Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

Позивач, звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину від всіх видів заробітку щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20 січня 2007 року між [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, відповідно до якого нам було видано Свідоцтво про шлюб на бланку Серія [NUMBER] , про що 20 січня 2007 року було зроблено відповідний актовий запис за №17. З того часу позивач з дружиною почали проживати спільно, однією родиною. Від цього шлюбу у сторін народилось двоє дітей [PERSON] , яка народилася [INFO] та [PERSON] , який народився [INFO] . Починаючи з 2007 року наша родина проживала у квартирі в місті Бровари Київської області разом з матір`ю дружини, а потім, після придбання свого житла (у 2017-му), переїхали в [ADDRESS] . У 2010 році, [PERSON] повернувся в Україну і відкрив ФОП як програміст, а до того був науковцем (маю науковий ступінь PhD з фізіології від університету Гронінгену у Голландії). З 2014-го, [PERSON] почав виключно працювати віддалено з іноземними (американськими та англійськими) компаніями. З березня 2021 року і дотепер позивач працює по контракту з місячною зарплатою, яка дозволяє утримувати родину, подалі від обстрілів і не потребуючи допомоги держави. Сімейний бюджет десь на 95 % складався з доходу позивача допоки тоді ще жінка, [PERSON] , не залишила, наприкінці 2022 року, свою позицію викладача в Київському Медичному Університеті. Квартира була придбана і доведена до придатного до життя стану цілком на заощадження позтвача. На кошти позивача також було проведено два ремонти у квартирі тещі в м. Бровари. Майже кожного року після 2014-го всією родиною проводили декілька тижнів в Грузії. До літа 2022 року позивач мав підстави вважати наше подружжя якщо не взірцевим, то благополучним. З початком війни (російського вторгнення) ми евакуювалися до міста Чернівці, де залишалися два місяці. Влітку 2022 ми провели п`ять тижнів в Закарпатській області. Саме там позивач вперше від жінки почув, що вона «не хоче жити». Наприкінці серпня 2022 року всією родиною повернулися до Києва, де його на той час ще дружина - [PERSON] зробила три спроби самогубства, одна з яких сталася у присутності доньки (квартира на 29-му поверсі). В щирості намірів позивач зараз має великі сумніви, але тоді мав реагувати на них як на справжні. Проте спроби позивача пояснити їй, що самогубство це дуже погано, мали частковий успіх, і три тижні у вересні 2022 року вона провела під наглядом у міській психоневрологічній лікарні № 2, після чого позивач вивіз всю родину у Хустський район Закарпатської області, подалі від балконів та скупчень людей. Її одного разу консультував психолог, але кооперації з боку жінки позивач не бачив. У жовтні 2022 року сторони були змушені повернутись до Києва аби забрати до себе 86-річну мати позивача, що ми її врешті вмовили евакуюватися до нас. Ця обставина дещо відтермінувала плани дружини позивача щось зробити зі своїм життям. Коли у жовтні 2022 року почалися серйозні обстріли, сторони знову виїхали з Києва до Закарпатської області, до тих самих людей у с. Синевир, залишивши матір позивача у нашій квартирі під наглядом знайомої і сусідів. Мама позивача згодом повернулася до Харкова і померла там у жовтні 2023 року. Відповідач тим часом поступово деградувала і навесні 2023 року її стан був такий, що вона потребувала нагадування прийняти душ. Роль партнера у подружжі вона перестала виконувати і коли, у квітні 2023-го, позивач знайшов не менш ніж десять порожніх пляшок закарпатського коньяку, позивач придбав їй квиток до Києва. Позивач сподівався, що нагляд за квартирою дасть їй відчуття місії і відповідальності, відсутність якої могло бути причиною її кризи. Також позивач сподівався і очікував, що згодом вона приведе себе до ладу і повернеться в сім`ю. Сторони підтримували стосунки, по телефону і в чаті, до жовтня 2023-го, до моменту коли позивачу стало відомо, що вона вже деякий час шукає поціновувачів на її тіло і, найкритичніше, надсилала фотографії своєї доньки, тобто [PERSON] , одному з них. Це стало причиною мого позову про розлучення, що позивач тоді почав готувати з адвокатом. Спілкування з нею було припинено. Увесь час, як до так і після суду, що стався 14 червня 2024 р., жінка продовжила пиячити і навіть вживала те що називають «солі». У червні 2023 року вона знов лікувалася у тій самій лікарні, що дозволило їй закрити лікарняним пропуски занять на роботі. Проте новий навчальний рік в університеті вона не розпочала. У червні 2024-го позивачу телефонувала її співробітниця з університету і питала, що з жінкою і чи хоче та поновлювати контракт. З`ясувалося, що жінка цю, співробітницю заблокувала в телефоні. З травня 2023 року жінка майже кожен день присутня на сайті chatovka.net. Характер цього сайту можна визначити із скріншотів у Додатку 1 (жінка там як користувач «[PERSON]»). Позивачу відомо, що вдома упродовж 2023-2024 років було безліч чоловіків, якнайменше від одного з них вона отримувала гроші. Це все було викладено як матеріали справи про розлучення. Фактично починаючи с травня 2023 року ведення між сторонами спільного господарства з [PERSON] припинено (за винятком того факту, що за квартиру сплачував і продовжую сплачувати я). Ані змін в її способі життя, ані жодних натяків на зміни позивач не бачить. Очевидно, це її влаштовує. З точки зору закону, це майже проституція і майже розповсюдження порнографії, якби не відчуття, що це саме те, чого колишня жінка для себе хотіла - і нарешті отримала. За моїм глибоким переконанням, з огляду на викладене вище, сенсу навіть шукати шляхи відновлювати сімейні відносини геть немає. До того ж, позивач був присутній при її спробах самогубства, і в такі азартні ігри грати більше не хоче. З боку жінки, вже майже два роки позивач не спостерігаю бажання повернутися в сім`ю. Позивач б це помітив, якщо б вона хоча б перестала відвідувати оту чатовку. Відповідач - [PERSON] , самоусунулася від обов`язків матері, не працює, та в зв`язку з заняттям тим чим вона займається на chatovka.net, не має часу та/або бажання згадати про наших дітей. Відповідач не надає кошти на утримання дітей, діти знаходяться на повному утриманні позивача. При цьому позивач посилається на те, що аліменти в заявленому розмірі необхідні для належного забезпечення дітей харчуванням, одягом, взуттям, оплатою лікування, відвідування гуртків. 02 червня 2025 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін. Копію вказаної ухвали позивачем було отримано. Відповідачем копію ухвали, копію позовної заяви з доданими до неї документами не було отримано, конверт разом з вказаними документами повернувся до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого строку зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Позивачем до суду додаткових заяв, пояснень подано не було, відповідачем не використано право подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: approved