, однак наразі строк її дії сплив, що унеможливлює вчинення будь-яких юридично значимих дій на її підставі. Оскільки договір не був нотаріально посвідчений, а зв`язок із відповідачем втрачено, повторне нотаріальне оформлення правочину або підтвердження його дійсності в інший спосіб стало неможливим, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду з метою захисту своїх прав. Відповідач [PERSON] відзиву на позовну заяву не надав. Третя особа регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Львівській, Івано-франківській та Закарпатській областях в особі Територіального Сервісного Центру МВС (2141) м. Ужгород письмових пояснень щодо позову не надала. Заяви ( клопотання) учасників справи. 02.07.2025 засобом поштового зв`язку позивачем [PERSON] подано до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви. Інші процесуальні дії у справі. 20.06.2025 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області справу передано для розгляду судді Голяні О.В. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.06.2025 позовну заяву [PERSON] залишено без руху. Пояснення учасників справи надані в судовому засіданні. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала з мотивів, викладених у такому. Відповідач [PERSON] , представник третьої особи регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-франківській та Закарпатській областях в особі Територіального Сервісного Центру МВС (2141) м. Ужгород в судове засідання повторно не з`явилися. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] [PERSON] є власником транспортного засобу марки «Renault», моделі «Symbol 1,4», 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . [PERSON] на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 10.03.2021 №282 уповноважив [PERSON] розпоряджатися належним йому автомобілем Renault Symbol 1.4, 2007 р.в., д.н.з. [NUMBER] , у тому числі продавати його на власний розсуд, з правом передоручення, виїзду за кордон і строком дії до 10.03.2022. 11.03.2021 між [PERSON] , в інтересах якого на підставі довіреності від 10.03.2021 діяв Рішко М.В. (Продавець), та [PERSON] (Покупець), у простій письмовій формі було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу, за умовами якого Продавець в особі свого представника зобов`язався передати у власність Покупцю автомобіль марки «Renault», модель «Symbol 1.4», 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] , за погодженою ціною 90 000,00 грн. Сторони погодили, що право власності на автомобіль виникає з моменту підписання цього договору, а сам факт підписання договору підтверджує отримання представником Продавця повної суми вартості автомобіля. [PERSON] , діючи за довіреністю від 10.03.2021, 11.03.2021 передоручив [PERSON] право представляти інтереси власника автомобіля Renault Symbol 1.4, 2007 р.в., д.н.з. [NUMBER] , у тому числі щодо його користування, експлуатації та продажу; довіреність дійсна до 10.03.2022. Згідно з актом прийому-передачі від 11.03.2021, [PERSON] передав [PERSON] автомобіль Renault Symbol 1.4, 2007 р.в., д.н.з. [NUMBER] , разом із ключем та техпаспортом серії АОС626301. Оцінка суду. Відповідно до\~статті 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Частинами першою, третьою\~статті 334 ЦК України\~передбачено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. За частиною першою\~статті 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першої\~статті 628 ЦК України\~визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (частина перша\~статті 639 ЦК України). Відповідно до\~статті 655 ЦК України\~за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Правове регулювання відносин, пов`язаних із купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень\~ЦК України\~з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях\~Закону України «Про дорожній рух»,\~Закону України «Про автомобільний транспорт», Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженому\~постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200\~(далі - Порядок № 1200), та Порядку № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки відповідних договорів. Відповідно до частин першої-четвертої\~статті 34 Закону України «Про дорожній рух»\~у редакції,\~чинній на\~час виникнення\~спірних правовідносин,\~Державна реєстрація\~транспортного засобу\~полягає у\~здійсненні комплексу\~заходів,\~пов`язаних\~із перевіркою\~документів,\~які є\~підставою для\~здійснення реєстрації,\~а також\~відсутності будь-яких\~обтяжень,\~у тому\~числі за\~даними Державного\~реєстру обтяжень\~рухомого майна,\~звіркою і,\~за необхідності,\~дослідженням ідентифікаційних\~номерів складових\~частин та\~оглядом транспортного\~засобу,\~оформленням і\~видачею реєстраційних\~документів та\~номерних знаків..