Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

24 липня 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування завданої моральної шкоди. 1.Стислий виклад позиції позивача В обґрунтування позову [PERSON] посилався на те, що з 10.01.2023 року він працював на посаді інженера лісових культур відокремленого підрозділу Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» - Філії «Новомосковське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України». На підставі наказу від 20.06.2023 № 256-К його було звільнено з роботи з 28.06.2024 у зв`язку із скороченням чисельності штату працівників, згідно ст. 40, п.1 КЗпПУ. [PERSON] зазначає, що згідно рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.04.2025 у справі № 183/7249/24, його поновлено на роботі. Самарівським міськрайонним судом Дніпропетровської області 15.04.2025 у справі № 183/7249/24 проголошено вступну та резолютивну частину рішення суду, при проголошенні рішення був присутнім представник відповідача, Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України». Відповідач, Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС, згідно картки руху документу рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.04.2025 у справі № 183/7249/24, надійшло до електронних кабінетів сторін в ЄСІТС 16.04.2025 о 18:57 годин. У відповідності до ч.8 ст. 235 КЗпПУ, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Незважаючи на вимоги ч.8 ст. 235 КЗпПУ, судове рішення в частині поновлення на роботі було виконане відповідачем лише 15.05.2025 року. 15.05.2025 року Філією «Східний лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» видано наказ № 144-К, відповідно до якого його, [PERSON] поновлено на посаді провідного інженера з лісових культур Відділу відтворення лісів з 28 червня 2024 року. Статтею 236\~КЗпПУ передбачено,\~що у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. [PERSON] у позові зазначає, що оскільки з боку відповідача допущено затримку виконання рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.04.2025 у справі № 183/7249/24 про поновлення його на роботі, наявні підстави для застосування приписів ст. 236 КЗпПУ та стягнення з відповідача сум середнього заробітку за час затримки. Затримка виконання рішення суду становить 21 робочий день (за період з 16.04.2025 по 14.05.2025). Розмір середнього заробітку позивача становить 910,70 грн., у зв`язку з чим, середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі складає 19\~124, 70 грн. (910,70 х 21 робочий день). Зазначені сумі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, позивач [PERSON] посилається на те, що діями відповідача, Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» йому завдано моральна шкода, яка полягає у тому, що відповідачем було грубо порушене його право на працю та поновлення на роботі, що призвело до моральних страждань, душевних переживань, посиленням тривоги, зневірою, негативними думками за своє майбутнє, неможливість забезпечити собі та свої сім`ї належний рівень життя. Грубе порушення відповідачем трудових прав змінило його звичний ритм життя, вимагало від нього додаткових заходів та зусиль для організації свого життя, у тому числі змушує звертися до суду. Завдану відповідачем моральну шкоду він оцінює у 200\~000,00 грн. У зв`язку з наведеним, [PERSON] , посилаючись на вимоги ст.ст. 236 КЗпПУ, 237-1. просив суд: -стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у зв`язку з затримкою виконання рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.04.2025 у справі № 183/7249/24 в частині поновлення його, [PERSON] на роботі у розмірі 19\~124,70 грн.; -стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на його користь на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням трудових прав у розмірі 200\~000,00 грн. 2.Стислий виклад позиції та заперечень відповідача. 18.08.2025 року до суду надійшов відзив відповідача, у якому Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» позов не визнало, просило відмовити у задоволенні вимог позивача [PERSON] . Підприємство не заперечує, що у відповідності до рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.04.2025 у справі № 183/7249/24, [PERSON] поновлено на роботі. Додатковим рішенням суду від 22.05.2025 року з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на користь [PERSON] стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29.12.2024 по 15.04.2025. Рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.04.2025 у справі № 183/7249/24 не набрало законної сили, оскаржено в апеляційному порядку. Рішення суду в частині поновлення [PERSON] на роботі виконане 15.05.2025 року, видано відповідний наказ № 144-к «Про поновлення на роботі [PERSON] ». У рішенні Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.04.2025 у справі № 183/7249/24 не зазначено про негайне виконання рішення суду в частині поновлення [PERSON] на роботі, рішення суду у цій частині допущено до негайного виконання тільки згідно до додаткового рішення суду від 22.05.2025 року. Крім того, у Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» були поважні причини, які унеможливлювали негайне виконання рішення суду в частині поновлення працівника на роботі. Так, відповідно до наказу ДП «Ліси України» від 12.04.2024 № 694, структурний підрозділ - Філія «Новомосковське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» з 01.07.2024 припинило свою господарську діяльність та 05.08.2024 р. було закрите. Наказ № 144-К про поновлення [PERSON] на роботі винесено 15.05.2025 року Філією «Східний лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України». Оскільки філія «Східний лісовий офіс» є відокремленим структурним підрозділом ДП «Ліси України» без права юридичної особи, питання про поновлення [PERSON] на роботі саме у філії «Східний лісовий офіс» ДП «Ліси України» вимагало додаткового узгодження з Державним спеціалізованим господарським підприємством «Ліси України», що зайняло деякий час. Через зазначені вище обставини було неможливо негайно виконати судове рішення про поновлення на роботі працівника. 3. Рух справи та процесуальні дії у справі. 24 липня 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування завданої моральної шкоди Ухвалою суду від 01 серпня 2025 року відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 09 вересня 2025 року закрите підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. 4.Судовий розгляд Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності. Представник позивача [PERSON] адвокат Мезінов О.Г. в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, посилався на підстави та обставини звернення до суду, викладені у позовній заяві, просив суд задовольнити заявлені вимоги. Представник відповідача Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» Денисенко Т.В. в судовому засіданні позов не визнала, просила суд відмовити у задоволенні вимог позивача, посилалася на підстави заперечення на позов, викладені у відзиві. 5.Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 10.01.2023 працював у відокремленому підрозділі Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» - Філії «Новомосковське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на посаді інженера лісових культур. На підставі наказу від 20.06.2024 № 256-К [PERSON] було звільнено з роботи з 28.06.2024 року по скороченню чисельності штату працівників згідно ст.40 п.1 КЗпП України. Зазначені обставини підтверджуються копією трудової книжки позивача [PERSON] та копією наказу від 20.06.2024 № 256-К 15.04.2025 р. Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області ухвалене рішення у цивільній справі № 183/7249/24 за позовом [PERSON] до Державного спеціалізованого підприємства «Ліси України» про поновлення на роботі. У відповідності до рішення суду: -позов [PERSON] до Державного спеціалізованого підприємства «Ліси України» про поновлення на роботі задоволено частково; -поновлено [PERSON] , на роботі на посаду інженера лісових культур філії «Новомосковське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» з 28 червня 2024 року; -стягнуто з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на користь [PERSON] , середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29 червня 2024 року по 28 грудня 2024 року за 130 робочих дні, у розмірі 118391 (сто вісімнадцять тисяч триста дев`яносто одну) гривню; -стягнуто з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на користь [PERSON] , моральну шкоду в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень; -стягнуто з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 2422 (дві тисяча чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок. -в іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити. Відповідно до Закону України від 26.02.2025 року № 4273-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів" 29 квітня 2025 року було змінено назву Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області на\~Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області. 22.05.2025 р. Самарівським міськрайонним судом Дніпропетровської області ухвалене додаткове рішення у цивільній справі № 183/7249/24 за позовом [PERSON] до Державного спеціалізованого підприємства «Ліси України» про поновлення на роботі, відповідно до якого: -заяву представника [PERSON] - адвоката Мезінова Олега Григоровича про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу у справі за позовом [PERSON] до Державного спеціалізованого підприємства «Ліси України» про поновлення на роботі задоволено частково; -стягнуто з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на користь [PERSON] , середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29 грудня 2024 року по 15 квітня 2025 року за 77 робочих днів, у розмірі 70123 (сімдесят тисяч сто двадцять три) гривні 90 копійок. -стягнуто з Державного спеціалізованого підприємства «Ліси України» на користь [PERSON] витрати на правову допомогу у сумі 6000 (шість тисячі) гривень 00 копійок. -допущене негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць. -в іншій частині заяви - відмовлено. Вищенаведені рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.04.2025 р. та додаткове рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.05.2022 р. у цивільній справі № 183/7249/24 не набрали законної сили, оскаржені в апеляційному порядку. Встановлено, що 15.05.2025 року філією «Східний лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», видано наказ № 144-к «Про поновлення на роботі [PERSON] », відповідно до якого [PERSON] поновлено на посаді провідного інженера з лісових культур Відділу відтворення лісів з 28.06.2024 року. У відповідності до частини 1 статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Так, учасники справи в судовому засіданні не оспорювали та визнали наступну обставину, а саме, що за період з 16.04.2025 по 14.05.2025 позивачу [PERSON] не нараховувалася та не виплачувалася заробітна плата, у зв`язку з чим, зазначені обставини не підлягають доказуванню, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно довідки філії «Східний лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України, середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 920,70 грн. (дев`ятсот десять грн. 70 коп.). Суми середнього заробітку розраховано у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100. 