Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Розумну\~О.\~О. звернувся до суду із позовом до відповідачів про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним звільненням зі служби в органах поліції, у розмірі 1\~080\~000,00 грн. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] посилається на такі обставини. Наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від\~08.03.2022\~року №\~169 щодо позивача було застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції за порушення службової дисципліни. Підставою вжиття такого дисциплінарного заходу став висновок службового розслідування про наявність ознак дисциплінарного проступку у бездіяльності [PERSON] , що полягала у неприбутті до місця несення служби без поважних причин, невиконанні своїх службових обов`язків і завдань територіальної оборони, несприянні виконанню обов`язків поліції в умовах воєнного стану у період із 25.02.2022\~року до 05.03.2022\~року. У порядку реалізації зазначеного дисциплінарного стягнення позивача наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області №\~137 о/с від 09.03.2022\~року було звільнено зі служби в органах поліції на підставі п.\~6 ч.\~1 ст.\~77\~Закону України «Про Національну поліцію». Водночас, як стверджується у позові, результати службового розслідування, що стали підставою притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності, не відповідають фактичним обставинам подій. Зокрема, 24.02.2022\~року у перший день повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України позивач знаходився на робочому місці на чергуванні і разом з колегами займався евакуацією службової документації, після чого особовий склад управління поліції отримав команду продовжувати роботу дистанційно і залишатися на телефонному зв`язку. Ввечері 24. І в ніч з 24 на 25.02.2025\~року, в умовах постійних обстрілів і бомбардувань м.\~Харкова [PERSON] брав участь в облаштуванні укриття у підвалі багатоквартирного будинку за місцем свого проживання й організував там охорону, щоб убезпечити сусідів і себе від мародерів та інших злочинців, які користувалися кризовою ситуацією. Вранці 25.02.2025\~року упродовж нетривалого часу він був без зв`язку, оскільки телефон розрядився. Коли [PERSON] зміг зарядити свій гаджет і дізнався, що йому телефонував керівник, позивач 25.02.2022\~року прибув за місцем служби і пояснив ситуацію. Того ж дня заступник начальника відділу слідчого управління ГУ НП в Харківській області О.\~Брумм розмістила у корпоративному чаті месенджера Viber повідомлення про необхідність усім працівникам щоденно о 06:00 інформувати керівництво шляхом проставлення позначки «+» про те, що з ними все гаразд і вони на зв`язку. 26 і 27.02.2022\~року [PERSON] не мав чергувань, постійно перебував на телефонному зв`язку і жодних вказівок від керівництва не отримував. 28.02.2022\~року позивач вийшов на роботу, заступив на чергування і довідався від чергового по ГУНП, що чергування скасовані, оскільки всю інформацію передають безпосередньо до районних відділів, а тому [PERSON] як черговому необхідно постійно бути на зв`язку. У подальшому цього ж дня він допомагав знайомим медичним працівникам дістатися своїх домівок на Павловому Полі, однак повернутися звідти не міг до 03.03.20222\~року через інтенсивні обстріли, бомбардування і вуличні бої у цьому районі. Проте увесь цей час позивач постійно був на зв`язку і повідомляв керівництво, що з ним усе гаразд, шляхом проставлення позначки «+» у корпоративному чаті. 03.03.2022\~року [PERSON] займався евакуацією літньої хворої матері у м.\~Люботин, про що повідомив заступника начальника слідчого відділу Б.\~В. Луценка. 04.03.2022\~року позивач був на телефонному зв`язку, а 05.03.2022\~року за вказівкою керівництва прибув до місця служби, де начальник управління без жодних пояснень вказав йому здати службове посвідчення і табельну зброю. Після цього [PERSON] було виключено зі службової групи у месенджері Viber, у зв`язку з чим він більше не мав змоги звітувати шляхом проставлення позначки «+». 06.03.2022\~року позивач займався евакуацією дружини і доньки з м.\~Харкова. Увечері цього ж дня, коли повернувся у м.\~Люботин, подзвонив своєму безпосередньому керівнику начальнику слідчого відділу [PERSON] , який повідомив, що виходити на чергування 08.03.2022\~року не потрібно. У подальшому [PERSON] намагався з`ясувати ситуацію і свої подальші дії шляхом дзвінків керівництву, численних звернень до колег, проте змістовної відповіді не одержав і впродовж тривалого часу був у стані невизначеності. Про проведення службового розслідування його сповіщено не було. Лише у травні 2022\~року [PERSON] на месенджер надійшло повідомлення з витягом із наказу про його звільнення з посади у порядку реалізації дисциплінарного стягнення. Як стверджує позивач, ця новина шокувала його, адже він службової дисципліни не порушував, у період з 25.02.2022\~року до 06.03.2022\~року в окремі дні не виходив на роботу за місцем служби через об`єктивну неможливість в умовах постійних обстрілів, бомбардувань міста, вуличних боїв у перші дні повномасштабної війни, коли працівники відповідного структурного підрозділу поліції виконували свої службові обов`язки дистанційно за усним розпорядженням керівництва, всю службову документацію було евакуйовано і в офісній будівлі ГУ НП в Харківській області ніхто із колег не перебував. Водночас він, [PERSON] , у ці дні, використовуючи свої професійні знання та навички поліцейського, забезпечував громадський порядок і безпеку співгромадян, надавав допомогу всім, хто її потребував, а також здійснював евакуацію членів своєї сім`ї з м.\~Харкова. Незаконність дій та рішень ГУНП в Харківській області в особі уповноважених керівників констатовано рішенням Харківського окружного адміністративного суду від\~14.12.2022\~року, яке набрало законної сили. Цим рішенням суд визнав протиправним і скасував накази відповідача №\~169 від 08.03.2022\~року про застосування щодо [PERSON] дисциплінарного стягнення та №\~137 від 09.03.2022\~року про звільнення його з посади і постановив поновити позивача на посаді слідчого відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління ГУНП в Харківській області. [PERSON] наголошує, що протиправними діями та рішеннями відповідача йому завдано тяжкої психологічної травми, оскільки він втратив улюблену роботу, якій присвятив 24\~роки життя, і всі плани на майбутнє було зруйновано. Моральні страждання позивача підсилювало відчуття гострої несправедливості звільнення зі служби, заплямована професійна репутація і втрата довіри людей, в очах яких він нібито зрадив присязі. Доведення у судовому порядку незаконності притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення з посади потребували значного часу та зусиль відповідні процедури зайняли майже рік. Пережитий [PERSON] стрес призвів до загострення низки хронічних захворювань, у тому числі серцево-судинної системи, у зв`язку з чим він у подальшому після поновлення на посаді змушений був звільнитися з роботи у правоохоронних органах за станом здоров`я, і зараз є особою з інвалідністю ІІ групи. Як стверджує позивач, різке погіршення стану його здоров`я є прямим та безпосереднім наслідком протиправних дій уповноважених службових осіб ГУНП в Харківській області щодо накладення на нього дисциплінарного стягнення і звільнення з посади. З урахуванням викладеного [PERSON] як на докази характеру й обсягу завданих йому душевних страждань посилається на дані висновку за результатами проведення психологічного експертного дослідження №\~362 від\~31.05.2024\~року. Згідно з цим висновком у результаті протиправних службового розслідування, притягнення до дисциплінарної відповідальності і звільнення з лав Національної поліції у [PERSON] відбулися деструктивні зміни в емоційному стані, в індивідуально-психологічних проявах, що перешкоджають активному соціальному функціонуванню його як особистості. Зазначена ситуація є психотравмувальною для позивача, і йому завдано суттєвих моральних страждань, які з огляду на тривалість, інтенсивність впливу на основні сфери життєдіяльності і негативні наслідки є психологічною підставою для визначення судом заподіяння позивачу моральної шкоди. За умови визнання судом спричинення такої шкоди її орієнтовний розмір становить 135\~мінімальних заробітних плат. 30 січня 2025 року від представника Головного управління Національної поліції в Харківській області на адресу суду надійшов відзив, в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивач був звільнений із поліції через дисциплінарне порушення безпідставну відсутність на службі під час воєнного стану (25.02.202205.03.2022). Рішення про звільнення прийняте в межах закону та повноважень керівництва, без порушення його прав чи упередженості. Пізніше [PERSON] був поновлений на посаді, але це саме по собі не є доказом заподіяння моральної шкоди. Відповідач заперечує наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями ГУНП в Харківській області в особі уповноважених службових осіб та моральними стражданнями позивача. На думку представника відповідача, в основу експертного висновку, на який посилається [PERSON] , покладено лише слова позивача, при проведенні відповідного дослідження не враховано інших факторів (психологічний стан [PERSON] , наявність у нього хронічних захворювань, бойові дії, розлучення,) і його результати ґрунтуються на припущеннях, а не фактичних даних. Відповідач наголошує, що позивач отримував заробітну плату, медичне забезпечення та допомогу від держави, тому підстав для компенсації немає. Розмір моральної шкоди, визначений експертом, представник позивача вважає необґрунтованим і завищеним. З наведених підстав просить суд відмовити у задоволенні позову. Позивач та його представник у судовому засіданні просили суд позов задовольнити з викладених у позовній заяві доводів і міркувань. Представник відповідача у судовому засіданні заперечила проти задоволення позову і навела аргументи, аналогічні викладеним у відзиві. [PERSON] у судовому засіданні надав такі пояснення. Він безперервно працював в органах міліції та поліції з 1999 року, у тому числі на посадах оперативного працівника та слідчого, роботу завжди любив, ставився до неї відповідально, мав гарну репутацію, займав керівні посади, неодноразово нагороджувався за сумлінну працю. Ненормований графік роботи, регулярні тривалі стреси призвели до професійних захворювань. Під час роботи на посаді слідчого слідчого управління ГУ НП в Харківській області у нього виник конфлікт із безпосереднім керівником начальником відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості [PERSON] через розбіжності із принципових для позивача питань служби. Крім цього, йому, [PERSON] раніше пропонували посаду заступника начальника слідчого управління, від якої він відмовився. Припускає, що особиста неприязнь [PERSON] до нього могла бути зумовлена, в тому числі, цим, оскільки начальник відділу бачив у ньому конкурента. У зв`язку із конфліктом позивач планував перейти до іншого структурного підрозділу, пройшов атестацію. У день початку повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України він був на чергуванні, отримав табельну зброю та займався евакуацією службових документів. Керівництво наказало евакуюватися до Полтави, однак він вимушений був залишатися у Харкові, оскільки мав доглядати літню хвору матір і вирішувати питання про вивезення її у безпечніше місце. У зв`язку з початком у місті активних бойових дій у ГУНП в Харківській області фактично було запроваджено дистанційний режим роботи, що передбачав вихід поліцейських на місце служби лише у дні чергувань. В інші дні працівникам було дозволено перебувати у робочий час за межами офісного приміщення, при цьому кожен щодня о 06:00 повинен був звітувати у корпоративному чаті у месенджері Viber шляхом проставлення позначки «+», це означало, що з людиною все гаразд. За правилами внутрішнього трудового розпорядку працівники розписувалися про прибуття на роботу у спеціальному журналі у черговій частині. Дані цього журналу можуть підтвердити, що у період з 25.02.2022 року до 05.03.2022 року переважна більшість колег не перебували в офісному приміщенні, а працювали дистанційно. Електронна пропускна система на той час в управлінні не функціонувала. Відповідно до встановленого графіка він мав заступити на чергування 28.02.2022\~року. 25-27.02.2022\~року позивач вирішував питання, пов`язані з евакуацією матері, облаштовував укриття за місцем проживання, організував його охорону, оскільки у зв`язку з постійними обстрілами міста і тим, що багато людей залишили свої домівки, був сплеск мародерства й інших злочинів. Згідно з поясненнями позивача у ніч з 24 на 25.02.2022\~року він провів в укритті, там розрядився телефон. Коли вранці 25.02.2022\~року прийшов додому й увімкнув гаджет, побачив, що дзвонили з роботи. [PERSON] перетелефонував, повідомив керівництво, де перебуває, що з ним усе гаразд, а також що тимчасово був без зв`язку через неможливість своєчасно зарядити телефон в укритті. [PERSON] викликав за ним заступника керівника, котрий привіз [PERSON] на роботу, і позивач пояснив ситуацію начальнику відділу. 26 і 27.02.2022\~року він не мав чергувань, постійно перебував на телефонному зв`язку, вранці звітував у робочій групі шляхом проставлення позначок «+» і жодних вказівок від керівництва не отримував. У цей час стан здоров`я його матері погіршився, потрібно було негайно забезпечити її необхідною медичною допомогою. У зв`язку з наведеним [PERSON] телефонував [PERSON] , щоб за можливості скоригувати графік роботи, однак начальник відділу не брав слухавку. Не додзвонившись до [PERSON] , він 28.02.2022\~року вийшов на чергування і довідався, що чергування скасовані. Як зазначає [PERSON] , 03.03.2022\~року йому подзвонили колеги й повідомили, що [PERSON] оформлює якісь матеріали, і йому необхідно з`явитися до слідчого управління 04.03.2022 року. У цей день він не міг прибути через брак пального й одразу сповістив керівництво, що змушений шукати транспорт, щоб дістатися до офісу. Начальник відділу пообіцяв, що його доставлять на роботу, проте ніхто не приїхав. [PERSON] зміг знайти автомобіль і прибути до приміщення ГУНП лише 05.03.2022 року. На роботі йому одразу вказали здати табельну зброю без повідомлення причин. Позивач не розумів, що відбувається, який він проступок скоїв, вказував, що готовий чергувати навіть без зброї 2-3 дні поспіль, однак це залишилося без реагування. У подальшому [PERSON] неодноразово телефонував керівникам, але вони не відповідали. 06.03.2022\~року товариш відвіз його на Нові будинки. Позивач знову намагався подзвонити керівництву, щоб з`ясувати ситуацію, але ніхто не виходив на зв`язок. Крім цього, його виключили з робочої групи у месенджері Viber, у зв`язку з чим [PERSON] не міг надалі звітувати перед керівництвом шляхом проставлення у чаті позначки «+». Не маючи можливості одержати інформацію від колег, він писав численні звернення до Міністерства внутрішніх справ, у тому числі на гарячу лінію через месенджер Telegram. За словами позивача, пізніше він дізнався, що стосовно нього розпочато службове розслідування за фактом нібито неприбуття на службу без поважних причин у період з 25.02.2022 року до 05.03.2022\~року. Хоча у ці дні інші колеги, у тому числі керівництво, також не перебували в офісі, і це фізично було неможливо, оскільки в місті велися активні бойові дії, приміщення ГУНП займали військові і снайпери. Після 05.03.2022\~року він не міг виконувати свої службові обов`язки, оскільки [PERSON] фактично відсторонили від цього. 08.03.2022\~року його незаконно звільнили за підсумками службового розслідування, про проведення якого позивача не повідомляли, а з наказом про звільнення ознайомили лише після його прийняття. На переконання [PERSON] , результати службового розслідування були сфальшовані, сама процедура розслідування тривала лише один день, при цьому члени комісії, що здійснювала перевірку, у відповідний час також перебували за межами м.\~Харкова. Звернув увагу на те, що за період з 25.02.2022 року до 05.03.2022\~року йому було нараховано і виплачено заробітну плату, для чого не існувало б підстав у разі ухилення його у цей час від виконання службових обов`язків. Накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності та про звільнення з посади позивач оскаржував у судовому порядку, адміністративний суд констатував протиправність відповідних актів ГУНП в Харківській області і прийняв рішення поновити [PERSON] на посаді. Після поновлення його робоче місце спочатку перемістили в інше приміщення, щоб позивач не контактував із керівництвом, а потім [PERSON] перевели на посаду слідчого у м.\~Куп`янськ. У подальшому колеги йому неодноразово телефонували, пропонували різні посади, однак позивач вимушений був звільнитися за станом здоров`я. [PERSON] стверджує, що внаслідок протиправних дій відповідача йому завдано значної моральної шкоди, зумовленої насамперед руйнуванням ділової репутації. Відчуття несправедливості, приниження загострювалося ще тим, що він віддав цій роботі понад 20\~років свого життя. Ситуація, зумовлена протиправним звільненням, була для позивача психотравмувальною, він відчував сильну пригніченість, розгубленість, майже не спав, ні з ким не міг спілкуватися, пережитий стрес призвів до значного погіршення стану здоров`я. Процедура судового оскарження зазначених вище рішень тривала кілька місяців і призводила до додаткового травмування, адже вимагала неодноразового детального згадування і відтворення цих подій. Дуже прикро було і від поведінки колишніх колег, котрі обмовляли його у судовому засіданні. Відновлення попереднього стану вимагало дуже багато часу й зусиль, він подумки повертався до зазначених вище подій майже щодня. Акцентував увагу на тому, що душевні страждання та їх негативні наслідки для здоров`я були зумовлені саме незаконним притягненням до дисциплінарної відповідальності та звільненням з роботи, інші особисті обставини, у тому числі розлучення з дружиною, що мало місце за рік до цих подій, такого впливу не мали. За результатами судового розгляду суд установив такі обставини. [PERSON] працював в органах міліції з 09.04.1999\~року до 06.11.2015\~року, а з 07.11.2015\~року до 09.03.2022\~року та з 21.12.2022\~року до 03.05.2023\~року у Національній поліції. З травня 2020 року до 09.08.2022\~року позивач обіймав помаду слідчого відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління ГУНП в Харківській області. 05.03.2022 до ГУНП в Харківській області надійшов рапорт заступника начальника - начальника слідчого управління полковника поліції Болвінова С.П. від 05.03.2022 про те, що слідчий відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості СУ ГУНП в Харківській області майор поліції Серпухов І.В. у період з 25.02.2022 по 05.03.2022 безпідставно був відсутній на службі без поважних причин. На підставі наказу ГУНП в Харківській області №\~430 від 08.03.2022\~року стосовно позивача було проведено дисциплінарне розслідування. За підсумками зазначеного розслідування дисциплінарна комісія дійшла висновку, що [PERSON] , всупереч вимогам вчинення [PERSON] , усупереч вимогам п.\~1 ч.\~1 ст.\~18, п.\~24 ч.\~1 ст.\~23 та ч. 2 ст. 24 Закону України «Про Національну поліцію України», п. 1 та п. 6 ч. 3 ст.\~1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, у період з 25.02.2022\~року до 05.03.2022\~року був відсутній на службі без поважних причин, а також не взяв участі у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану під час його оголошення на всій території України у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти нашої держави. Ці дії комісія кваліфікувала як дисциплінарний проступок, несумісний з подальшим проходженням служби в Національній поліції. Зазначений висновок 08.03.2022 року було затверджено начальником ГУНП в Харківській області. Наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 08.03.2022 № 169 «Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського ГУНП в Харківській області» до слідчого відділу загальнокримінальної спрямованості СУ ГУНП в Харківській області майора поліції [PERSON] було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції за порушення службової дисципліни. Наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 09.03.2022 № 137 о/с позивача було звільнено із служби в поліції згідно з п.\~6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) ч.\~1 ст.\~77 Закону України «Про Національну поліцію». Наведені вище акти відповідача [PERSON] оскаржив у судовому порядку. Харківський окружний адміністративний суд рішенням від\~14.12.2022\~року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від\~06.06.2023\~року, визнав протиправним і скасував накази ГУНП в Харківській області від\~08.03.2022\~року №\~169 про застосування щодо [PERSON] дисциплінарного стягнення та від\~09.03.2022\~року №\~137 (з доповненням згідно з наказом від\~22.06.2022\~року №\~299) про звільнення позивача з посади і поновив [PERSON] на посаді слідчого відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління ГУНП в Харківській області. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] , суд першої інстанції акцентував увагу, зокрема, на тому, що покладені в основу оскаржуваних рішень відповідача висновки про відсутність позивача на службі і невиконання службових обов`язків 25.02.2022\~року та 28.02.2022\~року не підтверджені належними доказами актами встановленої чинним законодавством форми та змісту, тоді як і [PERSON] , і свідки зі сторони відповідача службові особи ГУНП в Харківській області повідомляли про присутність його на роботі у ці дні. Водночас у разі невиходу слідчого на роботу без поважних причин 25.02.2022\~року (у п`ятницю) наступного робочого дня 28.02.2022\~року (понеділок) він мав бути не допущений до чергування, однак матеріали справи не містять доказів відповідного реагування керівництва на поведінку [PERSON] . Суд виснував, що акти про відсутність позивача на роботі і невиконання службових обов`язків, на які відповідач посилався як на докази вчинення [PERSON] дисциплінарного проступку, оформленні з істотним порушенням вимог спеціальних нормативно-правових актів не містять конкретних дат і часу бездіяльності, поставленої [PERSON] за провину, а натомість лише загальне твердження про відсутність позивача на роботі у період з 25.02.2022\~року до 05.03.2022\~року. З урахуванням особливих обставин і обстановки у м.\~Харкові у перші дні повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України, суд узяв до уваги аргументи [PERSON] на предмет того, що він вважав належним повідомлення керівництва про своє місце перебування і стан шляхом проставлення позначки «+» у робочому чаті з огляду на відповідні інструкції, які він із колегами отримував дистанційно. Доказів протилежного, як констатував суд, відповідач не надав. Водночас 05.03.2022\~року [PERSON] було доставлено до місця роботи силами і засобами ГУНП у Харківській області. Виходячи з наведеного адміністративний суд установив відсутність підстав оцінювати дії позивача як нехтування своїми посадовими обов`язками і статусом поліцейського, умисне та цілеспрямоване порушення службової дисципліни. За таких обставин суд констатував, що висновки дисциплінарної комісії за підсумками службового розслідування про умисне вчинення [PERSON] дисциплінарного проступку у формі систематичного неприбуття за місцем служби без поважних причин не знайшли свого підтвердження та є помилковими. Крім цього, суд визнав обґрунтованими доводи позивача про істотне порушення ГУНП в Харківській області належної правової процедури службового розслідування неповідомлення [PERSON] про його проведення, невідібрання у нього пояснень і неприйняття до уваги обставин, які могли істотно вплинути на висновки дисциплінарної комісії. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від\~18.07.2023\~року повернув ГУНП в Харківській області касаційну скаргу на рішення Харківського окружного адміністративного суду від\~14.12.2022\~року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від\~06.06.2023\~року на підставі п.\~4 ч.\~5 ст.\~332\~КАС\~України у зв`язку з невикладенням у касаційній скарзі передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судового рішення у касаційному порядку. На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від\~14.12.2022\~року [PERSON] наказом ГУНП в Харківській області №\~613\~о/с від\~21.12.2022\~року було поновлено на посаді слідчого відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління ГУНП в Харківській області з 10.03.2022\~року і постановлено виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 12\~829\~грн. 80\~коп. Наказом ГУНП в Харківській області №\~2 о/с від\~06.01.2023\~року [PERSON] на підставі п.\~1 ч.\~8 ст.\~65\~Закону України «Про Національну поліцію» було переміщено на рівнозначну посаду слідчого слідчого відділу Куп`янського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області та звільнено з посади слідчого відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління ГУНП в Харківській області. Наказом ГУНП в Харківській області №\~204 о/с від\~03.05.2023\~року позивача було звільнено з органів внутрішніх справ за станом здоров`я на підставі п.\~2 ч.\~1 ст.\~77\~Закону України «Про Національну поліцію». Висновком за результатами проведення судового психологічного експертного дослідження №\~362 від 31.05.2024\~року встановлено, що ситуація, пов`язана із проведенням щодо [PERSON] службового розслідування, незаконним притягненням до дисциплінарної відповідальності і звільненням зі служби у Національній поліції, була для позивача психотравмувальною та призвела до моральних страждань, які є психологічною підставою для визначення судом заподіяння моральної шкоди. Наведені обставини підтверджуються сукупністю доказів, безпосередньо, повно, всебічно й об`єктивно досліджених у судовому засідання та оцінених судом за своїм внутрішнім переконанням відповідно до ст.\~89\~КПК України. Зокрема,\~стаж роботи\~ [PERSON] \~у правоохоронних\~органах доведено\~даними досліджених\~у судовому\~засіданні копій\~трудової книжки\~та біографічної\~довідки на\~його ім`я,\~завірених належним\~чином,\~згідно з\~якими [PERSON] \~безперервно пропрацював\~в органах\~міліції та\~Національної поліції\~майже 23\~роки\~ з\~квітня 1999\~року\~до березня\~2022року,\~обіймаючи,\~зокрема,\~посади дільничного\~інспектора поліції,\~оперуповноваженого та\~слідчого(т.\~1, а.\~с.\~174 190, 199, 200, 205, 206). За час служби позивач неодноразово був нагороджений: 14.12.2009 відзнакоюмедаллю «За сумлінну службу»; 23.02.2010 відзнакою МВС України «За відзнаку в службі» 1 ступеня; 17.12.2012 почесною грамотою «За вагомий особистий внесок у справу боротьби зі злочинністю, зміцнення правопорядку, відданість славетним традиціям органів внутрішніх справ України, плідну працю в ім`я процвітання рідної Батьківщини» (а.\~с.\~208210). Наведений вище обставин учасники судового процесу не оспорюють. Факти і підстави призначення щодо [PERSON] службового розслідування, притягнення за його результатами позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення з посади у порядку реалізації дисциплінарного стягнення доводяться дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами завіреними належним чином копіями наказу ГУНП в Харківській області №\~430 від\~08.03.2022\~року №\~430 про призначення та проведення службового розслідування, висновку службового розслідування від\~08.03.2022\~року за фактами, викладеними у рапорті заступника начальника начальника СУ ГУНП в Харківській області полковника поліції Болвінова\~С.\~П. від\~05.03.2022\~року, наказу №\~169 від\~08.03.2022\~року «Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського ГУ НП в Харківській області», витягом із наказу по особовому складу ГУНП в Харківській області №\~137\~о/с від\~09.03.2022\~року про звільнення [PERSON] з посади. У згаданому наказі підставу звільнення сформульовано як «порушення Присяги на вірність Українському народові» (т.\~1, а.\~с.\~74 80, 215). Визнання у судовому порядку протиправними застосування щодо позивача дисциплінарного стягнення і звільнення його зі служби у Національній поліції підтверджено копіями судових актів рішення Харківського окружного адміністративного суду від\~14.12.2022\~року, постанови Другого апеляційного адміністративного суду від\~06.06.2023\~року та ухвали Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від\~18.07.2023\~року в адміністративній справі №\~520/5549/22 (т.\~1, а.\~с.\~3772). Незаконність і необґрунтованість наказів ГУНП в Харківській області про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності і звільнення його з посади встановлено судовими рішеннями у згаданій вище адміністративній справі, які набрали законної сили. Переоцінка викладених у цих рішеннях висновків судів виходить за межі процесуальних повноважень суду під час розгляду зазначеної цивільної справи. Вчинення судом таких дій суперечило б конституційній засаді обов`язковості судових рішень і принципу юридичної визначеності, що є одним із аспектів верховенства права. Виходячи з наведеного суд вважає встановленою протиправність поведінки відповідача й оцінює його дії лише з точки зору впливу на психологічний і фізичний стан [PERSON] у розрізі вирішення питання про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди і розмір компенсації у межах позовних вимог. Долучені представником позивача і досліджені у судовому засіданні численні публікації у засобах масової інформації, фототаблиці і скріншоти з мобільного телефона [PERSON] , що відображають зміст особистої переписки позивача у месенджерах, ілюструють ситуацію у місті Харкові у період з 25.02.2022\~року до 05.03.2022\~року, зокрема, підтверджують факти систематичних обстрілів, бомбардувань, проникнення численних ворожих диверсійно-розвідувальних груп, вуличних боїв, що зумовлювало необхідність тривалого перебування цивільного населення в укриттях і вкрай ускладнювало пересування вулицями, а також поширення мародерства й інших загальнокримінальних злочинів з огляду на зумовлені війною особливі обставини, що вимагало вжиття додаткових заходів для забезпечення громадського порядку і захисту мирних мешканців міста (т.\~1, а.\~с.\~95110, 160164). Зазначені вище обставини є загальновідомими і не потребують доказування. Відповідно до дослідженого у судовому засіданні скріншоту з мобільного телефону позивача він 09.03.2022\~року на гарячу лінію Міністерства внутрішніх справ через месенджер Telegram надіслав письмове повідомлення такого змісту. 23.02 він на роботі отримав табельну зброю, 24.02 перебував за місцем служби, весь день вантажили документацію, 25.02 повинен був охороняти документацію на паркувальному майданчику у центрі міста, але потім надійшла команда бути на телефонному зв`язку, [NUMBER] був на зв`язку зі щоденним контролем шляхом проставлення у чаті позначки «+». У цей же час організовував евакуацію мешканців будинків по [ADDRESS] облаштовували підвал, робили з підручних засобів сидячі та лежачі місця, переносили людей з інвалідністю, дітей. З ним був ще один чоловік і курсант ХНУВС, решта жінки і діти, всього 27\~людей. Він узяв на себе охорону двох підвалів і прилеглої території по периметру, особливо у нічний час. 28.02 він прибув на добове чергування до слідчого управління ГУНП в Харківській області і зв`язався з черговим, який повідомив, що чергування скасовано, оскільки інформацію передають безпосередньо райвідділи, потрібно бути на телефонному зв`язку. Приблизно о 12.30\~год. цього ж дня за ним заїхав знайомий на автівці і вони на прохання сусідки забрали доньку останньої лікаря, а також медсестру з 30-ої лікарні на вул.\~Пушкінській, щоб відвезти їх на Павлове поле, ці жінки третю добу не могли потрапити додому. Вони вивезли медичних працівниць, незважаючи на обстріли. Коли він був у дорозі, отримав дзвінок від начальника слідчого відділу і повідомив, що в офісі на Весніна вже був, зараз транспортує жінок на Павлове Поле, після чого обіцяв повернутися на місце служби. Проте одразу повернутися не зміг, оскільки на Павловому Полі почалися бомбардування, вуличні перестрілки, тому він змушений був залишатися там до 02.03. 03.03 почали частково евакуювати людей з підвалу, цього ж дня вдалося вивезти з міста матір. 04.03 йому подзвонив [PERSON] , сказав, щоб він прибув до [PERSON] , оскільки той написав на нього якийсь рапорт (нібито він не виконав якісь команди, які навіть не доводилися до його відома ні усно, ні в месенджерах). 05.03 він приїхав до [PERSON] , котрий був уже «накручений [PERSON] », вказав йому здати зброю, посвідчення і жетон. На питання, яке порушення він допустив, [PERSON] мовчав, лише [PERSON] «поливав його брудом». Він спочатку відмовлявся здавати зброю, казав, що готовий нести службу на будь-яких напрямках, просив лише перевести його від [PERSON] , проте [PERSON] не реагував [INFO] він мав заступити на добове чергування, але [PERSON] повідомив, що вже замінив його. Він наполягав, що вийде на службу навіть без посвідчення і табельної зброї, оскільки здатний виконувати поставлені завдання для захисту України. Проте його відсторонили від служби. Намагався подзвонити з цього приводу [PERSON] , вважаючи, що його обмовили (а.\~с.\~114120). На переконання суду, зміст зазначеного повідомлення підтверджує пояснення [PERSON] у судовому засіданні про те, що 24.02.2022\~року він перебував на роботі, брав участь в евакуації службової документації, у подальшому постійно був на телефонному зв`язку з керівництвом, заступав на добові чергування за графіком, а в інші дні також залишався у місті Харкові або в межах Харківської області, облаштовував укриття, організував його охорону, забезпечуючи громадський порядок, в умовах постійних обстрілів та бомбардувань надавав допомогу мешканцям міста, а також вживав необхідних заходів для евакуації своїх близьких родичів. Сам факт звернення позивача на гарячу лінію Міністерства внутрішніх справ, а також зміст повідомлення і спосіб викладення ним фактичних обставин демонструє, що відсторонення його від посади стало для [PERSON] несподіванкою, керівники не повідомили йому підстави та мотиви застосування відповідних заходів, а також про сам факт проведення дисциплінарного розслідування, позивач перебував у стані невизначеності, був украй збентежений та розгублений, що змушувало його шукати альтернативних доступних шляхів з`ясування питань, пов`язаних із подальшим проходженням служби. \~ За результатами проведення судово-психологічного експертного дослідження, що викладені у висновку №\~362 від\~31.05.2024\~року, експерт установив індивідуальні психологічні особливості [PERSON] , наслідки протиправної поведінки відповідача для його психологічного, фізичного стану й орієнтовний розмір компенсації. Зокрема, згідно з цим висновком для особистості [PERSON] значущими є такі цінності: авторитет та повага з боку оточення, активна та продуктивна професійна діяльність, позитивна особиста і ділова репутація, принциповість, відповідальність, відданість обраному професійному шляху, високий рівень розвитку інтелекту, виражена здатність до самоконтролю, активність та цілеспрямованість, розвинуте почуття обов`язку, комунікабельність, емпатійність, виражені лідерські здібності, мотиваційна спрямованість на відповідність соціально схвалюваним критеріям поведінки. До стресогенних ситуацій для особистості [PERSON] , належать обставини, які він усвідомлює як брутальне посягання на його життєві принципи та духовні цінності, на честь, гідність та ділову репутацію, на життєві плани і перспективи. У стресових ситуаціях [PERSON] виявляє схильність до надмірної мобілізації власних психічних і фізичних ресурсів; психічна напруженість, яка виникає в таких ситуаціях, має тенденцію накопичуватися, згодом виявляючись у різних формах вегетативних реакцій та трансформуючись у функціональні психосоматичні розлади (які підтверджено наданою на дослідження медичною документацією). Унаслідок незаконних службового розслідування, дисциплінарного стягнення та звільнення з лав Національної поліції України у [PERSON] відбулися деструктивні зміни в емоційному стані, в індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню його як особистості. Ситуація, яка досліджена в обсязі наданих матеріалів, є психотравмувальною для [PERSON] 3 урахуванням викладеного, позивачу завдано суттєвих моральних страждань, які, з огляду на їхню тривалість, інтенсивність впливу на основні сфери його життєдіяльності та негативні наслідки для його соціального функціонування як особистості, є психологічною підставою для визначення судом заподіяння [PERSON] моральної шкоди. За умов визнання в судовому порядку заподіяння [PERSON] моральної шкоди унаслідок подій, що досліджені в обсязі наданих матеріалів, орієнтовний розмір компенсації за завдані [PERSON] моральні страждання (моральну шкоду) становить 135 мінімальних заробітних плат (т.\~2, а.\~с.\~140). Допитана у судовому засіданні експерт [PERSON] , яка проводила вказане вище дослідження, повністю підтримала свій висновок. Зазначила, що вона у межах поставлених на вирішення експерта питань досліджувала лише вплив на зміни психологічного стану [PERSON] незаконного проведення щодо нього службового розслідування, протиправних притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення з роботи. Під час визначення глибини моральних страждань [PERSON] вона брала до уваги тривалість роботи позивача у правоохоронних органах, його індивідуальні психологічні особливості, характер протиправних дій уповноважених службових осіб ГУНП в Харківській області. Експерт установила, що зазначені дії відповідача призвели до довготривалого стресу, стали прямою та безпосередньою причиною деструктивних змін психоемоційного стану [PERSON] , що докладно наведені у висновку. Досліджені у судовому засіданні медичні документи копії виписок із медичної карти стаціонарного хворого, лікарських консультативних висновків містять дані про стан здоров`я [PERSON] та ілюструють негативну динаміку його зміни після прийняття відповідачем оскаржуваних актів. Зокрема, згідно із випискою з медичної карти стаціонарного хворого №\~4040 від\~18.06.2012\~року Харківської міської клінічної лікарні №\~27 у [PERSON] було діагностовано гіпертонічну хворобу ІІ стадії 2 ступеня з помірним ризиком, екстрасистолічну аритмію, помірну синусову брадикардію (т.\~1, а. с.\~221, 222). Разом із тим, відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого від\~28.01.2023\~року позивачу було поставлено діагноз «гіпертонічна хвороба ІІІ\~стадії 3\~ступеня, дуже високий ризик» (т.\~1, а.\~с.\~229, 230). Зазначеними даними доводиться загострення перебігу захворювання і погіршення стану [PERSON] після притягнення до дисциплінарної відповідальності і звільнення з посади в органах внутрішніх справ, у період, коли тривали судові процедури оскарження відповідних наказів ГУНП в Харківській області. З 27.06.2023 [PERSON] встановлено другу групу інвалідності, пов`язану з проходженням служби в поліції, що підтверджено дослідженою судом довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 692955 та копією пенсійного посвідчення №\~ [NUMBER] . Погіршення стану здоров`я стало підставою звільнення позивача з органів внутрішніх справ 03.05.2023 року. Оцінюючи зазначені докази й обставини, які вони підтверджують, суд керується такими нормами процесуального права. Як передбачено ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. У розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для її вирішення. За визначенням, наведеним у ч.\~1 ст.\~77\~ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування згідно з частиною 2 цієї ж статті є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Правила допустимості доказів, встановлені у ст.\~78\~ЦПК України, полягають у тому, що: -суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням установленого законом порядку (ч.\~1); -обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.\~2). Отже, нормативно встановленими критеріями допустимості доказів є: -отримання їх відповідно до визначеної чинним законодавством процедури; -використання конкретних засобів доказування для підтвердження тих обставин, що за законом можуть підтверджуватися відповідними доказами. Достовірними відповідно до ст.\~79\~ЦПК України є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми на підставі ч.\~1 ст.\~80\~ЦПК України визнаються докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Як унормовано у частині\~2 цієї ж статті, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За вимогами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надані позивачем письмові докази копії наказів ГУНП в Харківській області щодо [PERSON] , судових рішень, скріншоти з мобільного телефону позивача, що містять текст його письмового звернення на гарячу лінію Міністерства внутрішніх справ через месенджер Telegram, а також повідомлення з особистої переписки, дані висновку експерта, медичних та інших документів містять інформацію, що стосується предмету доказування щодо протиправності дій та рішень відповідача стосовно [PERSON] , реагування на них позивача, деструктивних змін його психологічного та фізичного стану, чинників, які вплинули на їх настання, відповідно причинно-наслідкового зв`язку цих змін із незаконним притягненням [PERSON] до дисциплінарної відповідальності та звільненням з посади, характеру й обсягу завданих йому душевних страждань, тяжкості вимушених змін у його житті й орієнтованого розміру компенсації завданої шкоди у грошовому еквіваленті. За таких обставин усі наведені вище докази суд визнає належними у розумінні ст.\~77\~ЦПК України. Дійсність даних, що зафіксовані у зазначених документах, сумнівів не викликає, протилежного відповідач не довів, а тому суд оцінює надані позивачем письмові докази як достовірні. За підсумками судового розгляду не встановлено обставин, які би свідчили про недотримання встановленого законом поряду одержання відповідних доказів. Використання їх на підтвердження зазначених вище обставин не суперечить вимогам цивільного процесуального закону. Доводи представника відповідача про недопустимість як доказів даних висновку за результатами судово-психологічного експертного дослідження суд відхиляє з огляду на таке. В обґрунтування відповідної правової позиції представник відповідача послалася на те, що дослідження проведено за методикою 14.1.75, розробленою за формулою О.\~М.\~Ерделевського. Водночас рішенням Координаційної ради з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції методика О. М. Ерделевського була виключена з Реєстру методик проведення судових експертиз. Разом із тим, суд звертає увагу, що застосована експертом методика не є тотожною методиці О. М. Ерделевського, яку 29.01.2016\~року було виключено з зазначеного вище Реєстру. Методика 14.1.75 у встановленому законом порядку пройшла атестацію, була схвалена Координаційною радою з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції та зареєстрована 18.01.2019\~року на підставі п.\~11 Порядку атестації та державної реєстрації методик проведення судових експертиз, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №\~595 від 02.07.2008\~року. Виходячи з викладеного суд дійшов висновку, що використання експертом у межах своєї компетенції методики 14.1.75 не суперечить вимогам ст.\~8 Закону України «Про судову експертизу», п.\~п.\~1.4, 6.5 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від\~08.10.1998\~року (зі змінами). Наведене узгоджується із практикою Верховного Суду. Зокрема, у постанові від 06.07.2022\~року у справі № 755/597/21-ц (провадження №\~61-751св22) колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду погодилася з висновками суду апеляційної інстанції щодо розміру компенсації моральної шкоди, що ґрунтувалися на результатах судово-психологічної експертизи, проведеної за методикою 14.1.75. Передбачена методикою 14.1.75 формула розрахунку розміру моральної шкоди включає коефіцієнт ступеня ініціативи (впливу, волевиявлення) та характеру діяльності спричинювача шкоди у виникненні та динаміці ситуації, що досліджується за справою fv. Цей показник оцінюється за шкалою від 0 до 1 залежно від ступеня вини особи, що завдала шкоди. Під час обчислення суми компенсації застосовано показник 1, з чим відповідач не погоджується. На думку представника ГУНП у Харківській області, експерт залишив поза увагою, що підставою для звільнення [PERSON] з посади стало неналежне виконання ним своїх трудових обов`язків відсутність за місцем служби без поважних причин в окремі дні. У відзиві на позов наголошується, що проведення службового розслідування і накладення на позивача дисциплінарного стягнення не було зумовлено упередженим ставленням до нього керівництва, не переслідувало прихованої мети, а було заходом, спрямованим на підтримання в органі поліції службової дисципліни за особливих обставин, зумовлених проведенням у регіоні активних бойових дій. Отже, у діях уповноважених службових осіб ГУНП у Харківській області не було умислу на вчинення протиправних дій і спричинення [PERSON] шкоди, а тому немає підстав для застосування під час розрахунку розміру компенсації коефіцієнта fv «1», що передбачає максимальний ступінь вини заподіювача шкоди. Оцінюючи ці доводи, суд зауважує, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від\~14.12.2022\~року та постановою Другого апеляційного адміністративного суду від\~06.06.2023\~року, які набрали законної сили, встановлено істотне порушення ГУНП в Харківській області в особі уповноважених службових осіб правової процедури службового розслідування, притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності і звільнення з посади. Оскільки зазначене розслідування було проведено без повідомлення й участі відповідача, доводи [PERSON] про те, що він в окремі дні був відсутній на службі з поважних причин, зумовлених особливими обставинами активними бойовими діями у місті у кінці лютого на початку березня 2022\~року, а за усним розпорядженням керівництва відділу поліції фактично було запроваджено дистанційний режим роботи (за винятком днів чергувань), не були предметно перевірені та спростовані. Ухилення [PERSON] від виконання своїх службових обов`язків за обставин, викладених у висновку службового розслідування, не було підтверджено належними доказами документами, оформленими у встановленому законом порядку. Отже, за підсумками судового розгляду справи №\~520/5549/22 не було доведено існування фактичних і правових підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, у зв`язку з чим суд констатував необґрунтованість відповідних висновків ГУНП в Харківській області і визнав протиправними накази відповідача про накладення на [PERSON] дисциплінарного стягнення і звільнення його з посади. Відтак існування у діях позивача ознаки протиправності, що свідчило би про наявність також його вини у прийнятті ГУНП в Харківській області зазначених вище дисциплінарних і кадрових рішень, не встановлено у визначений чинним законодавством спосіб. Натомість судовими рішеннями, що набрали законної сили, констатовано незаконність лише актів відповідача. Порушуючи правову процедуру службового розслідування, притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності та звільнення з посади, уповноважені службові особи ГУНП в Харківській області, які мають вищу юридичну освіту, не могли не усвідомлювати незаконності власних дій та рішень. У ході судового розгляду не було встановлено наявності у відповідача об`єктивних перешкод перевірити факти, що могли свідчити про недотримання [PERSON] службової дисципліни, і за наявності для того підстав вжити відповідних заходів реагування у нормативно встановлений спосіб, з дотриманням передбачених законом гарантій захисту прав, свобод і законних інтересів поліцейського. Отже, порушуючи законний порядок притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності та звільнення з посади, уповноважені службові особи ГУНП в Харківській області діяли умисно та цілеспрямовано. З огляду на зазначене суд переконаний, що застосування експертом під час розрахунку розміру моральної шкоди коефіцієнту fv «1» є обґрунтованим, відповідає висновкам судів, викладеним у рішеннях у справі №\~520/5549/22, які набрали законної сили, й узгоджується з обставинами, встановленими у цій справі. Заперечуючи визначені за результатами експертного дослідження характер і розмір завданої [PERSON] моральної шкоди, представник відповідача поставила під сумнів щирість слів [PERSON] під час бесіди з експертом про те, що після звільнення з роботи у нього виникали думки «піти з життя». Мотивуючи свою позицію, зазначила, що позивач не долучився до служби у Збройних Силах України чи інших формуваннях, а тому його твердження про небажання жити були нелогічними і могли вказувати на перебільшення власних моральних страждань. Наведений аргумент суд не може вважати доречним. Дійсно, в окремих випадках участь у бойових діях чи зайняття іншою діяльністю, пов`язаною з підвищеними ризиками для життя, можуть бути завуальованими проявами суїцидальної поведінки. Однак це не означає, що обов`язковим наслідком морального стану, за якого людина відчуває втрату сенсу життя, має бути добровільне долучення до військової служби. Ба більше, подібне узагальнення суперечить змісту і меті виконання громадянином конституційного обов`язку захисту Вітчизни в умовах, коли країна потерпає від збройної агресії. Окрім наведеного, те, що суїцидальні думки не переходили у дії, не спростовує факту виникнення їх у людини. Навпаки, подібні думки самі по собі демонструють деструктивні психологічні зміни, які підлягали оцінці та були оцінені експертом. Доводи представника відповідача про неврахування експертом інших чинників, що могли вплинути на негативні зміни у житті [PERSON] , суд вважає безпідставними. Адже позивач у судовому засіданні категорично стверджував, що жодні особисті обставини останнього часу, у тому числі розлучення з дружиною, з якою вони надалі підтримують дружні стосунки, не завдавали йому такої глибокої психологічної травми, як незаконне накладення дисциплінарного стягнення і звільнення зі служби. [PERSON] наголошував, що тривалі й інтенсивні моральні страждання, що призвели до зазначених вище змін, були зумовлені виключно протиправними діями та рішеннями відповідача. Інших об`єктивних обставин, які могли би призвести до відповідних наслідків, за підсумками судового розгляду не встановлено. Суд не знаходить підстав для сумнівів у повноті, всебічності, об`єктивності, науковій обґрунтованості судово-психологічного експертного дослідження й оцінює дані, що містяться у висновку за його результатами, як допустимі докази. Дані цього висновку і наведених вище документів, а також пояснення у судовому засіданні позивача, у своїй сукупності суд вважає достатніми для доведення протиправності дій та рішень відповідача щодо [PERSON] і спричинення ними позивачу моральної шкоди. Розглядаючи питання про компенсацію зазначеної шкоди, суд керується такими нормами матеріального права і правозастосовчими орієнтирами, сформованими судом касаційної інстанції. У частинах 1 і 2 ст.\~23\~Цивільного кодексу України (далі ЦК України) законодавець гарантує особі право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, приниженні її честі та гідності. Як унормовано у ч.\~1 ст.\~1167\~ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за\~наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Водночас за спеціальним правилом, установленим у ч.\~1 ст.\~1173\~ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні ним своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цього органу. Згідно зі ст.\~1174\~ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи. Отже, зобов`язання компенсувати моральну шкоду, завдану протиправними діями та рішеннями державного органу в особі уповноважених службових осіб, виникає за сукупності таких умов: -протиправність поведінки заподіювача шкоди; -причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою. В означених випадках тягар доказування розподіляється у такий спосіб: позивач повинен довести наявність моральної шкоди і причинно-наслідковий зв`язок, а відповідач відсутність протиправності у власних діях та/або рішеннях. Верховний Суд у своїй практиці акцентує увагу, що попри безумовно негативний характер заподіяння моральної шкоди як явища, з цього не випливає автоматичного виникнення зобов`язання відшкодувати таку шкоду у всякому випадку. Покладення обов`язку компенсації може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (зокрема, постанови: Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від\~05.12.2022\~року у справі №\~214/7462/20 (провадження №\~61-21130сво21; колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.05.2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22). У даній справі протиправність рішень ГУНП в Харківській в особі уповноважених службових осіб про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності та звільнення з посади встановлено судовими рішеннями в адміністративній справі, які набрали законної сили. Спричинення такою поведінкою відповідача [PERSON] душевних страждань, зумовлених ними негативних змін психологічного та фізичного стану, їх прямий і безпосередній причинно-наслідковий зв`язок із незаконними актами ГУНП в Харківській області встановлено на підставі висновку за результатами судово-психологічного експертного дослідження, пояснень у судовому засіданні експерта та позивача у сукупності і взаємозв`язку з долученими до позову письмовими доказами. Визначаючи розмір відшкодування, суд виходить з такого. Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25.05.2022 року у справі № 487/6970/20, гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні відповідно до абз.\~2\~ч.\~3\~ст.\~23\~ЦК України\~враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Абзац другий частини 3 статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення», саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати. На цьому наголосила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.06.2022 року у справі № 477/874/19 (провадження №\~14-24цс21). Суд бере до уваги, що душевні страждання позивача, зумовлені незаконним притягненням до дисциплінарної відповідальності і звільненням з посади, підсилювало те, що він присвятив роботі у правоохоронних органах 23\~роки свого життя, й активна та продуктивна професійна діяльність згідно із висновком судово-психологічного експертного дослідження є однією зі значущих для [PERSON] цінностей. Психотравмувальним чинником було гостре відчуття несправедливості прийнятих щодо позивача рішень і позбавлення його навіть права бути почутим під час проведення розслідування. Наслідком прийняття зазначених рішень було руйнування ділової репутації [PERSON] , над якою він працював упродовж багатьох років, підрив авторитету в очах колег та знайомих. Адже звільнення з формулюванням підстави для цього як «порушення Присяги на вірність Українському народові» з погляду стороннього спостерігача справляло враження, ніби позивач зрадив Присязі у найскладніший для співгромадян час на початку повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України, коли під загрозу було поставлене саме існування Української держави. З огляду на зазначене протиправні акти відповідача [PERSON] сприйняв як брутальне посягання на його честь, гідність, життєві плани та перспективи. Юридичний захист [PERSON] своїх прав і законних інтересів вимагав багатьох зусиль і значного часу судова процедура оскарження відповідних рішень тривала майже рік. Обстоювання у суді власної позиції вимагало неодноразового пригадування подій, пов`язаних із протиправною поведінкою керівництва ГУНП в Харківській області, що було болісним для позивача і зумовлювало додаткове травмування. Зазначене підсилювалося також необхідністю обстоювати у суді свою позицію у присутності колишніх колег, які заперечували повідомлені [PERSON] обставини і давали показання, що дискредитують його особу. Наведені обставини у своїй сукупності утворювали для позивача тривалу стресогенну ситуацію. У подібних ситуаціях [PERSON] за своїми індивідуальними психологічними особливостями виявляє схильність до надмірної мобілізації власних психічних і фізичних ресурсів. З огляду на викладене тривала психічна напруженість, яка накопичувалася упродовж багатьох місяців, призвела до низки функціональних психосоматичних розладів, які встановлено за результатами судово-психологічного експертного дослідження. Відповідно до висновку судово-психологічного експертного дослідження орієнтовний розмір відшкодування завданої [PERSON] моральної шкоди становить 135 мінімальних заробітних плат, що станом на сьогодні дорівнює 1\~080\~000\~грн. Разом із тим, обчислений за формулою розмір компенсації має лише орієнтовний характер. З огляду на положення ч. 2 ст.\~89\~ЦПК України висновок експерта, як і жодний інший доказ, не має для суду наперед встановленої сили, а оцінюється у сукупності і взаємозв`язку з іншими засобами доказування. З огляду на зазначене, виходячи з принципів виваженості, розумності, справедливості, пропорційності, для дотримання справедливого балансу між захистом прав і законних інтересів позивача як людини, що постраждала від неправомірних дій та рішень суб`єкта владних повноважень, й інтересами держави та суспільства, з урахуванням того, що відшкодування підлягатиме виплаті за рахунок державного бюджету, суд вважає за необхідне частково задовольнити позов, знизивши розмір компенсації до 700\~000\~грн.

Outcome: partial