Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-10 00:00:00

03.10.2024 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області через свого представника [PERSON] звернувся позивач [PERSON] із позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Петриківська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування, в якому просить суд визнати право власності позивача на земельну ділянку, площею 4.5547 га, що знаходиться на території Чаплинської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області з кадастровим номером: 1223783400:01:002:0003. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги зазначив, що [INFO] помер [PERSON] , про що 26.09.2018р. Петриківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області вчинено актовий запис N?380 серії I-КИ N?825891. Померлий [PERSON] біля 15-ти останніх років свого життя фактично був кріпаком у приватному господарстві гр. [PERSON] адже працював на нього і під страхом розправи виконував всі його розпорядження і забаганки за одяг, помешкання і їжу. За життя [PERSON] відзначався поведінкою здорового чоловіка, не характерною психічно хворій людині, але його воля під систематичним впливом фізичного та психічного насильства, виражених в примушуваннях до праці, приниженнях, образах та побоях і інших фізичних впливів, явно була контрольована з боку [PERSON] . В результаті, згідно заповіту від 17.04.2018р., посвідченого приватним нотаріусом Петриківскьго нотаріального округу Дніпропетровської області Лимарем Є.В., зареєстрованого в реєстрі за N?315, згідно якого [PERSON] належну йому земельну ділянку (пай), площею 4,5547 га, кадастровий номер 1223783400:01:002:0003 заповів [PERSON] 18.09.2018р. під час сварки, яка виникла на грунті особистих неприязних стосунків, [PERSON] спричинив декілька ударів кулаком правої руки в обличчя та у ліву скроневу ділянку голови [PERSON] , від чого останній впав на землю, а [PERSON] уже лежачому [PERSON] наніс декілька ударів в область черевної порожнини та по лівій частині тулубу взутими ногами, чим спричинив останньому тілесні ушкодження, у вигляді важкої тупої травми черева, розрив тонкого кишечника, внаслідок чого [INFO] о 05:30 годині [PERSON] помер. Згідно лікарського свідоцтва про смерть N?1075 від 24.09.2018р. смерть настала від інтоксикації, перитоніту, травми тонкого кишечника. \~ \~ \~ \~Означене підтверджується ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 22.11.2023р. у справі N?187/1797/18, яка набрало законної сили та якою встановлено і з цим погодився [PERSON] , що він з необережності вчинив вбивство [PERSON] - рідного батька позивача і відповідача 2. Після смерті [PERSON] з [INFO] відкрилась спадщина на його майно, яке складалося з земельної ділянки (пай), площею 4,5547 га, надану для ведення товарного сільскогосподарського виробництва, що знаходиться на території Чаплинської сільради Петриківського району Дніпропетровської області, належну [PERSON] , на підставі Державного Акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯМ N? 804766, виданого 20.12.2012р. Петриківською районою державною адміністрацією Дніпропетровської області, зареєстрованого 26 грудня 2012 року реєстратором відділу Держкомзему у Петриківському районі Дніпропетровської області, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів ренди землі за N?122370001002125, кадастровий номер 1223783400:01:002:0003. Відповідно до норм, ч. 1 ст. 1270 ЦК України, спадкоємці мали право прийняти спадщину протягом шести місяців тобто до 23.03.2019р. 23.11.2018р. син спадкодавця [PERSON] подав Державному нотаріусу Петриківської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, а його рідний брат [PERSON] відмовився від прийняття своєї частки у спадщині на його користь. 16.12.2019р. Державний нотаріус Петриківської державної нотаріальної контори відмовила і [PERSON] у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого [INFO] батька [PERSON] (спадкова справа N?277/2018) із-за наявності заповіту від 17.04.2018р. на земельну ділянку (пай), кадастровий номер 1223783400:01:002:0003, оформленого на [PERSON] . Спадкоємець за заповітом [PERSON] своєчасно до 23.03.2019р. не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. 14.02.2024р. до Петриківського районного суду Дніпропетровської області [PERSON] подав позов, в якому просив суд визначити, що строк на прийняття спадщини ним був пропущений з поважних причин та визначити додатковий строк у три місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після померлого [PERSON] . Поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини [PERSON] обґрунтовував тим, що з 25.09.2018р. по 22.02.2023р. він перебував під слідством, що на його думку є поважною причинию пропуску строку прийняття спадщини. Однак, перебування особи під слідством не завжди є причиною, пов?язаною з об?єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій з прийняття спадщини, адже саме по собі досудове і судове слідство не впливає на здійснення права на спадщину. В періоди з 23.09.2018р. по 26.09.2018р. і з 24.12.2018р. по 16.12.2019р. до [PERSON] ніякого запобіжного заходу не застосовувалося, адже строк тримання під вартою, який закінчився 24.12.2018р., не було подовжено і тільки 16.12.2019р. ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська запобіжним засобом [PERSON] встановлено особисте зобов?язання. Тож, спадщину було відкрито 23.09.2018р. і, значить, останній строк для подання заяви про прийняття спадщини до 23.03.2019р. Таким чином, факт перебування позивача під слідством сам по собі не свідчить про наявність об?єктивних, непереробних перешкод для звернення із заявою про прийняття спадщини, оскільки позивач мав можливість особисто подати нотаріусу або уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини в період коли не перебував під домашнім арештом чи під вартою, а саме: з 23.09.2018р. по 26.09.2018р. та в період з 24.12.2018р. по 23.03.2019р., тобто всього, за виключенням вихідних і святкових - 65 робочих днів, що цілком достатньо для подачі заяви про прийняття спадщини. Крім того, перебуваючи під цілодобовим домашнім арештом з 26.09.2018р. по 19.10.2018р. (18 робочих днів), позивач мав можливість запросити нотаріуса за своїм місцем проживання і знаходження під домашнім арештом. Отже, враховуючи, що [PERSON] заяви про прийняття спадщини протягом встановленого строку не подав і суд відмовив йому наданні додаткового строку на подання такої заяви, він, як спадкоємець за заповітом, втратив можливість отримати у спадок від [PERSON] земельну ділянку (пай), площею 4,5547 га, кадастровий номер 1223783400:01:002:0003 і вважається таким спадкоємцем за заповітом, що не прийняв спадщини. В такому випадку, коли спадщину не прийняв спадкоємець за заповітом, застосовується норма ч. 1 ст. 1275 ЦК, відповідно до якої частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну (п.5 постанови пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 N? 7 «Про судову практику у справах про спадкування»). Тож, враховуючи факт неприйняття [PERSON] спадку за заповітом, а також відмову [PERSON] від своєї частки у спадку на користь [PERSON] у останнього, як рідного сина спадкодавця, який у встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини (23.11.2018р.) звернулвся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, з дати набрання законної сили рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 08.08.2024р. у справі N? 187/260/24 виникло право на спадщину за законом. При цьому, приписи ч. 2 ст. 1270 ЦК України зазначають, якщо виникає ситуація, коли громадянин може успадкувати спадщину тільки у разі неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, то терміни для прийняття спадщини складають 3 місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини. 17.09.2024р. син спадкодавця [PERSON] повторно звернувся до Державного нотаріуса Петриківської державної нотаріальної контори із заявою на видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку померлого [INFO] батька [PERSON] , право на спадщину за заповітом на яку втратив [PERSON] \~ \~ \~ \~20.09.2024р., не зважаючи, що спадкоємець за заповітом [PERSON] втратив своє право на спадщину, Державний нотаріус Петриківської державної нотаріальної контори знову відмовила сину спадкодавця [PERSON] у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого [INFO] батька [PERSON] (спадкова справа N?277/2018) із-за наявності заповіту від 17.04.2018р., посвідченого приватним нотаріусом Петриківскьго нотаріального округу Дніпропетровської області Лимарем Є.В., зареєстрованого в реєстрі за N?315, згідно якого [PERSON] належну йому земельну ділянку (пай), площею 4,5547 га, кадастровий номер 1223783400:01:002:0003 заповів [PERSON] . У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа, на думку Верховного Суду (постанова від 22.09.2021р. у справі N? 227/3750/19) може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, враховуючи, що спадкоємець за заповітом [PERSON] втратив своє право на спадщину і спадкоємець за законом першої черги [PERSON] відмовився від своєї частки спадкового майна на користь свого рідного брата спадкоємеця за законом першої черги [PERSON] , належним способом захисту права власності останнього на спадкове майно буде звернення з позовом до [PERSON] і [PERSON] про визнання його права власності на земельну ділянку (пай), площею 4,5547 га, кадастровий номер 1223783400:01:002:0003, нормативно грошова оцінка якої, згідно Витягу N? HB-9948666012024, складає 197 748,40 грн. Ухвалою суду\~від 21.10.2024\~прийнято до\~розгляду позовну\~заяву [PERSON] .