\~Державний облік\~зареєстрованих транспортних\~засобів включає\~в себе\~процес реєстрації,\~накопичення,\~узагальнення,\~зберігання та\~передачі інформації\~про зареєстровані\~транспортні засоби\~та їх\~власників. Державній\~реєстрації та\~обліку підлягають\~призначені для\~експлуатації на\~вулично-дорожній\~мережі загального\~користування транспортні\~засоби усіх\~типів:\~автомобілі,\~автобуси,\~мотоцикли всіх\~типів,\~марок і\~моделей,\~самохідні машини,\~причепи та\~напівпричепи до\~них,\~мотоколяски,\~інші прирівняні\~до них\~транспортні засоби\~та мопеди,\~що використовуються\~на автомобільних\~дорогах державного\~значення. Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України. Згідно з частинами четвертою, шостою\~статті 19 Закону України «Про автомобільний транспорт»\~при державній реєстрації легкових автомобілів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх призначення згідно з документами виробника (легковий, таксі, спеціалізований санітарний автомобіль екстреної медичної допомоги, автомобіль інкасації, броньований, обладнаний спеціальними світловими і звуковими сигнальними пристроями тощо).\~Порядок державної реєстрації транспортних засобів визначає Кабінет Міністрів України. Абзацами четвертим, шостим пункту 12 Порядку № 1200 передбачено, що оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ України і Держпродспоживслужбі бланків біржових угод. Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ України. Абзацом першим пункту 8 Порядку № 1388 встановлено, що державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність, для юридичних осіб - організаційно-розпорядчий документ про проведення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів та видана юридичною особою довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності\~Законом України «Про дорожній рух»). Також пунктом 8 Порядку № 1388 визначено перелік документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів і є підставою для їх реєстрації за новим власником. Такими документами є, зокрема, оформлені в установленому порядку договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі Міністерства внутрішніх справ України бланках; укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах Міністерства внутрішніх справ України та центрах надання адміністративних послуг у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане органом доходів і зборів посвідчення про реєстрацію в уповноважених органах Міністерства внутрішніх справ України транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери. Відповідно до абзацу першого пункту 33 Поряду № 1388 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, перереєстрація транспортних засобів проводиться в разі отримання свідоцтва про реєстрацію замість утраченого або непридатного для користування, зміни їх власників, місця реєстрації або найменування власників - юридичних осіб (крім зміни найменування юридичної особи у зв`язку із зміною типу акціонерного товариства або у зв`язку з перетворенням акціонерного товариства в інше господарське товариство), місця проживання або прізвища, власного імені, по батькові (за наявності) фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, а також у разі заміни номерних знаків, отримання чи перезакріплення індивідуальних номерних знаків, зміни кольору, переобладнання транспортного засобу чи заміни кузова, інших складових частин, що мають ідентифікаційні номери. Отже, законодавцем визначений спеціальний порядок відчуження та набуття права власності на транспортні засоби, який невід`ємно пов`язаний з обов`язковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу у відповідних органах. Продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Верховний Суд у постановах від 28 листопада 2018 року у справі № 662/397/17, від 17 квітня 2019 року у справі № 761/18330/15-ц, від 17 жовтня 2019 року у справі № 380/11122/16, від 27 грудня 2019 року у справі № 607/14107/17, від 02 квітня 2020 року у справі № 301/1434/18, від 23 вересня 2020 року у справі\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~№ 161/16800/15-ц виклав такі правові висновки. Відповідно до\~статті 392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За правилами цієї статті позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Позивачем за вимогами про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред`явлення позову). Отже, враховуючи, що відповідно до\~статті 328 ЦК України\~набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному\~статтею 392 ЦК України. Відповідно до\~статті 216 ЦК України\~у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у випадку неможливості такого повернення (зокрема, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі) необхідно відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно з частиною першою\~статті 220 ЦК України\~у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Нормами матеріального законодавства передбачена можливість визнавати у судовому порядку нікчемні договори дійсними, зокрема на підставі частини другої\~статті 220 ЦК України. За правилами частини другої\~статті 220 ЦК України\~у випадку, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Зазначена частина друга\~статті 220 ЦК України\~застосовується до правовідносин у разі, коли сторони вчинили правочин у встановленій законом письмовій формі, зміст якого відповідав волі сторін, які дійшовши згоди щодо усіх істотних умов договору, виконали такий договір повністю чи частково, і лише не було дотримано вимоги про нотаріальне посвідчення такого договору через ухилення однієї сторони договору. У постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ № 6-1288цс17 викладено правовий висновок про те, що\~однією з умов застосування частини другої\~статті 220 ЦК України\~та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої\~статті 220 ЦК України. У постанові Верховного Суду від 18 серпня 2021 року у справі № 305/1468/16-ц зазначено про те, що\~визнання дійсним договору (конвалідація) на підставі частини другої\~статті 220 ЦК України\~допускається тільки для нікчемних правочинів (тобто для яких недотримання письмової форми пов`язується саме з відсутністю нотаріального посвідчення і це зумовлює їх нікчемність). Згідно з частиною другою\~статті 220 ЦК України\~конвалідація можлива за наявності таких умов: досягнення між сторонами згоди щодо усіх істотних умов договору; наявність письмових доказів досягнення домовленості щодо всіх істотних умов договору; повне або часткове виконання договору; ухилення однією зі сторін від його нотаріального посвідчення. За змістом частини третьої статті\~12, частини першої статті\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша\~статті 76 ЦПК України). У частині другій\~статті 78 ЦПК України\~передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Оцінюючи подані сторонами докази та встановлені фактичні обставини справи, суд виходить з того, що укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу у простій письмовій формі не суперечить вимогам чинного законодавства України, оскільки нотаріальне посвідчення такого правочину не є обов`язковим. Разом із тим, перехід права власності на транспортний засіб, відповідно до спеціального правового регулювання Порядку державної реєстрації транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998 року, є похідним від належного виконання сторонами зобов`язань щодо державної реєстрації автомобіля в органах МВС. Факт підписання сторонами акта приймання-передачі транспортного засобу, а також надання довіреності на право розпорядження автомобілем свідчать про фактичну передачу автомобіля у володіння позивача та намір сторін здійснити його відчуження. Проте такі дії не є тотожними юридичному оформленню переходу права власності, яке вимагає державної реєстрації нового власника у сервісному центрі МВС. Крім того, суд бере до уваги, що сторони не передбачили умов договору щодо належного оформлення переходу права власності в реєстраційному органі, а також те, що транспортний засіб на момент розгляду справи залишається зареєстрованим за іншою особою. Сам факт укладення письмового договору, навіть за наявності акта приймання-передачі і довіреності, не породжує у покупця речового права власності без завершення адміністративної процедури реєстрації. Суд також враховує, що у справах про визнання договору дійсним за ст. 220 ЦК України необхідною умовою є обов`язковість нотаріального посвідчення відповідного правочину згідно із законом. Оскільки сторони такого обов`язку не мали і прямо не передбачали нотаріальну форму договору, зазначена норма до спірних правовідносин не підлягає застосуванню. Водночас це не звільняє сторони від дотримання спеціального порядку оформлення переходу права власності, установленого для транспортних засобів. Таким чином, суд дійшов висновку, що укладення договору купівлі-продажу у простій письмовій формі, підписання акта прийому-передачі, а також оформлення довіреності не є достатніми правовими підставами для визнання за позивачем права власності на спірний транспортний засіб у разі недодержання вимог щодо його державної реєстрації, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити. Розподіл судових витрат між сторонами. З огляду на відмову в задоволенні позовних вимог відповідно до ст.\~141\~ЦПК України судовий збір позивачу не відшкодовується.

Outcome: dismissed