Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-16 00:00:00

У січні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Оптимум-нет» (далі позивач, ТОВ «Оптимум-нет») звернулося до суду із зазначеною позовною заявою, у якій просило стягнути з [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ) на його користь: 97256,00 грн збитків, завданих залиттям приміщень; 7000,00 грн витрат на проведення будівельно-технічної експертизи; 1514,00 грн сплаченого судового збору для забезпечення доказів та 500,00 грн оплати послуг нотаріуса за видачу витягу з державного реєстру речових прав, а також 3028,00 грн сплаченого судового збору та 20000,00 грн витрат на правову допомогу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01 листопада 2024 року через верхні поверхи відбулося залиття нежитлового приміщення на першому поверсі будинку [ADDRESS] , власником якого є позивач. У результаті залиття пошкоджено майно ТОВ «Оптимум-нет». Було встановлено, що джерелом залиття є квартира [ADDRESS] , власником якої за наданою приватним нотаріусом інформацією є Іванов В.\~М. Уповноважені особи ТОВ «Житлорембудсервіс» 07 листопада 2024 року склали акт-обстеження, в якому причиною залиття нежитлових приміщень позивача зазначили аварійну ситуацію на ділянці внутрішньоквартирного трубопроводу центрального опалення у квартирі [ADDRESS] , а саме прорив на різьбі під`єднання внутрішньоквартирного трубопроводу центрального опалення до приладу опалення (радіатора) у залі, яка знаходиться в зоні відповідальності власника цієї квартири. Також в акті визначено перелік пошкодженого внаслідок залиття приміщення майна. З метою забезпечення доказів ухвалою Автозаводського районного суду міста Кременчука від 09 січня 2025 року було призначено будівельно-технічну експертизу, вартість якої сплачена позивачем. За висновками цієї експертизи загальний розмір завданих збитків становить 97256,00 грн, причиною залиття визначено аварійну ситуацію на ділянці внутрішньоквартирного трубопроводу центрального опалення у квартирі [ADDRESS] у зазначеному вище будинку. Ухвалою від 12 лютого 2025 року суд прийняв позовну заяву, відкрив провадження та призначив підготовче засідання, яке ухвалою від 12 червня 2025 року закрив та призначив справу до судового розгляду. Позивач у судове засідання не з`явився, його представник звернулася до суду з заявою, у якій позов підтримав у повному обсязі та просив проводити судовий розгляд справи без його та позивача участі; проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином; із клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався, своїм правом подати відзив на позовну заяву не скористався. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з частиною першою статті 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Частиною першою\~статті 280\~ЦПК України\~передбачено,\~що суд\~може ухвалити\~заочне рішення\~на підставі\~наявних у\~справі доказів\~за одночасного\~існування таких\~умов: 1)\~відповідач належним\~чином повідомлений\~про дату,\~час і\~місце судового\~засідання; 2)\~відповідач не\~з`явився в\~судове засідання\~без поважних\~причин або\~без повідомлення\~причин; 3)\~відповідач не\~подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі змісту статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, убачається, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У рішеннях ЄСПЛ, зокрема звертає увагу, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. За наведених обставин, відповідно до вимог частини першої статті 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Згідно з частинами першою, другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Відповідно до частини другої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки її частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Саме про таке застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини, зазначено в постанові Верховного Суду від 27 грудня 2019 року у справі № 686/11256/16-ц. За правилами статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування», з наступними змінами та доповненнями, при розгляді позовів про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. За правилами частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ураховуючи наведене, позивач має довести факт заподіяння шкоди, її розмір, протиправність поведінки заподіювача, а також причинний зв`язок між цією поведінкою та шкодою. Відсутність хоча б однієї із цих умов є підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування шкоди. Суд установив, що ТОВ «Оптимум-нет» є власником нежитлових приміщень А-5, а1г, а2г за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а також Витягом з цього Реєстру (а. с. 8-10). За інформацією з цього ж Реєстру квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с. 11). У зазначених нежитлових приміщеннях відбулося залиття, про що 07 листопада 2025 року складено акт-обстеження комісією у складі: начальника технічного відділу ТОВ «Житлорембудсервіс» Кіндратенко Н.\~Ю., провідного інженера технічного відділу Крутій І.\~І., представника від власника приміщення [PERSON] із зазначенням переліку виявлених пошкоджень. За висновком цього акта під час обстеження розташованих на першому поверсі житлового будинку [ADDRESS] нежитлових приміщень, а саме: [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] було виявлено наведені в акті сліди та пошкодження оздоблювального шару. За даними комісії залиття цих нежитлових приміщень сталося 01 листопада 2024 року внаслідок аварійної ситуації на ділянці внутрішньоквартирного трубопроводу центрального опалення у квартирі [ADDRESS] , а саме прориву на різьбі під`єднання внутрішньоквартирного трубопроводу центрального опалення до приладу опалення (радіатора) у залі. Згідно з пунктом 17 договору на управління багатоквартирним будинком №\~1/43 від 18 липня 2028 року це різьбове з`єднання на внутрішньоквартирній ділянці трубопроводу центрального опалення знаходиться в зоні відповідальності співвласників квартири [ADDRESS] (а.с. 7). Відповідно до висновку судового експерта Маківського М.\~М. № 1-25 від 16 січня 2025 року за результатами проведення будівельно-технічної експертизи нежитлових приміщень житлового будинку [ADDRESS] причиною залиття цих приміщень є попадання води, яке відбулося зверху вниз, тобто з квартир, розташованих над нежитловими приміщеннями; вартість ремонтно-будівельник робіт по відновленню приміщень становить 97256,00 грн (а.с. 21-26). Окрім того, до матеріалів позовної заяви додано зведений кошторисний розрахунок, локальний кошторис на ремонтно-будівельні роботи, відомість ресурсів до локального кошторису, а також фототаблиці (а.с. 27-55). До матеріалів долучено також: довідку №\~60 від 26 листопада 2024 року про сплату 500,00 грн за вчинення нотаріальних дій (надання довідки); квитанцію №\~1 від 10 січня 2025 року на суму 7000,00 грн за проведення дослідження та складання висновку експерта; платіжну інструкцію від 07 січня 2025 року на суму 1514,00 про сплату судового збору за заявою про забезпечення доказів (а.с. 14-16). Оцінивши в сукупності всі наявні в матеріалах справи докази, суд виходить із доведеності позовних вимог щодо завдання позивачу майнової шкоди внаслідок залиття належного йому нежитлового приміщення на першому поверсі будинку [ADDRESS] внаслідок неналежного утримання власником квартири [ADDRESS] внутрішньоквартирного трубопроводу центрального опалення до приладу опалення (радіатора) у залі, що знаходиться в зоні його відповідальності. Так, зміст акта-обстеження від 07 листопада 2024 року висвітлює, зокрема, дату залиття приміщення, причину залиття, відповідальну особу, перелік пошкодженого майна. Відповідач не надав до суду будь-яких доказів на спростування поданих позивачем документів, отже не спростував визначену статтями 1166, 1167 ЦК України презумпцію винного заподіяння шкоди. Таким чином, в судовому засіданні встановлено факт завдання шкоди майну позивача внаслідок залиття належних йому приміщень і вина відповідача як власника майна, яка не спростована останнім. Визначаючи розмір збитків, спричинених позивачу, суд ураховує висновок судового експерта Маківського М.\~М. № 1-25 від 16 січня 2025 року. Також суд вбачає наявність підстав для стягнення з відповідача понесених позивачем витрат, підтверджених довідкою №\~60 від 26 листопада 2024 року, квитанцією №\~1 від 10 січня 2025 року, а також платіжною інструкцією від 07 січня 2025 року. Крім того, підлягає задоволенню вимога ТОВ «Оптимум-нет» про стягнення з відповідача витрат на сплату судового збору та правову допомогу, на підтвердження яких, позивач надав: платіжну інструкцію про сплату судового збору від 15 січня 2025 року, витяг з договору від 31 жовтня 2024 року про надання правничої допомоги; акт виконаних робіт від 17 січня 2025 року на загальну вартість наданих послуг 20000,00 грн (а.с. 1, 17-20). При цьому суд ураховує, що за правилами частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а передбачені частиною четвертою статті 141 ЦПК України підстави для відступу від загального правила розподілу судових витрат у даному випадку відсутні.

Outcome: approved