Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

Гапоненко Р.І., який діє в інтересах адвокатського об`єднання «Гапоненко Роман і партнери» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] , [PERSON] , фізичної особи-підприємця [PERSON] про визнання документа таким, що не має юридичної сили, а саме акта від 12.02.2021 звільнення квартири. В обґрунтування позову зазначав, що акт звільнення квартирі. 12.02.2021 є таким, що не має юридичної сили, так як підписаний особами ( [PERSON] , [PERSON] ), які не мають ніякого відношення до квартири та не уповноважені ніким на таке підписання. Крім того, акт звільнення квартири не має жодної юридичної сили, бо створений самою ж ФОП [PERSON] задля невиконання зобов`язання за договором суборенди (чим грубо порушила та порушує права орендаря, оскільки відповідач, після його підписання, продовжує знаходитися в орендованій квартирі та користується останньою у порушення договору суборенди (т. 1 а.с. 1-129). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16.022024 справу за позовом адвокатського об`єднання «Гапоненко Роман і партнери» до [PERSON] , [PERSON] , фізичної особи-підприємця [PERSON] про визнання документа таким, що не має юридичної сили було передано зав підсудністю до Печерського районного суду м Києва (т. 1 .а.с 138-140). Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.04.2024 справу було прийнято до провадження судді Новака Р.В. та призначено до розгляду за правилами позовного (спрощеного) провадження з повідомленням (викликом) сторін (т. 1 а.с. 149). 11.06.2024 відповідачем [PERSON] до суду було подано відзив на позовну заяву, у якому останній зазначав, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки, інформація про порушене право позивача у позовній заяві зазначена нечітко, що не дозволяє зробити висновок, як саме такий предмет позову пов`язаний із захистом/відновленням прав/інтересів позивача, яким чином дасть змогу їх відновити. Однак в будь-якому разі очевидно, що такі вимоги пов`язані із визначенням позивачем свого статусу як орендаря квартири. Крім того, рішенням Господарського суду міста Києва від 28.10.2021 у справі №910/7099/21 визнано недійсним договір суборенди №03-4, укладений 05.11.2020 між ФОП [PERSON] та позивачем щодо передачі у тимчасове платне користування (суборенду) квартири. Вказане рішення набрало законної сили 01.06.2022року (після перегляду в апеляційній інстанції). Отже, згаданим судовим рішенням також встановлено відсутність у позивача статусу суборендодавця та відповідних майнових інтересів (законних очікувань) від передання квартири в суборенду ФОП [PERSON] , оскільки недійсний договір є таким із моменту вчинення та не породжує жодних правових наслідків, крім тих, що пов`язані із його недійсністю. Позивач не є власником квартири, що визнається всіма учасниками спору. [PERSON] не є власником квартири [ADDRESS] , матеріально-правові вимоги, заявлені позивачем не можуть стосуватися прав чи обов`язків [PERSON] оскільки у останнього відсутній правовий зв`язок із річчю, намір щодо отримання у користування якої наявний у позивача. Як зазначив сам позивач, [PERSON] , підписуючи акт від імені [PERSON] , власниці 1/2 частки квартири, діяв на підставі виданої останньою довіреності, проте позивачем не було залучено у якості відповідача [PERSON] , як власницю майна. Не заслуговують на увагу доводи позивача про відсутність повноважень у [PERSON] на підписання оспорюваного акту, оскільки дані повноваження підтверджуються довіреністю посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ісаєнко О.В. за реєстровим номером 1156 від 21.02.2020. До позову додано копію Рішення Печерського районного суду міста Києва від 22 травня 2017 року у справі №757/24826/14-ц, в якому встановлені факти, що відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України не підлягають доказуванню у даній справі ( [PERSON] є співвласником квартири за законом). Таким чином «12.02.2021 співвласники квартири [PERSON] , та представник іншого співвласника [PERSON] - [PERSON] - в порядку ст.19 ЦК України та ст.391 ЦК України, здійснюючи самозахист цивільних прав, висунули відповідачу - ФОП [PERSON] вимогу звільнити квартиру, як безпідставно (без згоди та відома [PERSON] , та усупереч волі [PERSON] за неукладеним договором оренди) зайняту останньою. Зважаючи на всі викладені вище обставини, відповідач на виконання вимог власників (які діяли особисто чи через представників) звільнила квартиру, що підтверджується копією акту. Щодо тверджень позивача про те, що відповідач - ФОП [PERSON] продовжила «перебувати» в квартирі [ADDRESS] , що підтвердила у судовому засіданні по справі №910/7320/21 та відповідно акт, який є предметом спору складений з неправомірних мотивів. У судовому засіданні по справі №910/7320/21, яке мало місце 18.11.2021 [PERSON] повідомила Господарському суду міста Києва про те, що невдовзі після примусового звільнення квартири на вимогу власників, а саме - 15 лютого 2021 року між нею ФОП [PERSON] та третьою особою - [PERSON] було укладено договір піднайму житла, за яким тодішній наймач квартири - [PERSON] , за актом прийому-передачі, передав [PERSON] у тимчасове платне користування 1/2 частину квартири [ADDRESS] , який було надано для огляду на вимогу Господарському суду міста Києва у складі судді Бойка Р.В., та саме із посиланням на зазначений договір піднайму [PERSON] , будучи відповідачем у справі №910/7320/21 повідомила про користування квартирою, яка є предметом спору. Такий договір піднайму, укладений 15.02.2021 між відповідачем і [PERSON] , та факт користування приміщенням відповідачем на його підставі, спростовує твердження позивача щодо неправомірності та штучності оспорюваного акту, а навпаки підтверджує те, що відповідач була змушена вживати додаткових заходів для того, щоб відновити своє право користування квартирою, в якій створила умови для ведення бізнесу. Оскільки підписантами Акту є фізичні особи, та за своїм змістом акт не засвідчує подію, яка викликає зміну в структурі активів чи зобов`язань його підписантів, з огляду в тому ж числі й на те, що договір суборенди, за яким ФОП [PERSON] користувалася майном визнано недійсним в судовому порядку та остання не мала права на користування квартирою, - такий оспорюваний акт має силу свого роду засвідчувального документа, однак не є первинним. Крім того, [PERSON] зазначав, що позивач вже звертався з аналогічним позовом про визнання документа таким, що не має юридичної сили до господарського суду, тому пред`явлення даного позову містить ознаки зловживання процесуальними правами. Таж зазначав, що розмір заявлених позивачем витрат на правничу допомогу є завищеним і недоведеним. Орієнтовний розмір витрат, які планує понести [PERSON] у зв`язку із розглядом даної справи судом першої інстанції складає 30000,00 грн. Докази їх понесення будуть подані протягом 5-ти днів з дня ухвалення рішення у даній справі. Також було заявлено клопотання про поновлення строку на подання даного відзиву, у зв`язку з технічним збоєм та проведенням робіт в системі «Електронний суд» 06.06.2024 (т. 1 а.с. 162-250). 20.06.2024 Гапоненком Р.І. , який діє в інтересах позивача адвокатського об`єднання «Гапоненко Роман і партнери» до суду було подано відповідь на відзив, в якому представник зазначав, що відзив [PERSON] на позовну заяву - не повинен враховуватися судом при прийнятті рішення у даній справі, так як вказаний відзив подано з пропущенням встановленого процесуального строку (оскільки останній строк на подання відзиву на позовну заяву був - 06.05.2024), а тому суд має вирішувати справу за наявними матеріалами. Відповідно до Довіреності НОМ 255667 від 21.02.2020 (посвідчена приватним нотаріусом КМНО Ісаєнко О.В. 21.02.2020 зареєстровано в реєстрі за № 1156), [PERSON] не має права підпису Акту звільнення квартири, від імені [PERSON] . [PERSON] не є особою, яка має право на підписання Актів звільнення квартири від імені [PERSON] Довіреність НОМ 255667 від 21.02.2020 - не містить жодного пункту чи речення де б було прописано чи/або уповноважено (надано право) [PERSON] на підписання Акту (Актів) звільнення квартири від імені [PERSON] . Окрім того, [PERSON] не є власником кв. [ADDRESS] . У [PERSON] відсутнє цивільне право на підписання Акту звільнення квартири. Акт звільнення квартири не відповідає фактичним обставинам справи та взагалі не відповідає дійсності, бо ФОП [PERSON] - 12.02.2021 квартиру не звільняла, та безперешкодно нею користувалася та продовжує користується (підтверджено самою [PERSON] у Відзиві). Більше того, задля не виконання договору суборенди ФОП [PERSON] умисно та штучно створила Акт звільнення квартири для звернення з ним до суду, що призвело до прийняття рішення судом на підставі документа (Акту) який не має юридичної сили. Що у свою чергу порушило права та інтереси позивача. [PERSON] та [PERSON] - не є власниками квартири [ADDRESS] . Беручи до уваги перелічене вище, Акт звільнення квартири - не має жодної юридичної сили, у зв`язку з тим, що даний Акт від 12.02.2021 складений та підписаний з однієї сторони особами без повноважень (з однієї сторони [PERSON] та [PERSON] ), які не мають жодного законного права на підписання аналогічних документів та з іншої сторони особою (відповідачем), яка як до 12.02.2021 так і з 12.02.2021 безперешкодно знаходиться в орендованій квартирі та продовжує безперешкодно користуватися орендованою квартирою. Перелічене вище, означає відсутність в Акті звільнення квартири юридичної сили документа (т. 2 а.с. 1-11). 26.06.2024 відповідачем [PERSON] до суду було подано заперечення на відповідь на відзив, в яких останнім зазначено, що позивачем пропущено строк на подання відповіді на відзив та не заявлено клопотання про його поновлення у зв`язку з чим просив суд не приймати до уваги відповідь на відзив. Крім того зазначав, що договір суборенди визнано господарським судом недійсним не у зв`язку з укладанням (існуванням) акту звільнення квартири, а у зв`язку з тим, що позивач не мав необхідного обсягу повноважень та прав для передачі квартири в суборенду ФОП [PERSON] , а тому визнання акту звільнення квартири таким що немає юридичної сили жодним чином не вплине на будь які права позивача вимагати від ФОП [PERSON] виконання зобов`язань за недійсним договором суборенди та не може бути підставою для перегляду рішення суду про недійсність договору суборенди, у зв`язку з тим що підставою його ухвалення не був оспорюваний Акт. Також не заслуговують на увагу всі інші твердження позивача про користування ФОП [PERSON] квартирою тому що Господарським судом м. Києва при розгляді справи 910/7320/21 було встановлено що вона користується 1/2 частиною Квартири на підставі договору піднайму укладеного з [PERSON] (досліджувався судом), з котрим, у свою чергу, власниками квартири був укладений договір найму всієї квартири, про що вже зазначено раніше у відзиві (т. 2 а.с. 12-17). 02.08.2024 Гапоненком Р.І., який діє в інтересах позивача адвокатського об`єднання «Гапоненко Роман і партнери» до суду подано клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції (т. 2 а.с. 18-20). Ухвалою суду від 05.08.2024 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції (т. 2 а.с. 21). 06.08.2024 відповідачем [PERSON] до суду було подано клопотання про відкладення судового засідання (т. 2 а.с. 26-32). 24.08.2024 Гапоненком Р.І., який діє в інтересах позивача адвокатського об`єднання «Гапоненко Роман і партнери» до суду подано додаткові пояснення по справі (т. 2 а.с. 33-59). Відповідно до протоколу судового засідання від 30.09.2024 в судовому засіданні представник позивача - Гапоненко Р.І. просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, як на підставу недійсності акту вказував, що він не має юридичної сили, підписаний не уповноваженими особами. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Почерняк І.С. надала свої пояснення по суті справи, заперечувала щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі. У зв`язку з закінченням часу відведеного на розгляд справи, по справі оголошено перерву до 28.11.2024 (т. 2 а.с. 60-63). Відповідно до протоколу судового засідання від 28.11.2024 в судовому засіданні представником відповідача [PERSON] - Побережник А.О. було подано клопотання про заміну позивача його правонаступником у зв`язку з відступленням права вимоги до ФОП [PERSON] Представник позивача - [PERSON] заперечувала проти задоволення даного клопотання, оскільки дана заява подавалася в іншому судовому процесі та була залишена без розгляду, позивачем було АО «Гапоненко Роман і партнери». У справі оголошено перерву для надання позивачем підтвердження про відмову від заяви про заміну сторони правонаступником (т. 2 а.с. 69-83). 29.11.2024 Гапоненком Р.І., який діє в інтересах позивача адвокатського об`єднання «Гапоненко Роман і партнери» до суду подано клопотання про долучення до матеріалів справи доказів понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 40000,00 грн (т. 2 а.с. 87-99). 02.12.2024 Гапоненком Р.І., який діє в інтересах позивача адвокатського об`єднання «Гапоненко Роман і партнери» до суду подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи (т. 2 а.с. 100-101). 02.12.2024 Гапоненком Р.І., який діє в інтересах позивача адвокатського об`єднання «Гапоненко Роман і партнери» до суду подано заяву про відвід судді Печерського районного суду м. Києва Новака Р.В. (т. 2 а.с. 102-106). 27.01.2025 Гапоненком Р.І., який діє в інтересах позивача адвокатського об`єднання «Гапоненко Роман і партнери» до суду було подано клопотання, у якому позивач просить суд постановити окрему ухвалу, якою визнати зловживання своїми процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків - адвокатом Побережник Альоною Олександрівною, що призвело до порушення чинного законодавства. (т. 2 а.с. 109-120). 27.01.2025 Гапоненком Р.І., який діє в інтересах позивача адвокатського об`єднання «Гапоненко Роман і партнери» до суду було подано клопотання, у якому позивач просить суд постановити окрему ухвалу, якою застосувати заходи процесуального примусу до представника [PERSON] - адвоката Побережник Альони Олександрівни у вигляді штрафу у максимальному розмірі, як це передбачено ст. 148 ЦПК України (т. 2 а.с. 121-131). У судовому засіданні 02.04.2025 представники позивача - [PERSON] , адвокат Гапоненко Р.І. заявили відвід головуючому судді Новаку Р.В. (т. 2 а.с. 138-139). Ухвалою судді від 02.04.2025заяву представника позивача - адвоката Гапоненка Р.І. про відвід головуючого судді Новака Р.В. визнано необґрунтованою та передано заяву про відвід для вирішення в порядку ч. 1 ст. 33 ЦПК України (т. 2 в.с. 140). Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Хайнацького Є.С. від 18.04.2025 відмовлено у задоволенні заяви АО «Гапоненко Роман і партнери» - Гапоненка Р.І. про відвід головуючого судді Новака Р.В. (т. 2 а.с. 143-145). 04.06.2025 представником відповідача [PERSON] - адвокатом Почерняк І.С. до суду подано заяву про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції (т. 2 а.с. 152-154). Ухвалою суду від 04.06.2025 задоволено заяву представника відповідача [PERSON] - адвоката Почерняк І.С. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції (т. 2 а.с. 155). 09.06.2025 Гапоненком Р.І., який діє в інтересах позивача адвокатського об`єднання «Гапоненко Роман і партнери» до суду подано клопотання про долучення доказів (т. 2 а.с. 156-158). Відповідно до протоколу судового засідання від 09.06.2025 у судовому засіданні представники позивача - [PERSON] , адвокат Гапоненко Р.І. надали свої пояснення щодо поданих клопотань про винесення окремої ухвали та застосування заходів процесуального примусу, просили їх задовольнити, проте, заперечували проти задоволення клопотання представника відповідача про заміну сторони. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Почерняк І.С заперечували проти задоволення клопотань представників позивача, просили задовольнити клопотання про заміну позивача його правонаступником (т. 2 а.с. 159-161). Ухвалою суду від 09.06.2025 було відмовлено у задоволенні клопотань позивача Гапоненка Р.І. про постановлення окремих ухвал (т. 2 а.с. 162-163). Крім того, ухвалою суду від 09.06.2025 було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Побережник А.О. про заміну позивача у цивільній справі (т. 2 а.с. 164). 09.06.2025 Гапоненком Р.І., який діє в інтересах позивача адвокатського об`єднання «Гапоненко Роман і партнери» до суду подано заяву про повернення без розгляду клопотання про заміну сторони (т. 2 а.с. 166-168). Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Адвокатом Гапоненком Р.І., який діє в інтересах позивача адвокатського об`єднання «Гапоненко Роман і партнери» до суду подано клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі, судові витрати покласти на відповідачів. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Почерняк І.С. подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в задоволенні позовних вимог просила відмовити в повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача, крім того, зазначала, що докази судових витрат (на правничу допомогу) понесених відповідачем будуть надані протягом 5 днів з дня ухвалення рішення. За таких обставин суд визнав можливим проводити розгляд справи без їх участі. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Відповідно до позовної заяви, 17.07.2020 між [PERSON] та адвокатським об`єднанням «Гапоненко Роман і партнери» було укладено Договір № 03-3 найму (оренди) від 17.07.2020 та Додаткову угоду № 1 від 30.07.2020 до Договору № 03-3 найму (оренди) від 17.07.2020, об`єктом оренди, відповідно до Договору найму (оренди) є майнові права на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Договір та Додаткову угоду було підписано представником [PERSON] - [PERSON] (від імені та в інтересах якої діє останній на підставі довіреності від 21.02.2020, посвідченої приватним нотаріусом КМНО Ісаєнко О.