Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

У серпні 2025 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» звернулось до суду із позовною заявою до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором №200043522 від 07.06.2014 року у загальному розмірі 83 732,38 грн., яка складається з суми заборгованості 63975,04 грн., суми інфляційних втрат 3 989,07 грн., 3% річних у розмірі 5 768,27 грн., а також просить покласти на відповідача судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу. Позовні вимоги обґрунтовуванні тим, що 07.06.2014 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] укладено угоду № 200043522 щодо кредитування. Банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 34 700,00 грн. Відповідач зобов`язання у встановлений строк не виконав, кредитні кошти та відсотки за користування ними не повернув позичальнику в повному обсязі. 23.05.2016 року згідно з рішенням Правління НБУ України № 14/БТ Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» віднесено до категорії неплатоспроможних. 20 липня 2020 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло прав вимоги за кредитним договором, укладеним між позичальником та ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору від 20 липня 2020 року № 7_БМ, в тому числі за кредитним договором №200043522, укладеним з відповідачем 07.06.2014 року. Оскільки відповідачем кредитну заборгованість не погашено, позивач просить стягнути з відповідача борг з урахуванням інфляційних втрат та 3 % річних. Також позивач просить суд поновити строк для подання позову про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 200043522 від 07.06.2014 року, посилаючись на те, що позовну давність останнім було пропущено з поважних причин. При цьому, позивач посилається на те, що 16 березня 2015 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та відповідачем було укладено кредитний договір № 200243738. Далі, 20 липня 2020 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору від 20 липня 2020 року № 7_БМ, укладеного за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15 червня 2020 року, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі № 910/11298/16, відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за зазначеним кредитним договором. Крім того, оригінали документів, а саме: кредитних договорів, щодо яких право вимоги відступлено на підставі договору від 20 липня 2020 року, були отримані позивачем лише на початку 2023 року. Саме наявність тривалого судового спору щодо приналежності права вимоги кредитору, в деяких випадках за частиною кредитних договорів, на переконання позивача призвело до спливу встановленого законодавством загального строку позовної давності, в межах якого суд має право задовольнити позовні вимоги кредитора (за умови, що боржник клопотатиме перед судом про застосування такої позовної давності), що в свою чергу також є підставою для його поновлення/не застосування судом позовної давності оскільки кредитор з об`єктивних причин був позбавлений можливості звернутись до суду в межах такого строку (частина п`ята статті 267 ЦК України). Також позивач вказує, що поважною причино пропуску строку звернення до суду із вказаним позовом є військова агресія російської федерації проти України. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Горбенко Н. О. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 25 серпня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Постановлено повідомити відповідача [PERSON] , [INFO] , про розгляд даної справи шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. У відзиві на позовну заяву від 10 вересня 2025 року відповідач заперечив щодо заявлених ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» позовних вимог, просить у задоволенні позову відмовити, застосувавши до даних правовідносин позовну давність. Відповідач зазначив, що частково виконав свої зобов`язання за кредитним договором, періодично сплачував на рахунок первісного кредитора грошові кошти у рахунок погашення кредиту та процентів за користування кредитними коштами, останній платіж ним було здійснено 02.04.2016 року. Відповідач вказує, що перебіг трирічного строку позовної давності розпочався з 03.04.2016 року та сплив 03.04.2019 року. Наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду із даним позовом вважає необґрунтованими, оскільки такі причини мали місце після спливу позовної давності у квітні 2019 року, тобто лише починаючи з березня 2020 року та лютого 2022 року. У судове засідання позивач явку свого представника не забезпечив, у поданому позові просив про розгляд справи без участі представника. До початку судового засідання відповідачем подана заява про розгляд справи без його участі. Вказав, що позовні вимоги не визнає. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Зважаючи на викладене, суд визнав за можливе провести судове засідання за відсутності учасників справи, що не з`явились. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку із неявкою учасників справи у судове засідання. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 07.06.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та [PERSON] укладено угоду № 200043522 щодо кредитування, згідно умов якої позичальник отримав кредит у розмірі 34 700,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. За вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 1 та 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. В матеріалах справи міститься Заява (оферта) №200043522 від 07.06.2014 року, в якій міститься підпис відповідача по справі. Крім того, відповідач був ознайомлений з тарифами по продукту та з умовами кредитування, на вказаних документах містяться підписи останнього. Відповідач отримав платіжну картку, на підставі договору про надання та користування платіжної картки №200043522 від 07.06.2014 року. Зважаючи на викладене, між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] був підписаний кредитний договір № 200043522 від 07.06.2014 року, за яким відповідачу було надано кредитну картку із встановленням відновлювального кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в Кредитному договорі строк, сплатити відсотки за користування кредитними коштами. З відзиву на позовну заяву вбачається, що вказані обставини відповідачем не заперечуються. Відповідачем надано виписку про внесення на рахунок первісного кредитора грошових коштів на виконання кредитного договору № 200043522 від 07.06.2014 року на загальну суму 3 000,00 грн., відповідно до якої останній платіж позичальником зроблено 02.04.2016 року. Із матеріалів справи вбачається, що 20 липня 2020 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» укладено договір №7_БМ про відступлення прав вимоги відповідно до умов якого, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло право вимоги за Кредитним договором №200043522 від 07.06.2014 року відповідно витягу з реєстру боржників на загальну суму 63 975,04 грн., з яких: сума боргу за тілом кредиту 21 149,02 грн., та 42 826,02 грн. за відсотками. Угода, в якій відбувається заміна однієї зі сторін, є уступкою права вимоги. Факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги), у якому відбувається заміна кредитора, є різновидом таких угод. Тобто, факторинг - це комплекс кредитно-фінансових операцій з продажу боргових прав одного підприємства іншому суб`єкту-фактору за плату (Відповідно до ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що факторинг є фінансовою послугою). Фактором можуть виступати банки, інвестиційні та кредитні організації, що мають ліцензію на надання кредитів іншим особам під відсотки. Поняттю продаж боргових прав тотожні поняття продаж дебіторської заборгованості" та "продаж прав боргових вимог". Таким чином, факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги), відповідно до ст. 1077 Цивільного кодексу України, є операцією, у якій одна сторона (фактор) передає (або зобов`язується передати) кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає (або зобов`язується відступити) факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Зі змісту вказаної норми вбачається, що виконання боржником грошового зобов`язання фінансовому агенту (фактору) звільняє його від виконання зобов`язань перед клієнтом (первісним кредитором) лише у випадку, коли оплата здійснена з дотриманням правил цієї статті, визначених як частиною першою, так і частиною другою. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України. Згідно зі ст. 610, 611 ЦК України , порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до статі 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором. Як підтверджується наявними у справі доказами, відповідач порушив умови кредитного договору в частині своєчасного повернення кредиту, у зв`язку з чим станом на 31.07.2025 року виникла заборгованість за Кредитним договором у розмірі 83 732,38 грн. з урахуванням інфляційних збитків та 3 % річних, що підтверджується наданими позивачем розрахунками заборгованості по вищезазначеному договору та виписками по рахунку, в свою чергу відповідач не спростував надані стороною позивача розрахунки, які мали підтвердити належне виконання договірних зобов`язань. 20 липня 2020 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору від 20 липня ь2020 року № 7_БМ, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071, проведеного 15 червня 2020 року, де за цим Договором в порядку та на умовах, визначені в Договорі, Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права Банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у Додатку № 1 до цього Договору, надалі - Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Божників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами. На підтвердження заборгованості відповідача ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» надало розрахунок, за яким заборгованість відповідача складає 63 975,04 грн., з яких: 21 149,02 грн. заборгованість за кредитом; 42 826,02 грн. заборгованість за відсотками. До матеріалів справи також додано виписку з особового рахунку за період з 23.05.2016 року по 27.07.2020 року. 20 липня 2020 року між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС»» та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено договір про відступлення прав вимоги № 7_БМ. Відповідно до умов цього договору відбулося відступлення права вимоги за певним переліком кредитних договорів. Заборгованість у розмірі 63 975,04 грн. розрахована станом на дату укладання до договору факторингу від 20 липня 2020 року № 7_БМ, укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», та зафіксована у додатку до договору реєстрі кредитних договорів. Оскільки 23 травня 2016 року згідно з рішенням Правління Національного Банку України № 14/БТ ПАТ «Банк Михайлівський» віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 812 розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації. Фактично управління банком перейшло до Фонду. Фонд має право передати право грошової вимоги до позичальника (боржника) за кредитним договором іншому банку на підставі договору про відступлений права вимоги. При цьому згода відповідного боржника (позичальника) на укладання такого договору не вимагається. Приймаючий банк набуває усіх прав та обов`язків кредитора щодо позичальника (боржника), вимоги до якого передані відповідно до договору про відступлення прав вимоги, разом із правами за договором забезпечення таких вимог. Надані виписки з особових рахунків сформовані ФГВФО на підставі норм чинного законодавства. За нормою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно з додатком 1 до договору про відступлення прав вимоги від 20 липня 2020 року № 7_БМ, Банком було відступлено ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» суму простроченої заборгованості, яка виникла у зв`язку із порушенням відповідачем свого зобов`язання перед Банком, а саме: умов Кредитного договору № 200043522 від 07.06.2014 року щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та у визначений строк. Частинами першою, третьою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом частини першої статті 615 ЦК України не припустима одностороння відмова від зобов`язання. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За нормою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з статтями 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно з статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Відповідачем факт отримання коштів не заперечується, доказів погашення кредитної заборгованості у повному обсязі суду не надано, власного розрахунку заборгованості за кредитним договором також не надано. Відповідачем не заявлено заперечень стосовно заміни кредитора у зобов`язанні. Однак, із матеріалів справи вбачається, що відповідачем подано заяву про застосування позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно із статтею 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. З матеріалів справи також вбачається, що відповідач, звертаючись з відзивом на позовну заяву, просив суд у позові ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» відмовити у зв`язку з пропуском пред`явлення цього позову до суду. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до частин першої, п`ятої статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Як вже зазначалось, між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено договір про відступлення прав вимоги від 20 липня 2020 року № 7_БМ. До ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» від ПАТ «Банк Михайлівський» перейшли права та обов`язки тільки за визначеним переліком кредитних договорів, тобто ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» не є правонаступником ПАТ «Банк Михайлівський» за всією діяльністю банку. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо погашення кредиту за кредитним договором № 200043522 від 07.06.2014 року, ПАТ «Банк Михайлівський» мав право протягом трьох років з дня здійснення позичальником останнього платежу за договором, звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права. Однак, вказаним правом не скористався. Відтак, загальний строк звернення до суду із вказаними позовними вимогами до позичальника сплинув 03 квітня 2019 року. Уклавши договір відступлення прав вимоги від 20 липня 2020 року № 7_БМ, позивач набув права вимоги щодо відповідача по спірному кредитному договору, але пропустив позовну давність на пред`явлення позову до відповідача, оскільки такий строк був пропущений первісним кредитором. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добро совісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто позивач, як набувач прав кредитора (новий кредитор), за певної обачності мав реальну можливість дізнатися про пропуск строку позовної давності станом на час укладення договору відступлення прав вимоги. Таким чином, позивач міг передбачити обсяг прав, що перейде до нього в разі укладення договору про відступлення права вимоги, однак не здійснив достатньої належної обачності при укладенні договору. При цьому, з позовною заявою ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» звернулося до суду лише 20 серпня 2025 року. Позивач вказує, що причини пропуску строку позовної давності є обґрунтованими та строк позовної давності останнім було пропущено саме з поважних причин. 07.06.2014 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та відповідачем було укладено кредитний договір № 200043522. Далі, 20 липня 2020 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору від 20 липня 2020 року № 7_БМ, укладеного за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15 червня 2020 року, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі № 910/11298/16, відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за зазначеним кредитним договором. Крім того, оригінали документів, а саме: кредитних договорів, щодо яких право вимоги відступлено на підставі договору від 20 липня 2020 року, були отримані позивачем лише на початку 2023 року. Саме наявність тривалого судового спору щодо приналежності права вимоги кредитору, в деяких випадках за частиною кредитних договорів, на переконання позивача призвело до спливу встановленого законодавством загального строку позовної давності, в межах якого суд має право задовольнити позовні вимоги кредитора (за умови, що боржник клопотатиме перед судом про застосування такої позовної давності), що в свою чергу також є підставою для його поновлення/не застосування судом позовної давності оскільки кредитор з об`єктивних причин був позбавлений можливості звернутись до суду в межах такого строку (частина п`ята статті 267 ЦК України). Суд вважає, що наведені вище обставини, не дають підстав для поновлення або не застосування строку позовної давності з урахуванням викладеного вище. Посилання позивача на Закон України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, а також введення на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався і діє станом на дату ухвалення рішення, та, як наслідок продовження строків позовної давності, не змінює обставин справи. Вказані події виникли після 16 березня 2019 року, тобто, після спливу загального строку позовної давності за кредитним договором від 16 березня 2015 року № 200243738. Таким чином, причини пропуску строку звернення до суду із вказаними позовними вимогами у межах позовної давності, на які позивач посилається як на поважні, настали вже після спливу позовної давності у даних правовідносинах (03.04.2019 року) у 2020 році та 2022 році, а тому не можуть бути враховані судом. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позов ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором не підлягає задоволенню у зв`язку зі спливом позовної давності. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позовних вимог, судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed