Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-17 00:00:00

\~ \~Позивач через свого представника звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просить визнати ним за право власності на майно - на садибний (індивідуальний) житловий будинок за [ADDRESS] в порядку спадкування за законом за [PERSON] , який помер [INFO] . Позов мотивовано\~тим,\~що [PERSON] , [INFO] проживав в будинку [ADDRESS] , що підтверджується довідками №№ 175, 177, 178, 179 виданими старостою Біласовицького старостинського округу Нижньоворітської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області 29.08.2025. Садибний (індивідуальний) житловий будинок під [ADDRESS] з обслуговуючими будівлями й спорудами, [PERSON] побудував за життя, перебуваючи у шлюбі з [PERSON] , завершив його будівництвом в 1975 році та проживав в ньому разом з сім`єю. Питання набуття права власності, зокрема й на житловий будинок, у 1975 році регламентувались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки зведення й завершення будівництвом об`єкта.Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше був встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення». Об`єкт нерухомості, який побудований до 05 серпня 1992 року не підлягає проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Подружжя [PERSON] та [PERSON] набули право власності на зазначене домоволодіння, перебуваючи в шлюбі. Відтак [PERSON] та [PERSON] в 1975 році набули право спільної сумісної власності на зазначений вище житловий будинок внаслідок його будівництва. Дружина спадкодавця, а мати позивача - [PERSON] померла [INFO] . У зв`язку з смертю [PERSON] , за нею відкрилась спадщина. Місцем відкриття спадщини за померлим є житловий будинок [ADDRESS] , в якому [PERSON] проживала разом з своїм чоловіком [PERSON] та їхнім сином - [PERSON] , [INFO] . Відтак, [PERSON] та [PERSON] успадкували, належну частку майна, померлій [PERSON] , внаслідок фактичного вступу в управління майном. [INFO] [PERSON] помер. У зв`язку з смертю [PERSON] , за ним відкрилась спадщина. Місцем відкриття спадщини за померлим є житловий будинок [ADDRESS] , в якому спадкодавець проживав разом з своїм сином - [PERSON] , [INFO] . Позивач проживав і продовжує до цього часу проживати в будинку померлого батька № [NUMBER] в селі Латірка Мукачівського району. Він прийняв спадщину за батьком [PERSON] , внаслідок постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та у зв`язку з фактичним вступом в управління нею. Поряд з цим, на спадщину претендує рідна сестра позивача, а дочка спадкодавця - [PERSON] , 1976 року народження. Проте остання відмовилася і відмовляється приймати спадщину, вживати будь-які дії щодо її оформлення, не бажає утримувати спадкове майно, але претендує на частину майна. Виходячи з вказаних обставин та відповідно до згаданих правових норм, з врахуванням того, що ніхто не може бути примушений до набуття права власності всупереч його волі - єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину за [PERSON] є його син [PERSON] . Ухвалою судді від 08.09.2025 по спрві відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Від представника позивача адвоката Повідайчика В.І. надійшла заява про проведення судового засідання за його відсутності. Вимоги, викладені в позовній заяві підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] звернулась до суду із заявою про визнання позовних вимог, просить справу розглянути без її участі. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 1 ст.82 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). Відповідно Закону, за відсутності будь-якого застереження, факт визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно ст. 82 ЦПК України, є обов`язковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню. В судовому засіданні встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Третя особа Державний нотаріус Воловецької державної нотаріальної контори Дідренцел В.Т. на розгляд справи також не з?явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, щодо задволення позову не заперечує. У відповідності до положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які представник позивача посилався, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позов задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим віивільного процесуального кодексудповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як вбачається\~із довідок №№ 175, 177, 178, 179 від 29.08.2025, виданих старостою Біласовицького старостинського округу Нижньоворітської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області 29.08.2025, [PERSON] , [INFO] проживав в будинку [ADDRESS] Судом встановлено, що садибний (індивідуальний) житловий будинок під [ADDRESS] з обслуговуючими будівлями й спорудами, [PERSON] побудував за життя, перебуваючи у шлюбі з [PERSON] , завершив його будівництвом в 1975 році та проживав в ньому разом з сім`єю. Ці обставини підтверджуються випискою з погосподарської книги села Латірка №179 від 29.08.2025. З виписки також вбачається, що дворогосподарство складається з житлового будинку та прилеглих господарських будівель і споруд, а також, що за дворогосподарством обліковується земельна ділянка орієнтовною площею 0,07 га. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з приписами ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. З зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01.07.2004 "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до пункту 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування» при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність". Законом України від 7 грудня 1990 року №533-ХІІ "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року №1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше був встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення». Об`єкт нерухомості, який побудований до 05 серпня 1992 року не підлягає проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Подружжя [PERSON] та [PERSON] набули право власності на зазначене домоволодіння, перебуваючи в шлюбі. Факт перебування в шлюбі доводиться свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 9.08.1975. Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР, чинного на момент виникнення права власності майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Відтак [PERSON] та [PERSON] в 1975 році набули право спільної сумісної власності на зазначений вище житловий будинок внаслідок його будівництва. Дружина спадкодавця, а мати позивача - [PERSON] померла [INFO] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . У зв`язку з смертю [PERSON] , за нею відкрилась спадщина (ст. 1220 ЦК України). Місцем відкриття спадщини за померлим є житловий будинок [ADDRESS] , в якому [PERSON] проживала разом з своїм чоловіком [PERSON] та їхнім сином - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідками №№ 175, 176, виданими старостою Біласовицького старостинського округу Нижньоворітської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області 29.08.2025. Відтак, [PERSON] та [PERSON] успадкували, належну частку майна, померлій [PERSON] , внаслідок фактичного вступу в управління майном. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . У зв`язку з смертю [PERSON] , за ним відкрилась спадщина (ст. 1220 ЦК України). Місцем відкриття спадщини за померлим є житловий будинок [ADDRESS] , в якому спадкодавець проживав разом з своїм сином - [PERSON] , [INFO] . Факт перебування в родинних відносинах померлих батьків та позивача підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкодавець заповіту не залишав, право власності на майно за час життя не оформив. Відповідно до вимог частини 2 статті 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно статті 1261 Цивільного Кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач, [PERSON] , проживав і продовжує до цього часу проживати в будинку померлого батька № [NUMBER] в селі Латірка Мукачівського району. Він прийняв спадщину за батьком [PERSON] , внаслідок постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (ч. З ст. 1268 ЦК України) та у зв`язку з фактичним вступом в управління нею. Відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Поряд з цим, на спадщину претендує рідна сестра позивача, а дочка спадкодавця - [PERSON] , 1976 року народження. Проте остання відмовилася і відмовляється приймати спадщину, вживати будь-які дії щодо її оформлення, не бажає утримувати спадкове майно. Відповідачка [PERSON] подала до суду заяву ,в якій визнала позов. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права та свободи іншихосіб. Вважаємо, що відповідно до статті 1268 ЦК України [PERSON] вважається такою, що відмовилась від прийняття спадщини. Виходячи з вказаних обставин та відповідно до згаданих правових норм, з врахуванням того, що ніхто не може бути примушений до набуття права власності всупереч його волі - єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину за [PERSON] є його син [PERSON] . За частиною 5 статті 1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Оскільки батько позивача за свого життя документи на право власності на майно не оформив, виготовив тільки технічний паспорт на садибний (індивідальний) житловий будинок [ADDRESS] , а зареєструвати право власності не встиг, то оформити спадщину в нотаріуса можливості не має. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Через відсутність інших можливостей для визнання/захисту свого права власності [PERSON] змушений звернутись з даним позовом до суду. \~ \~ \~ \~Згідно статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. \~ \~ \~ \~Таким чином, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов про визнання права власності на майно в порядку спадкування є обгрунтованим, підтвердженим належними та допустимими доказами, а тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~Вмоги про відшкодування судових витрат позивачем та його представником не заявлено. \~ \~ \~ \~На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved