Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-17 00:00:00

У грудні 2024 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коляда Оксана Петрівна, в якому просить: - встановити факт проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з червня 2000 року по [INFO] ; - визнати за [PERSON] , право на спадкування майна [PERSON] у четверту чергу за законом. Позов мотивовано тим, що навесні 1998 року позивач познайомилася з [PERSON] з яким у них склалися гарні стосунки і вони вирішили проживати разом. У червні 2000 року позивач отримала в дар 38/100 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 03.11.2004 року позивач продала вказану кімнату і купила разом з [PERSON] окрему однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що вони проживали як чоловік та дружина спільно без реєстрації шлюбу з червня 2000 року до смерті [PERSON] [INFO] . Між ними були фактичні шлюбні стосунки, а також існували взаємні права та обов`язки, зокрема, спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого, оплати комунальних послуг, облаштування та ведення сімейного побуту, здійснювали спільні поїздки, піклувалися один про одного, свята проводили в колв рідних та друзів. За період сімейних відносин, позивач та [PERSON] , користувалися автмобілем ВАЗ 21093, д.н.з. [NUMBER] , а другий автомобіль ВАС 21093, д.н.з. [NUMBER] , позивач купила за рахунок кредитних коштів і повноважила [PERSON] , на підставі довіреності керувати ним. Коли [PERSON] , у період з березня 2002 року по день смерті тяжко хворів, позивач піклувалась про нього, матеріально утримувала. Позивач здійснювала оплату медичних послуг в інтересах [PERSON] своєю банківською зарплатною карткою. Вони проживала разом у квартирі за адресою: [ADDRESS] , а аткож користувались квартирою [ADDRESS] . Оплату комунальних платежів здійснювала позивач. Позивач мала постійні та систематичні доходи, а [PERSON] з 01.12.2011 року по день смерті не працював. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належну останньому квартиру [ADDRESS] та частини їх спільної квартири. Спадкоємцем також є рідна тітка [PERSON] - [PERSON] . Встановлення вказаного факту позивачу потрібне для здіснення нею права на спадкування, яке оспорюється відповідачем. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 27.12.2024 року у справі відкрито провадження за загальними правилами позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10.06.2025 року у справі закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні відповідач тп її представник заперечували проти задоволення позову в повному обсязі. Позивач або її представник в судове засідання не з`явились, про дату та місце розгляду справи повідмолені належним чином. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коляда О.П. в судове засідання не з`явилась. Вислухавши учасників процесу, допитавши свідків, з`ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, дослідивши надані письмові докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 26.01.2024 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що складається з квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та частки квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] ., які належать [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 31.12.2003 року [NUMBER] та договору купівлі-продажу квартири від 03.11.2004 року. Спадкоємцем є рідна тітка померлого [PERSON] . Встановлення факту проживання однією сім`єю з [PERSON] необхідно позивачу для здійснення нею права на спадкування за законом, яке оспорюється відповідачем. На підтвердження факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу позивач надає наступні документи. Відповідно до договору дарування 38/100 квартири від 14.06.2000 року вбачається, що [PERSON] подарувала [PERSON] 38/100 частин квартири [ADDRESS] . В подальшому відповідно до договору дарування частини квартири від 27.10.2004 року, позивач подарувала 38/100 частин квартири [ADDRESS] [PERSON] 03.11.2004 року з однієї сторони продавець [PERSON] та з іншої сторони покупці [PERSON] , та [PERSON] придбали в рівних частках квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округк Гніденко Н.Ю. за реєстровим №3340. Договір №М-416 від 13.05.2004 року, на який посилається позивач, нечитабельний , а тому суд не може його взяти до уваги. 21.12.2006 року міє ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] , укладено кредитний договір №1854, відповідно до якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 31934,00 грн., який надається з метою купівлі транспортного засобу. 21.12.2006 року ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено договір застави №4004, предметом якого є транспортний засіб ВАЗ 21093, д.н.з. [NUMBER] . Право керування та розпорядження вказаним транспортним засобом позивач уповноважила [PERSON] , що підтверджується довіреністю від 21.12.2006 року, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Присяжнюк О.М. за реєстровим №2936 та довіреністю від 03.12.2009 року, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Омельчук О.І. за реєстровим №1665, яким останній фактично коритувався, що також підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії АГ №074880, заявою від 02.02.2009 року №01/10-09, довідкою від 29.11.2007 року №10/516, довідкою від 12.12.2008 року №10/8095, Також, на ім`я [PERSON] видано тимчасовий реєстраційний талон серії ДАП [NUMBER] на вищевказаний транспортний засіб. Як вбачається з довіреності від 01.12.2006 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Омельчук О.І., [PERSON] уповноважив [PERSON] розпоряджатися належним йому автомобілем марки «ВАЗ 21093», д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до копії трудової книжки [PERSON] , останній працював у червні 2010 року кур`єром у відділі адміністратора магазину №2, якого звільнено з вкзааної посади 01.12.2011 року. Відповідно до договору оренди квартири від 20.01.2017 року, позивач та [PERSON] здали спільну квартиру [ADDRESS] в оренду. Також позивачем нв підтвердження шлюбних стосунків з [PERSON] надано проїзні документи, з яких вбачається, що [PERSON] та [PERSON] 11.03.2018 року повертались з відпочинку із Сваляви. Також до матерілів справи додано світлини, на яких зображені позивач та померлий [PERSON] . До матеріалів справи позивачем додано платіжні інструкції, які підтверджують оплату нею комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] , а також квитанції про плату комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] , яка належала на праві власності померлому. Так, зазначені квитанції за оплату комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] датовані: у період 2020 року, у період 2021 року, у період 2022 року, у період 2023 року. На підтвердження доводів позивача, що остання сплачувала комунальні послуги особисто зі свої зарплатної картки, [PERSON] надала виписки по її картковому рахунку. В судовому засіданні судом було допитано свідків. Так свідок [PERSON] в судовому засідання суду пояснив, що знає позивача з 2004 року коли [PERSON] та [PERSON] вселились у спільну квартиру, оскільки вони є сусідами. Зазначив, що останні всилились як молода пара, та бачив свідок подружжя щодня, як чоловік зустрічав свою жінку. Також вказав, що померлий розповідав йому, що він не працює офіційно, а [PERSON] працює в банку. Допитаний свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що позивача знає з 2011 року, оскільки вони також проживають разом в одному будинку. Зазначила, що [PERSON] та [PERSON] ходили разом до неї в гості, а також вона ходила до них. Характер їх взаємовідносин був спокійний, вони були сім`єю, так вони прожили сім`єю з 2011 року по день смерті [PERSON] . Допитанна в судовому засіданні відповідач [PERSON] в якості свідка суду пояснила, що бачила позивача всього 5 разів в своєму житті. Вперше [PERSON] побачила [PERSON] у 2019 році, коли вони прийшли на святкуваня ювілею. Вказала, що [PERSON] працюв не офіційно, він був таксистом та заробляв гроші. Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Згідно зі статтею 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру. Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п. Згідно з частинами першою, другою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можуть ґрунтуватись на припущеннях. Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. Наведені правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі № 343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі № 279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі № 748/897/18, від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17, від 18 грудня 2019 року в справі № 761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року у справі № 757/8786/15-ц та від 03 листопада 2022 року у справі № 361/4744/19. Належними і допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 524/10054/16. Як встановлено судом, позивач та [PERSON] придбали в рівних частках квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , однак суд зазначає, що придбання квартири в рівних частинах не є самостійною підставою для встановлення факту проживання однією сім`єю, якщо це проживання було без реєстрації шлюбу, оскільки для встановлення такого факту необхідне підтвердження спільних обставин, таких як спільне ведення побуту, бюджету та господарства. Сама лише купівля нерухомості в рівних частках підтверджує право власності, але не факт спільного проживання як однієї сім`ї, що є окремою правовою кваліфікацією Придбання квартири в рівних частинах є важливим доказом наявності права спільної власності, проте для визнання факту проживання однією сім`єю без шлюбу необхідні додаткові докази, що підтверджують спільність побуту, бюджету та господарства. Також, до матеріалів справи позивачем додано платіжні інструкції, які підтверджують оплату нею комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] . Разом із тим, долучені квитанції охоплюють лише частину заявленого позивачем періоду спільного проживання із [PERSON] . Щодо ж до наданих доказів, про оплату комунальних послуг за адресою спільної квартири, суд зазначає, що право власності на нерухоме майно зобов`язує власника сплачувати комунальну послуги, оскільки це передбачено ст. 322 ЦК Укрвїни та ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», а тому суд ставиться критично до посилань позивача щодо сплати комунальних послуг за спільною квартирою, як на підставу для встановлення факту проживання однією сім`єю, Окрім того, сплата комунальних послуг не свідчить про ведення спільного господарства сторонами. Так додані до матеріалів справи фотографії підтверджують що позивач та [PERSON] дійсно проводили час разом. Однак, квитанції про оплату комунальних платежів за короткий проміжок часу та спільні фотографії не підтверджують факт ведення сторонами спільного господарства, наявності спільного бюджету та наявності взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю. Варто зауважити, що сам собою факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанова Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17). В контексті визначення можливих доказів, їх оцінки як достатніх слід також зазначити, що згідно з усталеною судовою практикою самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанова Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16-ц). Таким чином, показання свідків містять відомості про те, що дійсно позивач та спадкодавець підтримували певні відносини. Однак, щодо питання ведення спільного господарства та витрат свідки не надають показів, а посилаються на слова позивача, або [PERSON] , що є показаннями із чужих слів. У своїй сукупності докази, які наявні у вказаній справі, можуть довести факт перебування у близьких стосунках чоловік ата жінки, однак вказані докази не доводять ведення позивача та спадкодавця спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці. Щодо доводів позивачу, про тривалу тяжку хворобу [PERSON] та оплату нею лікування, суд ставиться критично, адже жодних медичних документів, на підтвердження вказаного факту стороною позивача суду не надано. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що всупереч вимог процесуального закону позивачем не представлено суду достатніх доказів, які б поза розумним сумнівом свідчили про факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а також те, що позивач не довела з посиланням на належні, допустимі, достатні та достовірні докази, суд приходить до висновку про безпідставність, необґрунтованість та недоведеність позовних вимог, в зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити. Позовна вимоги про визнання за [PERSON] , право на спадкування майна [PERSON] , у четверту чергу за законом є похідною від вимоги про встановлення факту проживання з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а відтак цю частину позовних вимог суд також вважає необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed