Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

03 вересня 2024 [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 18.07.2015 року сторони перебували у шлюбі, який, відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.07.2021 року було розірвано. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину, [PERSON] , [INFO] . З огляду на невиконання відповідачем своїх обов`язків щодо матеріального забезпечення дитини в добровільному порядку, [PERSON] була вимушена звернутися до суду з заявою про стягнення аліментів, за наслідками розгляду якої Луцьким міськрайонним судом Волинської області 26.03.2021 року було видано судовий наказ, яким вирішено стягувати з відповідача частину з усіх видів доходу (заробітку) на утримання неповнолітньої дочки, [PERSON] . 06.05.2021 року Луцьким районним відділом ДВС ЗМУМЮ м. Львів було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження [NUMBER] щодо стягнення аліментів з відповідача, проте [PERSON] аліменти не сплачує. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів , станом на 27.08.2024 року сукупний розмір заборгованості відповідача становить 59945,00 грн. Донька постійно проживає разом із позивачем, яка самостійно займається її вихованням, піклується про її фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, без жодної допомоги та підтримки відповідача. Дитина повністю перебуває на матеріальному утриманні позивача. Відповідач не виконує зі свого боку жодних покладених на нього законом батьківських обов`язків: не спілкується з дитиною, не цікавиться її життям та навчанням, не надає жодної матеріальної допомоги, не приймає ніякої участі у її вихованні. Зазначає про те, що згідно характеристики від 14.08.2024 року № 8, наданої ФОП [PERSON] , дитина протягом 4 років навчалась у закладі «ХЕПІ КІДС КЛАБ», про те батько [PERSON] , з вихователем, психологом та керівником не був знайомий, не спілкувався жодного разу, батьківські збори не відвідував. Відповідно до довідки, виданої ТОВ «Луцький ліцей «Республіка», батько контакту зі школою, де вчиться дитина, не підтримує, із вчителями не спілкується, дитину до школи приводить і забирає мати/бабуся. Отже, з огляду на вищевикладене, відповідач свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо спільної малолітньої доньки та не бажає брати участь у її житті, тому просила позов задовольнити та позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.09.2024 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: виконавчий комітет Луцької міської ради про позбавлення батьківських прав, за правилами загального позовного провадження та справу призначено до підготовчого засідання (а.с. 26). Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.11.2024 року продовжено строки підготовчого провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: виконавчий комітет Луцької міської ради про позбавлення батьківських прав, на тридцять днів (а.с. 40). 11 лютого 2025 року представник відповідача - [PERSON] подала відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач вважає позовну заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення. Просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] (а.с. 64-69) В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначає про те, що після розірвання шлюбу між сторонами, він продовжував спілкуватися з дитиною, оплачувати її навчання, додаткові заняття, харчування тощо. Внаслідок повномасштабного вторгнення рф на територію України, позивач разом із донькою виїхала до Польщі, внаслідок чого спілкування на початках відбувалось за допомогою засобів комунікації. Проте, позивач вдруге вийшла заміж, після чого повністю перешкоджає спілкуванню відповідача з дитиною, що підтверджується перепискою в месенджері «Телеграм». Отже, саме внаслідок перешкоджання позивача спілкуванню батька з дитиною, він не має можливості піклуватися про доньку, проводити спільно час, навчати та розвивати її. Враховуючи вік дитини, він, як дбайливий батько, не хотів наносити психологічну травму дитині та вирішувати дане питання в примусовому порядку. Отже, неможливість спілкування з донькою спровокована саме неправомірними діями позивача. Окрім цього зазначає про те, що незважаючи на неможливість бачитись з донькою, [PERSON] все-таки дбав про її матеріальне забезпечення та, по можливості, надсилав кошти, щоб оплатити розвиваючи заняття, підтвердженням чого є квитанції №№ 105233850 від 10.02.2023 року, 99711225 від 01.09.2023 року, 105186662 від 02.10.2023 року, 12420435 від 01.09.2024 року, 117181804 від 12.04.2024 року. Окрім цього, через проблеми із здоров`ям, відповідач змушений був лікуватися та мав значні фінансові витрати, які не дозволяли йому можливості сплачувати аліменти на утримання дитини, проте, зараз матеріальна ситуація змінилась і [PERSON] погашає заборгованість, що виникла по аліментах, підтвердженням чого є квитанція від 11.02.2025 року та буде продовжувати оплачувати аліменти на утримання доньки. Наполягає на тому, що достатніх підстав для застосування до [PERSON] такого заходу як позбавлення батьківських прав немає, і його застосування, у даному випадку, не відповідатиме інтересам доньки, оскільки матиме наслідком розірвання сімейних зв`язків між батьком та донькою. 18.02.2025 року до суду надано Рішення виконавчого комітету Луцької міської ради № 60-1 від 15.01.2025 року «Про затвердження висновку служби у справах дітей від 10.01.2025 року № 15 «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] » (а.с. 89-91). Відповідно до ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.02.2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 93-94). 11.03.2025 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, згідно з якою позивач вважає твердження відповідача необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи (а.с. 98-101). Так, позивачем зазначено, що відповідач зазначає в своєму відзиві інформацію, яка не відповідає дійсності. Так, твердження відповідача про сплату в добровільному порядку витрат на додаткові заняття дитини, на навчання та харчування не можуть бути доказом того, що він бере участь в утриманні дитини, оскільки шлюб між сторонами було розірвано ще в 2021 році, судовий наказ про стягнення аліментів з відповідача також було видано в 2021 році, проте відповідач надав п`ять квитанцій за 2023 рік та 2024 рік, що не може покривати тих дійсних витрат на дитину, які були покладені та здійснювались одноосібно матір`ю дитини. Так, позивач зазначає, що донька має проблеми зі здоров`ям, часто хворіє, що підтверджується консультативними висновками лікаря-оториноларинголога від 06.09.2023 року, 09.10.2023 року, 24.11.2023 року, 26.12.2023 року, УЗД верхньощелепних та фронтальних пазух від 24.11.2023 року. Крім того, дитині була проведена операція, зараз донька лікується у лікаря - ортодонта, оскільки часті хвороби спровокували неправильне формування зубів, що потребує вартісного лікування. Весь тягар щодо утримання та лікування дитини лежить на позивачці, оскільки ті суми, які інколи надає відповідач, є мізерними та не покривають вартість обстежень, консультацій лікарів та вартості придбаних ліків. Окрім цього вважає й безпідставними та такими, що не відповідають дійсності твердження відповідача щодо перешкоджання у спілкуванні та побачень з донькою, оскільки батько дитини знає про те, де навчається донька, які гуртки відвідує, але жодного разу не прийшов до навчального закладу, не поспілкувався з вчителями. Окрім цього, посилання відповідача на тривале перебування матері з донькою за кордоном, внаслідок чого були втрачені зв`язки із донькою, також не відповідає дійсності, оскільки позивач виїжджала за кордон всього двічі: з 25 лютого 2022 року по 19 березня 2022 року, оскільки почалась повномасштабна агресія рф на Україну, проте невдовзі повернулись додому, а другий раз - з 11 вересня 2024 року по 25 вересня 2024 року, для оздоровлення дитини. Отже, перебування позивача з дитиною за кордоном було нетривалим та не може підтверджувати перешкоджання відповідачу бачитись та спілкуватись зі своєю дитиною. Щодо перебування відповідача на тривалому лікуванні та необхідності нести значні матеріальні витрати на лікування, що унеможливлювало сплату ним аліментів, також не є такими, що відповідають дійсності, оскільки довідка, яка додана відповідачем до матеріалів справи, містить інформацію щодо перебування відповідача на лікуванні з 29.08.2024 року по 11.09.2024 року, тоді як виконавче провадження було відкрите ще в травні 2021 році. Окрім цього, жодних доказів понесених відповідачем витрат на лікування, ним до матеріалів справи не додано. Отже, наполягає на тому, що з моменту розірвання шлюбу, відповідач не цікавиться дитиною, не сплачує аліменти, не шукає можливості її побачити, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, оскільки міг бачитися з дитиною, але не був зацікавлений в участі у її житті. Просила позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] . Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, які наведені в позовній заяві, просили позов задовольнити в повному обсязі. Додатково позивач пояснила, що після розлучення з відповідачем вона всіляко намагалась підтримувати спілкування доньки з батьком, возила дитину до нього для зустрічей та спілкування. Проте, не завжди відповідач дотримувався домовленостей щодо зустрічей або спілкування з дитиною за допомогою телефонного зв`язку, що негативно впливало на настрій та психологічний стан доньки. Так, дитина чекала зустрічей з батьком або спілкування з ним у визначений та обумовлений час, проте відповідач міг не прийти на зустріч або не зв`язатись іншим чином з дитиною, що сприймалось донькою вкрай негативно. Такі непоодинокі випадки призвели до того, що вона була вимушена звернутися з дитиною до лікаря -психолога. Окрім цього пояснила суду про те, що відповідач після розлучення залишив її сам на сам з маленькою дитиною на руках, без матеріальної допомоги та ще й з боргами, які вона виплачувала самостійно, за допомогою, зокрема, батьків відповідача. Щодо сплати аліментів пояснила, що взагалі майже не сплачував аліментів, внаслідок чого утворилась заборгованість в значній сумі. Погашати аліменти почав по троху лише після того, як в суді перебувала на розгляді дана справа та після негативного висновку органу опіки та піклування щодо нього, хоча під час засідання комісії відповідачу була надана можливість погасити заборгованість по аліментах, в зв`язку із чим було перенесено перше засідання органу опіки та піклування з розгляду питання доцільності/недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав. Проте, він цього, на той час не зробив. Не заперечувала щодо того, що відповідач декілька разів перераховував гроші на її картку для забезпечення потребу дитини, проте ці суми були вкрай малими та такі випадки мали всього лише декілька разів, наряду з тим, що аліменти він продовжував не сплачувати. Додатково пояснила суду, що вона вдруге вийшла заміж, народила ще двох дітей від другого чоловіка. Її чоловік дбає про неї, про сім`ю та дітей, [PERSON] любить, як рідну доньку, дівчинка до нього дуже прив`язалась, почала називати його татом, також зазначила, що він допоміг дитині подолати депресивні стани та забезпечив їй відчуття безпеки та любові в сім`ї. Щодо перешкоджання відповідачу бачитись з дитиною заперечувала ці твердження, оскільки, на її думку, якби відповідач хотів бачитись, спілкуватись з дитиною, він би міг прийти до навчального закладу, де навчається донька, поспілкуватись з нею, з вчителями, чого він жодного разу не зробив, він не вітав дитину зі святами, з днем народження, нічого дитині не дарував. Зазначає, що з донкою відповідач бачився в 2021 році, а потім вже в 2024 році, коли відбувався розгляд питання про позбавлення його батьківських прав в орані опіки та піклування. При цьому, звернула увагу суду на той факт, що дата, коли відбувався розгляд цього питання - 29.11.2024 року, в цей день був день народження дитини, проте відповідач прийшов без жодного подарунка для дитини, хоча міг це зробити, привітати дитину та щось їй подарувати. Все це свідчить про свідоме нехтування та самоусунення від виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків стосовно доньки [PERSON] , що вкрай негативно позначається на психологічному стані дитини. Додатково зазначила, що такий крайній захід, як позбавлення батьківських прав відповідача, необхідний та є єдино можливим для забезпечення якнайкращих інтересів дитини, щоб дитина мала можливість і надалі зростати в оточенні люблячих людей, бути оточеною турботою та любов`ю, а не перебувати в стані постійного та іноді марного очікування зустрічей з батьком, який жодним чином не приймає участі в житті дитини. Представник позивача додатково пояснив, що після розлучення сторін по справі, відповідач перестав приймати участь в житті доньки: він не сплачував аліменти, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 59945,00 грн., не надає матеріальної допомоги на навчання, лікування, оздоровлення дитини. Не вчиняє жодних активних дій, спрямований на можливість побачитись з донькою, провести з нею час, дізнатись про її життя, здоров`я та успіхи. Так, з часу розлучення сторін, відповідач жодного разу не привітав дитину зі святами, з днем народження, не подарував жодного подарунка. Більше того, з часу подання даного позову до суду - 03.09.2024 року, не вчинив жодних активних дій, направлених на те, щоб виправити ситуацію, побачитись з донькою, сплатити заборгованість по аліментах. Відповідач не звертався ані до органів опіки та піклування ані до суду для вирішення питання щодо усунення перешкод в спілкуванні та вихованні дитини, хоча саме на існування перешкод в спілкуванні з донькою з боку позивача по справі весь час посилається. Більше того, під час розгляду питання щодо позбавлення його батьківських прав в органах опіки та піклування, яке вперше відбулось 29.11.2024 року, в день, коли у його доньки день народження, він не привітав дитину з днем народження, не приніс жодного подарунка. Проте, під час засідання комісії попросив надати йому можливість виправити ситуацію: сплатити заборгованість по аліментах, привітати доньку з днем народження, налагодити стосунки з колишньою дружиною. Проте, жодних дій ним не було зроблено, внаслідок чого на засіданні комісії з питань захисту дітей, яке відбулось 10.01.2025 року, було прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно його малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . Посилання відповідача на те, що ним була сплачена заборгованість по аліментах не свідчить про його виправлення та зміну ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки це відбулось вже після того, як органом опіки та піклування було прийнято рішення про доцільність позбавлення його батьківських прав. Зазначає про те, що дитина на сьогодні перебуває в сім`ї, де її всі люблять, турбуються про її стан здоров`я, розвиток та навчання, вона почала називати чоловіка позивача «татом», а про відповідача, як про свого біологічного батька навіть не згадує. Отже, враховуючи якнайкращі інтереси дитини, просив суд позов задовольнити та позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні позовні вимоги заперечували з підстав, зазначених у відзиві, просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Додатково відповідач [PERSON] суду пояснив, що він любить свою доньку, хоче спілкуватися з нею, дбати про неї та не відмовляється від обов`язку її матеріального забезпечення. Так, пояснив суду, що після розлучення з позивачем в 2021 році, позивач почала чинити перешкоди в спілкуванні між ним та дитиною, пояснювала це тим, що дитині треба час, щоб звикнути, що батьки розлучені, психологічно стати міцнішою. Тому, щоб не травмувати дитину, відповідач не намагався побачитися з донькою. Так, зазначає, що останній раз бачив свою доньку в листопаді 2021 року, на її день народження. Після цього, донку побачив вже, коли відбувався розгляд питання про позбавлення його батьківських прав в службі у справах дітей 29.11.2024 року. Проте, поспілкуватись з донькою не вийшло, тому що позивач заборонила йому це робити. Окрім цього, пояснив суду, що намагався побачитись з дитиною, хотів привітати її з днем народження, проте позивач заборонила це робити, і тому він не став шукати можливості побачити дитину та привітати її. Зазначає, що знає про те, який навчальний заклад дитина відвідує, проте не заперечував того факту, що не намагався прийти в цей навчальний заклад, щоб побачити дитину або поспілкуватись з класним керівником, шкільним психологом чи іншими вчителями, бо, на його думку це буде виглядати як «цирк» та «навмисне створення картинки» для суду, а він вважає це недоречним. Щодо заборгованості по аліментах, яка утворилась у нього, пояснив це наступним: позивач після розлучення почала перешкоджати йому у побаченнях з донькою, почала маніпулювати дитиною, зокрема, при несплаті аліментів та додаткових витрат не давала можливості бачитись з дитиною. Тому, він вважав, що не має платити аліменти, якщо йому не дають бачитись з дитиною. Окрім цього пояснив це тим, що в 2022 році в нього погіршився стан здоров`я, він почав лікуватися, тривалий час перебував в медичних закладах та проходив тривале лікування, на що витрачав чимало грошових коштів, тому на сплату аліментів грошей не вистачало. Проте, доказів тривалого лікування та витрат на лікування і придбання лікарських засобів суду не надав. Щодо прийняття ним участі у засіданні комісії з питань захисту дітей 29.11.2024 року, на якому вирішувалось питання щодо доцільності/недоцільності позбавлення його батьківських прав, пояснив наступне. Так, він приймав участь у даному засіданні та просив комісію відкласти вирішення цього питання та надати йому можливість погасити заборгованість по аліментах а також пообіцяв привітати доньку із днем народженням, яке дитина святкувала саме цього дня. Комісія погодилась надати йому час та перенесла засідання на 10.01.2025 року. Проте, на засіданні 10.01.2025 року ситуація не виправилась, заборгованість по аліментах погашена не була, дитину з днем народження він не привітав, контакту з колишньою дружиною не налагодив. Тож, комісія на цьому засіданні прийняла рішення про доцільність позбавлення його батьківських прав, проте він з цим рішенням не погоджується, оскільки вважає, що головною причиною, з якої він не може реалізувати свої батьківські права та обов`язки, є саме протиправна поведінка позивача по справі, яка перешкоджає йому в нормальному спілкуванні зі своєю дитиною. Разом з тим, на запитання суду щодо надання пояснень та доказів намагання з його боку вчинити будь-які активні дії, направлені на можливість реалізації ним своїх батьківських прав та обов`язків: приймати участь у житті дитини, спілкуватися з нею, бачитись, водити в парки, вітати зі святами та Днем народження, дарувати подарунки, матеріально забезпечувати, він пояснив, що жодних таких дій не вчиняв, та не має наміру вчиняти до винесення судом судового рішення по справі. Підтвердив суду свою позицію по цій справі, зокрема, що ним зайнята пасивна позиція «очікування», «невтручання у права дитини», ним свідомо не вчиняється жодних активних дій, поки судом не буде розглянуто дану справу. Але, у випадку ухвалення судом рішення не на його користь: позбавлення його батьківських прав, в нього є певний план дій, в тому числі і в суді апеляційної і касаційної інстанції. Щодо погашення ним суми заборгованості по аліментах вже після ухвалення органом опіки та піклування рішення про доцільність позбавлення його батьківських прав, зазначив, що почав погашати суму заборгованості по аліментах після того, як дізнався про встановлення щодо нього тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами та після ознайомлення з даною постановою ним було сплачено заборгованість по аліментах: 11.02.2025 року в розмірі 12000,00 грн., 19.03.2025 року в розмірі 12000,00 грн., 10.06.2025 року в розмірі 66000,00 грн. Окрім цього, на запитання суду, чи звертався він до органів опіки та піклування або ж до суду з заявами про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною, встановлення графіку побачень з дитиною, зазначив, що з такими заява нікуди не звертався, оскільки не вбачає це за доцільне. Отже, враховуючи все вищевикладене, просив суд відмовити в задоволенні позову про позбавлення його батьківських прав. Додав, що при прийнятті для нього позитивного рішення, він вже буде вести себе по іншому, але як саме, не повідомив. Проте, наголошував суду на тому, що вже те, що він приходить в судові засідання та заперечує позов, є доказом його небайдужого ставлення до питання про позбавлення його батьківських прав, і він це вважає достатнім. Представник відповідача - адвокат Матвіюк Н.Р. також просила суд врахувати те, що відповідач намагається довести свою належну поведінку, як гідного батька. Так, ним приймається участь в судових засіданнях, він заперечує проти задоволення позову, що свідчить про його небайдужу позицію. Окрім цього, ним було погашено заборгованість зі сплати аліментів. Зазначає, що між сторонами існують напружені стосунки, позивач маніпулює дитиною, та не надає можливості бачитись з донькою. Проте, на запитання суду, представник відповідача також не змогла пояснити пасивну поведінку [PERSON] та небажання ним здійснювати якісь кроки задля отримання можливості особистого спілкування та побачень з донькою. Просила суд врахувати, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою і, в даному випадку, вона не може бути застосована до [PERSON] , просила відмовити в задоволенні позову. Представник виконавчого комітету Луцької міської ради як органу опіки та піклування - Шульган Ф.П. підтримав під час розгляду справи в суді Висновок служби у справах дітей від 10.01.2025 року № 15 «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] » з підстав, в ньому викладених. Додатково зазначив, що комісією при вирішенні питання про доцільність/недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав було обстежено умови проживання дитини, проведено з дитиною бесіди, під час якої дитина повідомила, що батько до неї не приходить, не спілкується з нею. Другий чоловік [PERSON] - [PERSON] повідомив, що батько [PERSON] до неї не приходить ані за місце проживання, ані за місцем її навчання, не намагається з нею зустрітись, жодних подарунків не дарує, зі святами не вітає. Сам відповідач був присутній під час засідання комісії та пояснив, що між ним та позивачем начебто досягнуто домовленість, що він сплатить заборгованість по аліментах, буде приймати участь у витратах на дитину порівну з позивачем, привітає доньку з днем народження, і позивач не буде перешкоджати йому бачитись з дитиною. Комісія погодилась та надала відповідачеві час на виправлення ситуації. Проте, на наступному засіданні комісії 01.10.2025 року ситуація не змінилась, відповідач не зробив нічого з того, що обіцяв: аліменти не сплачені, дитину з днем народження не привітав. Тому, комісією було прийнято рішення № 15 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, відповідача та його представника, пояснення представника органу опіки та піклування, показання свідків, поспілкувавшись з малолітньою дитиною, щодо якої вирішується питання про позбавлення батьківських прав, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту передбачені ст. 16 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази надаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.3,4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України). Виходячи з положень, викладених в частині 1 статті 82 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 18.07.2015 року, який було розірвано, відповідно до Заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.07.2021 року (а.с. 9-11). Від даного шлюбу у сторін народилась дитина - донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29.11.2017 року (а.с. 8). Відповідно до судового наказу, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області 26.03.2021 року наказано стягувати щомісячно з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини з усіх видів його доходів (заробітку), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 березня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 12). Згідно з копією постанови державного виконавця Луцького районного відділу ДВС ЗМУМЮ (м. Львів) відкрито виконавче провадження за судовим наказом №161/5530/21, виданим Луцьким міськрайонним судом Волинської області 29.03.2021 року (а.с. 13-14). Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів боржником [PERSON] , станом на 27.08.2024 року, сума заборгованості складає 59945,00 грн. (а.с. 18-20). Відповідно до інформації про осіб, які задекларували або зареєстрували своє місце проживання (перебування) в житлі за адресою: [ADDRESS] , станом на 20.08.2024 року входять: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] (а.с. 15). Відповідно до довідки, виданої ТОВ «Луцький ліцей «Республіка» «Про участь батьків [PERSON] у навчальному житті дитини» вбачається, що учениця [PERSON] регулярно відвідує заняття в школі, дитина завжди охайна, доглянута. Мати дитини спілкується з педагогами, які навчають доньку, цікавиться шкільним життям дитини, регулярно вносить плату за навчання. Батько [PERSON] контакту зі школою, де вчиться дитина, не підтримує, із вчителями не спілкується, дитину до школи приводить і забирає мати/бабуся (а.с. 16). Згідно з характеристикою [PERSON] від 14.08.2024 року № 8, наданої ФОП [PERSON] , вбачається, що дитина протягом 4 років навчалась у закладі «ХЕПІ КІДС КЛАБ», головну роль у вихованні дитини відігравала мати, вона також оплачувала її навчання. Мама постійно цікавилася станом справ та успішністю дитини, відвідувала усі батьківські збори. Батько, [PERSON] , з вихователем, психологом та керівником не був знайомий, не спілкувався жодного разу, батьківські збори не відвідував. (а.с. 17). Відповідно до консультативних висновків лікаря-оториноларинголога від 06.09.2023 року, 09.10.2023 року, 24.11.2023 року, 26.12.2023 року, УЗД верхньощелепних та фронтальних пазух від 24.11.2023 року вбачається, що дитина, [PERSON] , [INFO] , має низку захворювань та потребує медичного спостереження (а.с. 102-107). Крім того, дитині була проведена операція з видалення аденоїдів (а.с. 109). Як вбачається з копій квитанцій про переказ грошових коштів на карту [PERSON] було перераховано [PERSON] наступні перекази: 10.02.2023 року в розмірі 1400,00 грн., 01.09.2023 року в розмірі 1350,00 грн., 02.10.2023 року в розмірі 2000,00 грн., 04.12.2023 року в розмірі 1400,00 грн., 09.01.2024 року в розмірі 1400,00 грн. (а.с. 73-78). Відповідно до копій квитанцій від 11.02.2025 року, від 19.03.2025 року та від 10.06.2025 року в рахунок погашення заборгованості зі сплати аліментів було здійснено платежі в розмірі 12000,00 грн., 12000,00 грн. та 66000,00 грн., відповідно (а.с. 79, 143). Рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради №60-1 від 15 січня 2025 року затверджено висновок служби у справах дітей від 10.01.2025 року «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] » (а.с. 89-91). У ході розгляду справи судом допитано свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Так, свідок [PERSON] пояснила суду, що її чоловік є хрещеним батьком дитини, [PERSON] . Так, вона знає сім`ю позивача та відповідача, підтвердила, що сторони перебували в шлюбі до 2021 року, потім розлучились і після цього вона батька [PERSON] , відповідача по справі, не бачила. Так, їй відомо, що спочатку, після розлучення позивач намагалась сприяти побаченням доньки з батьком - [PERSON] , сама возила доньку до нього для їх спілкування. Відповідач, зі свого боку, жодних активний дій щодо намагання побачитись, поспілкуватись з [PERSON] , не вчиняв, не цікавився життям дівчинки, не вітав її на свята, дні народження, не відвідував навчальний заклад, де навчається дитина. Свідок також підтвердила, що відповідач не сплачував [PERSON] аліменти. Взагалі, свідок повідомила суду, що їй невідомо про існування конфлікту між позивачем та відповідачем, зазначає, що останній самоусунувся від участі в житті дитини, та свідок не розуміє, навіщо [PERSON] , взагалі відстоювання своїх батьківських прав, якщо він від них самоусунувся ще з 2022 року. Вважала за доцільне позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітньої [PERSON] , [INFO] .. Свідок [PERSON] пояснила суду, що малолітня [PERSON] - це її похресниця. Повідомила суду, що добре знає родину [PERSON] , до 2021 року, до їх розлучення з [PERSON] вони бачились часто, після розлучення, рідше стала бачити позивача, оскільки у неї народилась маленька дитина. Повідомила суду, що позивач жодним чином не чинила перешкод в спілкуванні між ним та дитиною, просила відповідача визначитися з датами та годинами, коли він буде приїздити до дитини для спілкування, оскільки відповідач часто обіцяв зустрітися з донькою в певні дні та години, а саме не виконував таких домовленостей, а дитина його чекала, і коли він не приїздив, то дуже болісно це переживала. Все це призвело до того, що [PERSON] довелося звернутися до дитячого психолога. Саме внаслідок такої поведінки відповідача та психологічного стану дитини, позивач намагалась домовитись з відповідачем про спільний графік побачень, проте такої домовленості досягнуто не було. На сьогоднішній день, [PERSON] вдруге одружена, має спільних з чоловіком дітей, [PERSON] прив`язалась до чоловіка [PERSON] , називає його татом, хоча він про це не просив. В сім`ї панує дуже любляча та затишна атмосфера. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є рідною сестрою відповідача по справі - [PERSON] . Також, пояснила суду, що добре знає і позивача по справі, раніше, до їх розлучення з братом, вони добре спілкувались. Проте, після розлучення та створення [PERSON] іншої сім`ї, вона перестала давати брату та їй бачитись з [PERSON] . З 2022 року [PERSON] заблокувала і брата і її в месенджерах та обірвала всяке спілкування з ними. Спочатку [PERSON] пояснювала це тим, що дитина наразі болісно переживає розлучення, що дитина працює з психологом та їй треба час, щоб відновити свій психологічний стан. [PERSON] не повідомляла ані брату, ані свідку про місце проживання дитини, забороняла спілкуватися. Брат намагався зустрічатися з донькою, купляв для неї подарунки на свята та дні народження, проте позивач не дозволяла йому приходити та вітати дитину. Додатково пояснила, що вони з братом знали, який навчальний заклад відвідувала [PERSON] , проте жодного разу ані її брат, ані вона сама до вчителів та психологів навчального закладу не приходили, дізнатися про успіхи та життя [PERSON] не намагались. Пояснила, що дома у брата є всі ті подарунки для доньки, які він для неї купляв, проте які це саме подарунки, пояснити суду не змогла, як і не змогла пояснити, чому ці подарунки не були подаровані дитини. Окремо свідок зазначила, що їй не відомо про наявність заборгованості у брата по аліментах, але зазначила, що, на її думку, він періодично надавав позивачу гроші для дитини. Проте, коли, в якій сумі та яким чином, пояснити не змогла. Свідок наголошувала суду, що її брат постійно намагався зустрітись з донькою, поспілкуватись з нею, проте свідок не змогла пояснити, які ж дії її брат вчиняв для того, щоб зустрітись з донькою. Також свідок не з могла пояснили, чому її брат не звертався до жодних служб щодо вирішення питання про усунення перешкод в спілкуванні з його дитиною, хоча саме на здійснення перешкод в спілкуванні з дитиною з боку позивача він наголошував. Просила не позбавляти брата батьківських прав. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами 2,3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно із ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями) виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За змістом наведених правових норм ухилення від виконання зобов`язань батьків по вихованню дитини означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність), які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні зазначених обов`язків, коли особа має реальну можливість виконати їх, але не вчиняє відповідних дій. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд з такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Забезпечення найкращих інтересів дитини це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України, так відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини дев`ята-десята статті 7 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає підстави зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). Також ЄСПЛ наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11) Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 13 березня 2019 року в справі № 631/2406/15-ц та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17. Судова практика у цій категорії справ є сталою, відмінність стосується лише фактичних обставин конкретної справи й доказування. Суд в оцінці обставин справи керується тим, що на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, що потрібні для ухвалення рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є винятковим заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Так, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з врахуванням віку дитини відповідача, про позбавлення батьківських прав відносно якої заявлено даний позов, відповідно до положень ст. 171 СК України в судовому засіданні було заслухану думку малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , Так, дитина повідомила, що проживає разом із мамою, маленьким братиком та сестричкою. Також з ними проживає «тато [PERSON] », якого вона любить, добре до нього ставиться, і який також до неї добре відноситься, грає з нею та любить її. Дитина зазначила, що їй добре в її сім`ї, вона відчуває, що її люблять та турбуються про неї. Про свого біологічного батька - відповідача по справі, пояснила, що вона не пам`ятає «цього дядю», а на запитання суду, чи хотіла б вона, щоб цей дядя приходив до неї, щоб спілкуватися з ним, не могла відповісти ствердно, лише похитала головою на знак того, що не може визначитися. Сказала, що любить маму та тата [PERSON] і хотіла би проживати і надалі з ними. Отже, у справі, яка розглядається, суд встановив, що відповідач [PERSON] після розлучення з позивачем в 2021 році, перестав спілкуватися з малолітньою донькою, [PERSON] , [INFO] . До 2025 року мав заборгованість по аліментах, яку погасив в лютому, березні та червні 2025 року, після того, як йому державною виконавчою службою було встановлено тимчасове обмеження в праві керування транспортним засобом, що ним особисто було повідомлено суду під час судового засідання 10.09.2025 року. Окрім цього, судом встановлено та не заперечувалось самим відповідачем, що він фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків шляхом заняття пасивної, очікувальної позиції в питанні спілкування та зустрічей зі своєю донькою, [PERSON] . Так, особисто відповідач повідомив суд під час судового засідання 10.09.2025 року, що він не вбачає за доцільне на сьогоднішній день вчиняти будь-які активні дії щодо намагання відстояти свої права на побачення з донькою; вважає зайвим відвідувати навчальний заклад, де навчається дитина з метою дізнатися про успіхи доньки, її стосунки з однокласниками та про її життя загалом. Назвав такі намагання «цирком» та «картинкою для суду». Вважає, що, оскільки йому перешкоджають у побаченнях з дитиною, він буде чекати, коли така думка поміняється, або в разі ухвалення судом рішення про позбавлення його батьківських прав, буде вже в судах апеляційної та касаційної інстанції вчиняти інші дії, які саме, не повідомив. Окрім цього, на неодноразові зауваження та запитання суду, що ж саме він намагався здійснити задля налагодження стосунків з дитиною, задля можливості приймати участь в житті доньки та бути поруч, відповідач посилався лише на те, що він приймає участь у судових засідання, погасив заборгованість по аліментах та те, що він заперечує позов, що само по собі, вже є підтвердженням його активних дій. Проте, відповідач не зміг пояснити суду, чому він, посилаючись на постійне перешкоджання йому з боку позивача бачитися з донькою, не звертався за захистом своїх прав ані до органів опіки та піклування, ані до суду, ані до правоохоронних органів. Відповідно, суду не було надано жодного доказу на підтвердження позиції відповідача та підтвердження того, позивачем чинились будь-які перешкоди в спілкуванні з дитиною. Посилання відповідача на доведеність протиправних дій з боку позивача наданими ним скріншотами переписки в месенджері (а.с. 70-72), суд оцінює критично, з огляду на те, що дані скріншоти не дають можливість суду встановити період часу (рік, місяць, число), коли відбувалась така переписка. Більше того, як зазначав в своїх вільних поясненнях сам відповідач та про це надавала свідчення його сестра, свідок [PERSON] , позивач, [PERSON] , з 2022 року заблокувала його та його сестру в месенджерах та припинила з ними всяке спілкування, а надані скріншоти свідчать про протилежне. Окрім цього, суд звертає увагу на безпідставність тверджень відповідача щодо неможливості ним сплачувати аліменти на дитину з посиланням на погіршення його здоров`я та необхідності в зв`язку із цим, тривалий час лікуватися та оплачувати таке, з огляду на ненадання ним жодних доказів на підтвердження даних обставин. Так, відповідачем було надано суду копію довідки про його перебування на стаціонарному лікуванні в КП «Обласна клінічна лікарня» Волинської обласної ради в період з 29.08.2024 року по 11.09.2024 року без зазначення діагнозу (а.с. 80-81). Жодних інших медичних документів на підтвердження його тривалого лікування та доказів оплати медичного лікування та придбання ліків, суду надано не було. Окрім цього, суд звертає увагу на те, що відповідач перебував на лікуванні впродовж двох тижнів в серпні-вересні 2024 року, тоді як заборгованість зі сплати аліментів утворилась у нього, починаючи з травня 2021 року та постійно зростала. Крім того, відповідачем [PERSON] не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення дій, які б свідчили про його бажання брати участь у вихованні та розвитку доньки, за період перебування в провадженні суду матеріалів даної цивільної справи (з 03.09.2024 року), відповідач жодним чином не довів суду його бажання бути гідним батьком, цікавитися та брати участь у житті доньки, а пасивна байдужа до наслідків поведінка відповідача свідчить про його самоусунення від виконання його батьківських обов`язків та не може свідчити про вчинення такої бездіяльності саме в найкращих інтересах дитини. Отже, відповідачем жодним чином не спростовано висновок органу опіки та піклування, про доцільність позбавлення його батьківських прав. Лише той факт, що відповідач [PERSON] не визнає позов та висловлює бажання брати участь у вихованні доньки, приймає участь у судових засіданнях, не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити свою поведінку. Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 661/2532/17 (провадження № 61-46449св18), відповідно до яких самого тільки факту заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав недостатньо, щоб підтвердити наявність справжнього та належного інтересу відповідача до власної неповнолітньої дитини. Мотиви такого заперечення можуть бути різними, наприклад, це може бути пов`язане не з бажанням турбуватися про свою дитину, а з бажанням отримати у майбутньому піклування від неї. Тому до уваги мають братися всі обставини конкретної справи. У постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18 (провадження № 61-10531св21) Верховний Суд, залишаючи без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій про позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітньої дочки, виходив із того, що відповідач нехтує потребами своєї дочки, порушує права дитини на належне батьківське виховання та не виконує батьківських обов`язків. Він не довів зміну своєї поведінки щодо дитини, прагнення здійснювати належне піклування за нею, не спростував, що свідомо нехтував обов`язками батька щодо дочки. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку. Позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Отже, в даній справі судом встановлено обставин, які беззаперечно підтверджують навмисне свідоме ухилення батька [PERSON] від виконання ним обов`язків по вихованню доньки. З урахуванням наведених висновків Верховного Суду, зазначених норм матеріального закону та встановлених у даній справі обставин, саме лише заперечення відповідача [PERSON] проти позбавлення його батьківських прав не може розцінюватися як достатня підстава для відмови у задоволенні даної позовної вимоги. Таким чином, суд вважає, що оскільки відповідач [PERSON] , у порушення положень статті 150 СК України, належним чином не виконує обов`язки щодо виховання та розвитку малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, байдуже до неї ставиться, то позбавлення відповідача батьківських прав є виправданим і пропорційним, так як цього потребують інтереси саме дитини. Тому, суд вважає, що висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Луцької міської ради про наявність правових підстав для застосування до відповідача [PERSON] такої крайньої міри, як позбавлення батьківських прав, є вірним та відповідає як встановленим обставинам справи, так і вимогам норм матеріального права, які регулюють дані правовідносини. Разом із тим, суд вважає за доцільне звернути увагу відповідача та роз`яснити йому, що він, з врахуванням положень частини першої статті 169 СК України, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у випадку зміни обставин, що слугували підставою для позбавлення його батьківських прав. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені нею та документально підтверджені витрати щодо сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн., що підтверджується квитанцією про сплату судового збору від 06.09.2025 року у розмірі 1211,20 грн. (а.с. 23).

Outcome: approved