\~Відкрито провадження\~у справі\~та розглядати\~справу постановлено\~в порядку\~загального позовного\~провадження.\~Призначено підготовче\~судове засідання\~у справі. Витребувати від державного нотаріуса Петриківської нотаріальної контори належним чином посвідчені копії матеріалів спадкової справи № 277/2018, заведеної після померлого [INFO] [PERSON] 29.10.2024 ухвалу суду в частині витребування доказів виконано. До суду надійшла копія спадкової справи № 277/2018, заведеної після померлого [INFO] [PERSON] 19.11.2024 до суду надійшла заява відповідача [PERSON] про визнання позову. Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 09.01.2025 провадження у даній справі за позовом [PERSON] було зупинено до набрання законної\~сили судовим\~рішенням по\~справі за\~позовом [PERSON] \~до [PERSON] ,\~ [PERSON] про\~визначення додаткового\~строку для\~подання заяви\~про прийняття\~спадщини за\~заповітом (№187/1852/24). Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 05.06.2025 провадження у даній справі за позовом [PERSON] було поновлено. 23.06.2025 постановлено закрити підготовче провадження у справі та призначити справу до судового розгляду по суті. Однак, 01.07.2025, у зв`язку із наданням представнику відповідача [PERSON] , можливості ознайомитися з матеріалами справи, судом постановлено повернутися до розгляду цивільної справи за позовною заявою [PERSON] у підготовчому провадженні. Ухвалою суду від 04.08.2025 до участі у даній справі залучено третю особу яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] . 04.08.2025 постановлено закрити підготовче провадження у справі та призначити справу до судового розгляду по суті. Позивач до суду не з`явився, його представник [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. На посилання представника відповідача про пропуск позовної давності звернення до суду пояснив, що строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом не пропущений, адже враховуючи факт неприйняття [PERSON] спадку за заповітом у позивача, як рідного сина спадкодавця, який у встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини (23.11.2018р.) звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, з дати набрання законної сили рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 08.08.2024р. у справі N? 187/260/24 виникло право на спадщину за законом, а тому строк позовної давності слід рахувати саме з 08.08.2024р. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, 19.11.2024 надав письмову заяву про визнання позову та подальший розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, його представник [PERSON] ( брав участь в судовому засіданні, шляхом відеоконференцзв`язку) проти задоволення позову заперечував, так як вважає, що позивач пропустив строк позовної давності звернення до суду, який на його думку має відраховуватися з грудня 2019 року. Крім того заява про відмову від спадщини іншого спадкоємця нотаріально не посвідчена. Представник Петриківської державної нотаріальної контори до суду не з`явився, 29.10.2024 надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі. Третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] до суду не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відзиву або будь-яких інших заяв чи клопотань до суду не надано. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі\~статтею 1217ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). За змістом\~статті 1233ЦК України\~заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно з частиною першою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно з частинами першою, третьою\~статті 1268ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, відповідно до\~статті 1270 ЦК України. Згідно ч.2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи. [INFO] помер [PERSON] , про що 26.09.2018 Петриківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області вчинено актовий запис N?380 згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 19). Після його смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку (пай), площею 4,5547 га, надану для ведення товарного сільскогосподарського виробництва, що знаходиться на території Чаплинської сільради Петриківського району Дніпропетровської області, належну [PERSON] , на підставі Державного Акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯМ N? 804766, виданого 20.12.2012р. Петриківською районою державною адміністрацією Дніпропетровської області, зареєстрованого 26 грудня 2012 року реєстратором відділу Держкомзему у Петриківському районі Дніпропетровської області, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів ренди землі за N?122370001002125, кадастровий номер 1223783400:01:002:0003 (а.с. 60-61). \~ \~ \~ \~Відповідно до інформації, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно земельна ділянка, площею 4,5547 га, надана для ведення товарного сільскогосподарського виробництва знаходиться на території Чаплинської сільради Петриківського району Дніпропетровської області та має кадастровий номер 1223783400:01:002:0003 та на даний час перебуває в оренді: орендодавець [PERSON] (а.с. 184). Вказана інформаційна довідка не містить інформації в розділі прав власності, однак згідно з частиною 1\~статті 126 Земельного кодексу України\~в редакції, яка діяла до 01 січня 2013 року, документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, є державний акт на право власності. Тобто, державний акт, виданий до 01 січня 2013 року свідчить про набуття спадкодавцем [PERSON] права власності на земельну ділянку. Ще за життя [PERSON] склав заповіт від 17.04.2018р., посвідчений приватним нотаріусом Петриківскьго нотаріального округу Дніпропетровської області Лимарем Є.В., зареєстрованого в реєстрі за N?315, згідно якого [PERSON] належну йому земельну ділянку (пай), площею 4,5547 га, кадастровий номер 1223783400:01:002:0003 заповів [PERSON] (а.с. 18). Відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 22.11.2023р. у справі N?187/1797/18, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності передбаченої ч. 1 ст. 119 КК України у зв`язку із закінченням строків давності за фактом вбивства вчиненого через необережність спадкодавця [PERSON] (а.с. 21-23), що у відповідності до ст.. 1224 ЦК України не позбавило права [PERSON] права на спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.02.2024 державним нотаріусом Петриківської державної нотаріальної контори Рафаеляну М.К. було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини. (а.с. 76) Рішеннями Петриківського районного суду від 08.08.2024 (справа № 187/260/24) та від 09.01.2025 (справа № 187/1852/24) [PERSON] було відмовлено в визначенні додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після померлого спадкодавця [PERSON] (а.с. 27-28, https://reyestr.court.gov.ua/Review/124348760) Таким чином суд приходить до висновку, що [PERSON] внаслідок неподання заяви про прийняття спадщини після померлого спадкодавця [PERSON] протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, а також внаслідок відмови суду у визначенні додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, фактично втратив право на спадкування спірної земельної ділянки. Частинами першою та другою\~статті 1223 ЦК України\~передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1260-1265 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України). Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є синами спадкодавця [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 57, 58). Згідно матеріалів спадкової справи № 277/218 встановлено, що 23.11.2018р. сини спадкодавця [PERSON] , [PERSON] , а також брат спадкодавця [PERSON] подали Державному нотаріусу Петриківської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після померлого спадкодавця [PERSON] протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини. Згідно постанов про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.12.2019 та від 20.09.2024 державним нотаріусом Петриківської державної нотаріальної контори Клюєву І.С. було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з наявністю заповіту посвідченого приватним нотаріусом Петриківського нотаріального округу Дніпропетровської області Лимарем Є.В., зареєстрованого в реєстрі за N?315 (а.с. 75,77). Згідно розписки [PERSON] від 20.09.2024 останній відмовився від прийняття своєї частки у спадщині на користь [PERSON] (а.с. 25). Відповідно до\~ст. 12 Цивільного кодексу України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Особа може відмовитися від свого майнового права. Якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом. Згідно ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.\~ Згідно п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процессу. Приймаючи до уваги, що відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги, таким чином розпорядившись своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, а відповідач [PERSON] фактично втратив право на спадкування спірної земельної ділянки, суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання права власності на земельну ділянку є обґрунтованими, оскільки він є спадкоємцем першої черги за законом на майно, яке на законних підставах належало спадкодавцю [PERSON] , вчасно подав заяву про прийняття спадщини, однак отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з наявністю заповіту та у зв`язку з чим позивач не зміг захистити свої цивільні права у позасудовому порядку. Доводи представника відповідача Логойда О.В. щодо пропуску позивачем позовної давності для подання даної позовної заяви є неспроможними з огляду на наступне. Позовна давність є строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими\~статтями 253-255 ЦК України\~та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (стаття 256, частина перша статті\~260, частина третя статті\~267 ЦК України). Відповідно до\~статті 257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Представник відповідача Логойда О.В. посилається на пропущення позивачем строку позовної даності, який на його думку обліковується з 16.12.2019, тобто з моменту винесення державним нотаріусом Петриківської державної нотаріальної контори Клюєву І.С. постанови про відмову позивачу у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідно до\~статті 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. У частині першій\~статті 261 ЦК України\~встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18) зазначено, що можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті\~15,\~16,\~20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Аналіз\~статті 261 ЦК України\~дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення відповідного права можна було отримати раніше. Суд вважає, що право на позов у позивача виникло після винесення 19.09.2024 державним нотаріусом Петриківської державної нотаріальної контори постанови про відмову позивачу у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з наявністю заповіту, адже на той час рішенням Петриківського районного суду від 08.08.2024 (справа № 187/260/24) [PERSON] було відмовлено в визначенні додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після померлого спадкодавця [PERSON] , у зв`язку з чим у позивача відповідно до статті 1223\~ЦК України виникло право спадкування за законом. При цьому строк позовної давності позивачем не пропущений навіть якщо його рахувати з 16.12.2019, адже Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»\~(із змінами і доповненнями) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк дії карантину неодноразово продовжувався. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України від 17 березня 2020 року № 530-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)»\~введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга\~статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням хвороби COVID-19»\~(далі - Закон № 540-ІХ), який набрав чинності 02 квітня 2020 року, продовжено позовну давність на період дії карантину. Законом № 540-IX\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями\~257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У постановах Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22), від 20 квітня 2023 року у справі № 728/1765/21 (провадження № 61-6640св21), від 21 лютого 2024 року у справі № 201/5016/21 (провадження № 61-9107св22) зазначено, що «у пункті 12\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~у редакції\~Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX\~перелічені всі\~статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID 19)». Отже, суд враховує, що пунктом 12\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~у редакції\~Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX\~продовжено позовну давність на строк дії карантину, який закінчив свою дію\~з 01 липня 2023 року\~відповідно до\~постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». З огляду на викладене, позивачем не пропущений трирічний строк позовної давності, а отже позивач з даним позовом позовом звернувся у межах позовної давності. Доводи представника відповідача [PERSON] щодо відсутності нотаріально посвідченої відмови від спадщини інших спадкоємців, що може призвести до порушення їхнього права на спадкування, суд до уваги не приймає, адже він не має повноважень представника даних осіб та не може у відповідності до ч. 1 ст. 64 ЦПК України здійснювати від їхнього імені процесуальні права та обов`язки. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, у зв`язку з чим підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно зі\~статтею 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.ч.1-2, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно зі\~статтею 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. 12.11.2024, тобто до початку розгляду справи по суті від відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання позовних вимог. Позивач при зверненні до суду із позовом, сплатив судовий збір в розмірі 1977,50 грн., у зв`язку з чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача 988,75 грн., з відповідача [PERSON] - 494,38 грн., а з державного бюджету повернути позивачу 494,38 грн. сплачених ним при подачі позову.

Outcome: approved