Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-15 00:00:00

В провадженні Пересипського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи Одеської товарної біржи про визнання біржового договору дійсним. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає що, 29.03.1996 року, на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна № 13446 [PERSON] придбали квартиру у відповідачів [PERSON] , [PERSON] , що розташована за адресою: [ADDRESS] . Зазначений договір, був укладений в Одеській товарній Біржі, та у відповідності до норм законодавства, які діяли на час укладення договору, така угода нотаріальному посвідченню не підлягала. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» було передбачено, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Обов`язкове нотаріальне посвідчення Цивільним кодексом УРСР було передбачено лише для договорів купівлі-продажу житлових будинків, поняття «житловий будинок» і «квартира» у законодавстві розрізняються. Таким чином, після укладення даного Договору його нотаріального посвідчення сторони не здійснювали. При укладанні даного Договору між сторонами була досягнута угода про виконання усіх істотних умов договору, які були повністю ними виконані Після того покупці вселилися в квартиру і з того часу постійно в ній проживали, займалися ремонтом, підтримували квартиру в належному санітарно-технічному стані, сплачували комунальні послуги, тобто виконували всі обов`язки власників. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 31.03.2025 року відкрито провадження по справі, та призначено підготовче судове засідання на 06.05.2025 року. Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 03.06.2025 року закрито підготовче провадження, та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду письмову заяву, яка міститься в матеріалах справи, в якій позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти винесення заочного рішення, також просила суд розгляд справи проводити за її відсутності. У судове засідання відповідачі [PERSON] , [PERSON] та представник третьої особи Одеської товарної біржі не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені судом належним чином, про причини неявки суду не повідомили. У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача яка повідомлена належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-281 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, про те, що позов є обґрунтованим, є доказаним, тому підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 29.03.1996 року, на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна № 13446 [PERSON] придбала квартиру за адресою у [PERSON] та [PERSON] , що розташована за адресою: [ADDRESS] . квартира відповідно до договору продана з 1\~061\~113\~000,00 карбованців та в подальшому зареєстрована у відповідному органі технічної інвентаризації 01.07.1996 року. Придбана квартира складається з трьох кімнат, загальна площа квартири складає 65,60 м2, жила площа якої складає 38,90 м2, відповідно до вказаного договору купівлі-продажу нерухомого майна № 13446 від 29.03.1996 року. Із матеріалів справи вбачається, що договір купівлі-продажу був зареєстрований в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості 01.07.1996 року під№160-стр.126-кн.177 пр. З матеріалів справи вбачається, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору купівлі-продажу щодо квартири. Свої зобов`язання за правочином сторони виконали у повному обсязі: відповідач передав у власність вказану квартиру, які сплатили за це її вартість та вселилися у житло,\~тобто сторонами були дотримані всі вимоги\~статті 224 ЦК України. Умови цього договору були повністю виконані сторонами. В даний час реалізувати своє право власності позивачу не представляється можливим, оскільки вона дізналася, що вказаний правочин має бути засвідчений нотаріально. Покупець (позивача) за вказаним договором належним чином зареєструвала право власності у Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості, зареєструвалась за вищевказаною адресою, постійно мешкає у цій квартирі. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК 2003 р. положення зазначеного Кодексу застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК 2003р., положення цього Кодексу застосовується до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки правовідносини виникли до набрання новим Кодексом чинності й не мають подовжувального характеру, тому необхідно керуватися положеннями ЦК 1963р. Відповідно до ст. 224 ЦК України, покупець і продавці повністю виконали умови договору купівлі - продажу. Із змісту договору купівлі-продажу, зареєстрованого на біржі, вбачається, що розрахунок за придбану нерухомість був виконаний в повному об`ємі, сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов. Станом на сьогодні квартирою користується та володіє позивачка. Яких-небудь суперечок між сторонами договору немає, протизаконних умов угода не містить, проте порушена її форма, оскільки при оформленні не була дотримана нотаріальна форма договору, передбачена ст. 227 ЦК України. Відповідно до роз`яснень, даних в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.78 р., із змінами від 25.05.98 р. «Про судову практику у справах про визнання угод недійсними» угоди купівлі-продажу (зокрема при придбанні на біржових торгах) житлового будинку (квартири) або його (її) частини підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. При цьому, якщо така угода виконана повністю або частково одною із сторін, а інша сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК на вимогу сторони, що виконала угоду має право визнати її дійсною. Згідно ч. 2 ст. 47 ЦК України якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відтак, оскільки вказаний біржовий договір повністю виконаний, право власності зареєстроване у ОМБТІ, тому він підлягає визнанню судом дійсним. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Частиною 1 статті 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 357 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Положеннями ч. 3 цієї статті передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК). Відповідно до ч. 1ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). При таких обставинах, позовні вимоги [PERSON] до\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~за участю\~третьої особи\~Одеської товарної\~біржи про\~визнання біржового\~договору дійсним\~є обгрунтованими\~та доказанами\~а тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного, та

Outcome: approved