Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-10 00:00:00

ТОВ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до\~\~ [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яку мотивує тим, що 16.01.2022р. між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 101899803 в електронній формі в Особистому кабінеті позивальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, відповідно до п. 6 кредитного договору, порядок (технологія) укладення договору та спосіб ідентифікації, верифікації позичальника. Зазначає, що підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, що він ознайомився з наявними схемами кредитування, отримав проект цього кредитного договору разом з документами (в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомився з його умовами. Приймаючи умови кредитного договору, відповідач також підтверджує, що у мови договору йому зрозумілі та він підтверджує, що договір адаптовано до його потреб та фінансового стану, а інформації подана йому кредитодавцем з дотриманням вимог законодавства та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. 16.07.2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 16072024, у відповідності до умов якого ТОВ «МІЛОАН» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «МІЛОАН» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників від 16.07.2024 року до Договору факторингу № 16072024 віж 16.07.2024 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 11475 грн., з яких: 5500 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 4975 грн. сума заборгованості за відсотками; 1000 грн. сума заборгованості за пенею. З урахуванням наведеного, а також беручи до уваги, що відповідач не виконав свого зобов`язання за кредитним договором, не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 101899803 від 16.01.2022 року в розмірі 11475 грн. та судові витрати. У попередньому судовому засіданні представник відповідача адвокат Ракущинець А.А. заперечив проти задоволення позовних вимог, просив у задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі. Зазначив, що позивачем не надано жодних підтверджень щодо способу підписання кредитного договору. Відсутні відомості про те, коли саме та в результаті яких дій було проведено ідентифікацію. Вказане не може бути належним підтвердженням того, що наданий до суду кредитний договір було підписано відповідачем та що останньому були відомі умови такого договору. Також зазначив, що Банк не надав докази перерахування коштів на рахунок боржника, оскільки надане ним платіжне доручення вказує на перерахування коштів на рахунок № [NUMBER] , що не може бути банківським рахунком, оскільки не надано повних реквізитів такого перерахування. Крім того вказав, що розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), а отже не є належним доказом існування боргу. Просив долучити письмові пояснення відповідного змісту до матеріалів справи. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні підтримав пояснення свого представника, просив відмовити у задоволенні позову. Представник позивача у судове засідання не з`явився, при цьому в позовній заяві просить у випадку неявки представника позивача у судове засідання проводити розгляд даної справи без його участі за наявними у справі матеріалами. Заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що\~16 січня 2022 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено кредитний договір № 101899803, який був підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання нею одноразового ідентифікатора J48722. Відповідно до п 1.2. Договору про надання споживчого кредиту № 101899803 від 16 січня 2022 року ТОВ «МІЛОАН» надає позичальнику кредит в розмірі 10000,00 грн. Пунктом 1.3 цього договору передбачено надання кредиту строком на 30 днів з 16.01.2022 року. Підпунктом 1.5.1 договору встановлена комісія за надання кредиту: 1000,00 грн. яка нараховується за ставкою 10.00 % від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом: 4500,00 грн, які нараховуються за ставкою 1.50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.5.2 договору). Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.6. договору). Згідно з п. 2.1 кредитного договору, кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Відповідно до п. 3.3.2 договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі, передбачені цим договором у порядку, строки та терміни передбачені п.п 1.1 - 1.6 та п. 2.4 договору. За розрахунком заборгованості за кредитним договором № 101899803 від 16.01.2022 року (відомості про щоденні нарахування та погашення) наданого позивачем, [PERSON] має заборгованість: 5500 грн, - сума заборгованості за основною сумою боргу; 4975,00 грн - сума заборгованості за відсотками. 16 липня 2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 16072024, відповідно до умов якого ТОВ «МІЛОАН» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «МІЛОАН» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Згідно із реєстром боржників від 16 липня 2024 року до договору факторингу №16072024 від 16.07.2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] на суму 11475,00 грн, за кредитним договором № 101899803, з яких: 5500 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу (залишок по кредиту); 4975 грн. сума заборгованості за процентами за користування кредитом; 1000 грн.- сума заборгованості за комісією за надання кредиту. Звертаючись до суду з позовом ТзОВ «ФК «ЄАПБ» посилалася, що до товариства як нового кредитора перейшли права первісного кредитора щодо укладеного договору, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 11475 грн.. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимогвідповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. В силу положень\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Із прийняттям Закону України Про електронну комерцію № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У\~статті 3 вказаного Закону\~визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3\~статті 11 зазначеного Закону\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6\~статті 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12\~статті 11 Закону № 675-VIII. Статтею 12 вказаного Закону\~визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За приписами п. 1 ч. 1 ст.512ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1\~ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною 1 ст.1077\~ЦК України\~визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст.1078ЦК України\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ст.1081 ЦК України\~клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. За положеннями ч.ч. 1-4 ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.ст. 76, 77, 79, 80, 81 доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 101899803, оскільки наявний у справі договір містить всі реквізити сторін, зокрема повну інформацію щодо позичальника [PERSON] та підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. Таким чином, кредитний договір, на укладеність якого посилався позивач, як на підставу своїх вимог про стягнення коштів, був укладений дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття пропозиції та підписані накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію», тому прирівнюються до укладених в письмовій формі. Таким чином, позивачем надано докази того, що наявний в матеріалах справи Договір створювався у порядку, визначеному Законом України\~«Про електронні\~документи та\~електронний документообіг» та підписаний електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою, з повною ідентифікацією підписантів договору, що є обов`язковим реквізитом електронного документа. Натомість позивачем не доведено факту отримання коштів позичальником, оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження отримання ним коштів. Згідно з статтею 1\~Закону України\~«Про платіжні\~системи та\~переказ коштів\~в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. На підтвердження обставин перерахування грошових коштів відповідачу за вказаним кредитним договором та наявності у нього боргу за цим договором позивач не надав ні платіжного доручення, ні жодних квитанції про зарахування коштів на платіжну картку позичальника, яка була вказана у підписаних кредитних договорах, ні інших банківських документів. Долучене позивачем платіжне доручення 38231077 від 16.01.2022 року на підтвердження переказу грошових коштів відповідачеві на платіжну картку останнього, не може бути належним доказом, оскільки зазначений номер платіжної картки не містить повних реквізитів, а саме «537541ХХХХХХ8618». Отже, суд приходить до висновку, про відсутність належних і допустимих доказів отримання відповідачем кредитних коштів за кредитними договорами в розумінні\~ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», крім того, в ході розгляду справи відповідач заперечував факт перерахування йому коштів, а позивачем цей факт залишився недоведеним. За приписами п.п. 3, 6\~ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами. Згідно зі\~ст. 41 Закону України «Про Національний банк України»\~та ч. ч. 1, 2\~ст. 68 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Національний Банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та Правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни. Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку, відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 30.12.1998 року № 566, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії. Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положенням визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа. Згідно з п. 5.4 цього Положенням, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. При цьому, п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого\~Постановою Правління Національного Банку України від 18.06.2003 року №254\~визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Також, відповідно до пункту 59 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого\~постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року, № 75, банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри як особові рахунки та виписки з них. Відповідно до п. 62 Положення, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Позовна заява не містить посилання на докази, які б підтвердили ту обставину, що [PERSON] отримав кредитні кошти, в який спосіб - готівкою чи на кредитну картку, та в подальшому порушив обов`язок їх повернення, а також сплати процентів, тобто не виконував або неналежним чином виконував умови договору. Оцінюючи розрахунок заборгованості за договором (відомість про щоденні нарахування та погашення), суд зауважує, що останній не є належним та достатнім доказом з огляду на вимоги ч. 1\~ст. 77 ЦПК України, оскільки належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є саме первинні документи, оформлені відповідно до\~ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». При цьому, за наявності заперечень відповідача про отримання кредитних коштів, лише за первинними документи, які оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність»\~можливо встановити та перевірити факт отримання кредитних коштів, повернення позичальник частини отриманого кредиту та безпосередньо визначати наявність заборгованості по кредиту та її розмір. З урахуванням того, що на підтвердження позовних вимог, позивач не надав суду виписки з особового рахунку відповідача, доказів надання відповідачу кредитних коштів в спосіб, визначений у кредитних договорах, а розрахунок заборгованості не відображає в повній мірі розмір нарахованої заборгованості, тому суд доходить висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами отримання відповідачем кредитних коштів та відповідно наявність заборгованості по кредиту у розмірі, вказаному у розрахунку. Такий висновок також узгоджується з постановою Верховного Суду від 30.01.2018 року у справі №161/16891/15. З урахуванням обставин встановлених суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed