Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-17 00:00:00

Доманівська селищна рада Вознесенського району Миколаївської області звернулися до суду з позовною заявою до [PERSON] про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності нерухомого майна, посилаючись на те, що згідно свідоцтва серії [NUMBER] про право власності на нерухоме майно від 02.02.2012 , виданого на підставі рішення виконавчого комітету Доманівської селищної ради Доманівського району Миколаївської області від 25.01.2012 за №10 нежиле приміщення за адресою : [ADDRESS] належало на праві комунальної власності територіальній громаді селища Доманівка в особі Доманівської селищної ради та було зареєстровано Комунальним підприємством Вознесенського міжміського бюро технічної інвентаризації від 02.02.2012 року за №35929084. Територіальна громада Доманівської селищної ради Доманівського району Миколаївської області за договором купівлі- продажу, посвідченим Лацановською С.М., приватним нотаріусом Доманівського районного нотаріального округу Миколаївської області 16 березня 2012 року за реєстром №247 продала [PERSON] - 34/100 (тридцять чотири сотих) ідеальних часток нежилого приміщення з належного їй цілого приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно рішення виконкому Доманівської селищної ради №2 від 11.02.2016 року будівлю в [ADDRESS] переіменували по [ADDRESS] , у зв`зку із чим видано [PERSON] свідоцтво серії [NUMBER] про право власності на нежиле приміщення , розташоване за адресою : [ADDRESS] та відповідно проведено державну реєстрацію будівлі, присвоївши реєстраційний номер 35929084. У зв`язку із тим, що нежилій будівлі за адресою [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності [PERSON] помилково присвоєно реєстраційний номер 35929084, за яким проведена реєстрація цілого приміщення по [ADDRESS] до переходу у власність [PERSON] 34/100 ідеальних часток нежилого приміщення, Доманівська селищна рада Вознесенського району не може зареєструвати вищевказане нежиле приміщення в Державному реєстрі нерухомого майна, а також позбавлена можливості іншим шляхом, окрім судового, захистити свої права. За таких обставин, позивач звернувся з вказаним позовом до суду, в якому просить про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності. Судові витрати залишають за собою. Представник позивача в судове засідання не з"явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримують. Відповідач [PERSON] в судове засіадння не з"явилася, від її преджставника адвоката Каратассо Л.Г.надійшла заява про розгляд справи у відсутність відповідача, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору купівлі-продажу 34/100 ідеальних часток нежилого приміщення , проданого шляхом аукціону, що укладений 16.03.2012 між Територіальною громадою Доманівської селищної ради Доманівського району Миколаївської області та [PERSON] , посвідчений Лацановською С.М., приватним нотаріусом Доманівського районного нотаріального округу Миколаївської області 16 березня 2012 року за реєстром №247 , [PERSON] набула у власність 34/100 (тридцять чотири сотих) ідеальних часток нежилого приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно рішення виконавчого комітету від 06.09.2012 №106 Доманівської селищної ради , вирішено виділити в окремий об"єкт 34/100 ідеальних часток нежитлового приміщення по [ADDRESS] , з видачею свідоцтва про право приватної власності [PERSON] , з вилученням в інвентарну справу КП "Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації" та погашенням договору купівлі-продажу 34/100 ідеальних часток нежилого приміщення, проданого шляхом аукціону від 16.03.2012. Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав- комунальне підприємство Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації зареєструвало право власності 23.03.2012 за [PERSON] , відповідно до договору купівлі-продажу (247) 16.03.2012), посвідченого нотаріусом Лацановською С.М. на 34/100 частки нежитлового приміщення, розташованого [ADDRESS] на праві спільної часткової власності, реєстраційний номер 35929084. Згідно витягу про державну реєстрацію прав , комунальне підприємство Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації зареєструвало право власності на нежиле приміщення, розташоване [ADDRESS] за територіальної громадою сел.Доманівка в особі Доманівської селищної ради на підставі свідоцтва про право власності ( [NUMBER] ) 02.02.20123 на праві комунальної власності на 1/1 частку, реєстраційний номер 35929084 Таким чином реєстраціний номер державної реєстрації права власності на нежиле приміщення на 34/100 частки співпадає з реєстраціниим номером на 1/1 частки приміщення, розташованого в [ADDRESS] (зі зміненою нумерацією), тобто має однаковий реєстраційни номер 35929084 одночасно двох власників нерухомого майна.. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 вказано, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Однією з підстав виникнення зобов`язання є договір (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). За змістом ч.1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, гроші, цінні папери, цифрові речі, майнові права, роботи та послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні та нематеріальні блага. Відповідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами (частини перша, друга та третя статті 202 ЦК України). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, закріплені у ст. 203 ЦК України. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 1 частини першої статті 2 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (частина друга статті 3 Закону № 1952-IV). Відповідно до частин першої та четвертої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі. Не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії, крім меліоративних мереж, складових частин меліоративної мережі. Пунктом 9 ч.1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості. Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно (п.36 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16). Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 21 грудня 2022 року у справі №914/2350/18 вимога про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на нерухоме майно не може бути розцінена судами як неналежний спосіб захисту. Як зауважила Велика Палата Верховного Суду, положення абзацу третього частини третьої статті 26 Закону №1952-IV адресовані насамперед суду, який, задовольняючи позов, зокрема, про скасування рішення державного реєстратора, має чітко визначитися з тим, кому саме і яке речове право внаслідок задоволення такого позову належить. Задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності може призвести до відновлення порушених прав особи без застосування додаткових способів захисту, таких як поновлення права власності, за умови, якщо суд, задовольнивши таку позовну вимогу, вирішить тим самим спір про право, наявний між сторонами. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2023 року у справі №910/20036/20. Враховуючи, що позивачем надано достатньо доказів на підтвердження порушення його права на комунальну власність, іншим способом поновити його права неможливо, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню а рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, реєстраційний номер 35929084 від 15.11.2012 підлягає скасуванню.

Outcome: approved