6.Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. 6.1 Відповідно до ч.1\~ст. 4 ЦПК України,\~\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі ч.1\~ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Згідно зі ч.1\~ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 11\~постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~передбачено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга\~статті 3 ЦПК\~(в редакції закону 2004 року),\~\~то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. 6.2 Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 6.3 Відповідно до\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 6.4 У відповідності до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Статтею ст. 21 КЗпПУ визначено, що: трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачено законодавством, колективним договором або угодою сторін. 6.5 Статтею 43 Конституції України визначено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. У відповідності до ст. 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог\~Закону України\~"Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. 6.6 Згідно до вимог ст. 236 КЗпПУ, у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. 6.7 Статтею 93 КЗпПУ визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом,\~Законом України "Про оплату праці"\~та іншими нормативно-правовими актами. На підставі ст. 15 Закону України «Про оплату праці», форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті. Оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Стаття 21 Закону України «Про оплату праці» визначає, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Розмір заробітної плати може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати у разі невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилася браком, та з інших, передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника. Забороняється будь-яке зниження розмірів оплати праці залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання. Статтею 43 Конституції України передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. 6.8 Згідно п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі Порядок обчислення середньої заробітної плати), цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках, перелічених у підпунктах а) й), в тому числі у випадку оплати вимушеного прогулу (підпункт з) пункту 1). В абзаці 3 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати закріплено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чини законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як підрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. 6.9 Статтею 237-1. Кодексу законів про працю України визначено, що відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування\~моральної шкоди\~визначається законодавством. Так,\~приписами ст.\~23\~ЦК України\~визначено,\~що: 1. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. 2. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. 3. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. 4. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. 5. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. 7.Висновки суду. 7.1 Стосовно вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Незважаючи на те, що рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.04.2025 р. у цивільній справі № 183/7249/24 та Додаткове рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.05.2025 р. у зазначеній цивільній справі не набрали законної сили, оскаржені в апеляційному порядку, суд приходить до висновку, що рішення суду від 15.04.2025 в частині поновлення [PERSON] на роботі підлягало негайному виконанню. Та обставина, що у рішенні суду від 15.04.2025 не внесено примітку про те, що рішення в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню, не звільняє роботодавця (власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним органу, незалежно від форм власності, виду діяльності, господарювання) від обов`язку винести наказ про поновлення на роботі та допустити працівника до роботи. Так, статті 235 Кодексу законів про працю України є нормою прямої дії для роботодавця, та входить до норм КЗпПУ, які встановлюють обов`язки роботодавця, і їх дотримання є обов`язковим. Згідно до вимог ст. 235 Кодексу законів про працю України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Згідно правових висновків Верховного суду, висловлених у постанові від 24.01.2019 у справі № 760/9521/15-ц, негайне виконання судового рішення полягає у тому, що воно набуває властивостей здійснення і полягає виконанню не тільки з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а й негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», після проголошення рішення судом повинно було негайно видати наказ про поновлення [PERSON] на роботі Судом встановлено, що відповідач, Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС, згідно картки руху документу рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.04.2025 у справі № 183/7249/24, надійшло до електронних кабінетів сторін в ЄСІТС 16.04.2025 о 18:57 годин. Суд приходить до висновку, що оскільки до електронного кабінету Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» рішення суду від 15.04.2025 надійшло в ЄСІТС 16.04.2025 о 18:57 годин, тобто, після закінчення робочого дня підприємства, останнє повинно було видати наказ про поновлення на роботі [PERSON] на наступний робочий день 17.04.2025 року та допустити останнього до роботи. Судом встановлено, що наказ про поновлення позивача на роботі не був винесений у визначений законодавством строк, тільки 15.05.2025 року філією «Східний лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», видано наказ № 144-к «Про поновлення на роботі [PERSON] », відповідно до якого [PERSON] поновлено на посаді провідного інженера з лісових культур Відділу відтворення лісів з 28.06.2024 року. Як зазначалося вище, за період з 16.04.2025 по 14.05.2025 позивачу [PERSON] не нараховувалася та не виплачувалася заробітна плата. Суд не бере до уваги посилання представника відповідача про те, що у Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» були поважні причини, які унеможливлювали виконати рішення суду негайно, оскільки відповідно до наказу ДП «Ліси України» від 12.04.2024 № 694, структурний підрозділ - Філія «Новомосковське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» з 01.07.2024 припинило свою господарську діяльність та 05.08.2024 р. було закрите, а наказ № 144-К про поновлення [PERSON] на роботі винесено 15.05.2025 року Філією «Східний лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України». Так, встановлено, що Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» має статус юридичної особи, а його структурні підрозділи Філія «Новомосковське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» Філія «Східний лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» не мають статусу юридичної особи та є структурним підрозділом відповідача. Враховуючи наведене, відповідальність за виконання рішення суду про поновлення на роботі позивача покладається саме на юридичну особу - Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України». Як зазначалося вище, статтею 236 КЗпПУ передбачено, що у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Враховуючи те, що наказ про поновлення на роботі не було винесено своєчасно, позивач не був допущений до роботи з вини роботодавця, в наступному, при винесенні наказу про поновлення на роботі від 15.05.2025 року відповідачем не вирішено питання про виплату середнього заробітку, суд приходить до висновку, що з відповідача, Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на користь позивача [PERSON] належить стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Встановлено судом, що затримка виконання рішення суду становить 21 робочий день (за період з 16.04.2025 по 14.05.2025). Розмір середнього\~заробітку позивача\~становить 910,70\~грн.,\~у зв`язку\~з чим,\~середній заробіток\~за час\~затримки виконання\~судового рішення\~про поновлення\~на роботі\~складає 19\~124,70 грн. (910,70 х 21 робочий день). Враховуючи наведене, позов у частині вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є обґрунтованим, у зв`язку з чим - підлягає задоволенню 7.2 Стосовно вимог про відшкодування завданої моральної шкоди. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» (з наступними змінами), роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП , за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] довів наявність спричинення йому моральної шкоди; а саме довів наявність протиправної поведінки відповідача, Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», яка полягає у невиконанні вимог Конституції України, Кодексу законів про працю України щодо поновлення позивача на роботі на підставі рішення суду; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та її результатом - моральною шкодою; довів наявність вини відповідача, як завдавача моральної шкоди. Суд приходить до висновку, що діями відповідача позивачу [PERSON] була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких останній зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього. Так, ті обставини, що відповідачем не було видано наказ про поновлення на роботі позивача, останній не був допущений до роботи, йому не виплатили належних грошових сум, у свою чергу побавило позивача можливості працювати, отримати заробітну плату за виконану ним роботу, та як наслідок - призвело до втрати нормальних життєвих зв`язків позивача та вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як зазначалося вище, позивачем заявлено вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 200\~000,00 грн. Водночас, суд, з урахуванням характеру правопорушення, глибину його душевних страждань, з урахуванням принципу розумності і справедливості, приходить до висновку про часткове задоволення вимог у цій частині та визначає розмір компенсації моральної шкоди у розмірі 3\~000,00 грн. Враховуючи наведене, позовні вимоги у частині відшкодування завданої моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. 4.Судові витрати Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позивач при зверненні до суду не сплачував судовий збір, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суми судового збору у розмірі 1\~211,20 грн. належить стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на користь Держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial