Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-11 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», звернувшись до суду з позовом, просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 28\~288,98 гривень, а також судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 2 422,40 грн та витрат на правничу допомогу в сумі 10 000,00 гривень. У порядку ч. 10,11 ст. 265 ЦПК України просить зобов`язати орган (особу), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3 % річних з відповідача на користь позивача. Свої вимоги мотивує тим, що 23 лютого 2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачем укладено електронний договір №6398223 про надання споживчого кредиту, за умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 5 400,00 грн строком на 360 днів, зі сплатою процентів у розмірі 1,99% в день. Умови кредитного договору відповідачем не виконувалися. 25 вересня 2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та позивачем укладено договір факторингу № 25.09/23-Ф, на підставі якого позивач набув право вимоги до відповідача за договором №6398223. Процесуальні дії у справі. 08 липня 2025 року позовна заява надійшла до суду. 14 липня 2025 року отримана інформація на запит щодо місця реєстрації відповідача. 15\~липня 2025\~року позовна\~заява прийнята\~до розгляду,\~провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Витребувано докази. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. Заяв та клопотань від сторін не надходило. У зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини, встановлені судом. 23 лютого 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] укладено електронний договір №6398223 про надання споживчого кредиту. Відповідно до умов договору відповідачу надано кредит в сумі 5 400,00 грн строком на 360 днів шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку №[NUMBER] , знижена процентна ставка 1,89 % в день, стандартна процентна ставка 1,99% в день. Договір підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконав, надавши грошові кошти у користування. Відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та сплати процентів не виконав. 25 вересня 2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та позивачем укладено договір факторингу №25.09/23-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачем ( номер запису в реєстрі боржників 10773). Розмір заборгованості на момент відступлення права вимоги становить 12 492,36 грн. Отже, ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило позивачу права вимоги до відповідача щодо належного виконання кредитного договору, про що повідомлено відповідача. Матеріали справи\~не містять даних про те, що відповідач оспорював договір факторингу в частині переданої позивачу вимоги за кредитним договором з підстав недійсності внаслідок невидачі кредиту чи припинення зобов`язання у зв`язку з повним виконанням тощо. Після набуття права вимоги за договором №6398223 позивачем здійснено нарахування процентів за 147 календарних днів. Заборгованість відповідача за кредитним договором перед позивачем не сплачена і становить 28 288,98 грн: заборгованість з тіла кредиту 5 400,00 грн; заборгованість за процентами 7\~092,36 грн; проценти, нараховані за 147 календарних днів 15 796,62 грн. Розмір заборгованості відповідачем не спростовано. Зміст спірних правовідносин. Встановленим обставинам відповідають правовідносини з відступлення права грошової вимоги фактору, належного виконання зобов`язань за договором кредиту та з недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов`язань і наслідків, які виникають при неналежній відмові. Норми права, які застосовує суд. Згідно зі\~статтею 204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі\~ст.\~526\~ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За\~ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~ст.\~525\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилом\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до\~ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1\~ст. 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). За\~статтею 12 цього Закону, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 2\~ст.\~639\~ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Згідно з ч. 1\~ст.\~512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених\~ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом згідно зі статтею 514 ЦПК України. Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3\~ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2\~ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). Висновок суду. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті зазначених норм права, судом встановлено, що позивачем підтверджений факт укладення відповідачем кредитного договору з первісним кредитором, після підписання якого між сторонами договору виникли взаємні права та обов`язки, зокрема у відповідача виникло зобов`язання повернути кредитору кошти відповідно до умов договору і сплатити відсотки за користування ними; набуття позивачем права вимоги за кредитним договором. Так, позивачем надано як докази на підтвердження позовних вимог копію кредитного договору, копію договору факторингу, витяг з реєстру боржників, розрахунок заборгованості, докази отримання відповідачем кредитних коштів. Тобто, позивачем доведено порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Розмір заборгованості\~за кредитним\~договором відповідачем\~належними та\~допустимими доказами\~не спростовано. За таких підстав, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат. Задовольняючи позовні вимоги, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, що був сплачений ним при зверненні до суду, у розмірі 2 422,40 грн. Згідно з пунктом 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України\~врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 4-6\~ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, в його рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до\~позову судові\~витрати позивача\~на професійну\~правничу допомогу\~становлять 10\~000,00\~грн,\~на підтвердження\~яких \~позивачем надано:\~ договір\~про надання\~правової допомоги\~від 10\~грудня 2024\~року №10/12-2024,\~ акт\~прийому-передачі\~наданих послуг\~№ 8878\~від 16\~червня 2025\~року,\~з якого\~видно,\~що у\~вартість наданих\~послуг входить\~представництво інтересів\~клієнта під\~час здійснення\~цивільного судочинства\~за позовною\~заявою до\~ [PERSON] , у тому числі участь у судових засіданнях, вартістю 1 640,00 грн. Оскільки справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд вважає, що витрати на правничу допомогу в сумі 1 640,00 грн не є доведеними. Тому, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8\~360,00 грн. Щодо клопотання про нарахування і стягнення у порядку примусового виконання рішення 3 % річних та інфляційних втрат. При вирішенні питання про доцільність задоволення зазначеного клопотання позивача, суд враховує правові висновки, викладені в пунктах 1342-135 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2024 року у справі № 910/14524/22. Можливість нарахування пені або відсотків до моменту виконання рішення суду нерозривно пов`язана із безпосереднім їх застосуванням у рішенні суду (розглядом та задоволенням таких вимог). Тобто якщо суд в рішенні по суті спору не стягував пеню або ж відсотки, то не може бути зазначено й про нарахування відсотків або пені до моменту виконання цього рішення суду. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що нарахування пені або відсотків у порядку частини десятої статті 238 ГПК України, частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України ґрунтується на підставі тих самих норм матеріального права, які є й підставою для задоволення позову про стягнення відсотків або пені за порушення виконання грошового зобов`язання. Тобто це ті самі відсотки чи пеня, але продовжені на наступний період часу, протягом якого зобов`язання не виконується. Зазначені правові норми не визначають якоїсь іншої особливої правової природи відсотків чи пені, які нараховуються до моменту виконання судового рішення. Тож правила наведених норм процесуального права можна застосовувати для продовження на майбутнє нарахування будь-яких відсотків (як за правомірне користування чужими грошовими коштами, так і за неправомірне користування ними) або пені, які розраховуються за методикою, що враховує фактор часу, що передбачені законодавством або договором і які суд вирішив стягнути з боржника на користь кредитора за невиконання певного зобов`язання. Відтак передбачені частиною другою статті 625 ЦК України 3 % річних охоплюються приписами частини десятої статті 238 ГПК України (частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України), якщо позивач заявив позовну вимогу про стягнення 3 % річних за порушення виконання грошового зобов`язання, а суд задовольнив цю вимогу. З огляду на те, що вимоги про стягнення 3% річних позивачем не заявлено, судом не ухвалено рішення щодо цієї вимоги, стягнення інфляційних втрат до моменту виконання рішення не передбачена ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України, суд вважає вимоги, викладені в п. 4, 5 позовної заяви, безпідставними. На підставі викладеного,

Outcome: approved