В. 21.02.2020 зареєстровано в реєстрі № 1156). Позивачем було передано вказану орендовану квартиру у суборенду ФОП [PERSON] на підставі Договору суборенди № 03-4 від 05.11.2020 укладеного між ФОП [PERSON] та АО «Гапоненко Роман і партнери». Зазначене підтверджується і постановою Північного апеляційного господарського суду у справі № 910/7099/21 від 01.06.202092 де зазначено « Таким чином, колегія суддів зазначає, що згідно умов наявних у справі доказів та з огляду на презумпцію правомірності правочинів, АО «Гапоненко Роман і партнери» (відповідач) мав право передати у суборенду половину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ». Позивач зазначає, що згідно Акту від 12.02.2021 звільнення квартири особою, яка безпідставно нею користується - 12.02.2021 ФОП [PERSON] не звільнила квартиру. Вказаний Акт від 12.02.2021 звільнення квартири особою, яка безпідставно нею користується було надано ФОП [PERSON] під час розгляду справи № 910/7320/21. У справі № 910/7099/21 ФОП [PERSON] використовувала та посилались на Акт звільнення квартири використовуючи вказаний Акт який не має юридичної сили, а більше того створивши його штучно у своїх корисних цілях (бо реально звільнення квартири ФОП [PERSON] не було, що остання особисто підтвердила під час судового засідання у справі № 910/7320/21), що не виконувати умов Договору суборенди, ФОП [PERSON] звернулася до суду із позовом до АО «Гапоненко Роман і партнери» та просила визнати недійсним договір суборенди № 03-4 від 05.11.2020 та стягнути грошові кошти. ФОП [PERSON] використовуючи Акт звільнення квартири - фактично знаходячись у вказаній квартирі та користуючись останньою не виконувала умов договору суборенди чим порушила законні права позивача як орендаря квартири. Враховуючи вищезазначене, позивач звернувся до суду з позовною вимогою про визнання Акту від 12.02.2021 звільнення квартири особою, яка безпідставно нею користується - таким, що не має юридичної сили з 12.02.2021. Оскільки, на думку позивача, правильне та законне вирішення даного питання, а саме підтвердження судом та визнання Акту від 12.02.2021 звільнення квартири особою, яка безпідставно нею користується - таким, що не має юридичної сили - відновить порушене право позивача, більше того запобігатиме формуванню, як незаконному прецеденту у подібних ситуаціях та і запобігатиме уникненню відповідальності особою, що свідомо порушує законодавство та уникає виконання матеріального зобов`язання за договором перед позивачем. Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань). За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо. Вирішуючи цивільний спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити. Спосіб захисту - це матеріально-правовий засіб примусового характеру, за допомогою якого відбувається відновлення/визнання порушеного/оспорюваного права чи законного інтересу особи. Таким чином, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права та забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх прав і законних інтересів. Цією ж статтею визначені шляхи (способи) захисту прав та законних інтересів особи. Так. Положеннями ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19 та постанові від 15/03/2023 по справі №725/1824/20, обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною та достатньою підставою для відмови в задоволенні позову. Приймаючи до уваги встановлені обставини справи та враховуючи норми законодавства, що регулюють наявні між сторонами спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позивач обрав невірний спосіб захисту порушеного права, оскільки такий спосіб захисту як визнання документа таким, що не має юридичної сили - не передбачений діючим законодавством. До того ж, виходячи зі змісту позовної заяви, позивач звернувся в порядку загального позовного провадження, а не з заявою про встановлення юридичного факту. Крім того, суд звертає увагу не те, що відповідно до долученої представником позивача постанови Північного апеляційного господарського суду від 01.06.2022 по справі № 910/7099/21 судом було встановлено, що право користування майном фізичною особою яка є співвласником майна не свідчить про наявність права розпоряджатися цим майном, а тому [PERSON] не була наділена правом розпоряджатися усією квартирою, а з суті наявного у справі договору оренди № 03-3 від 17.07.2020 вбачається, що вона передала в оренду тільки належну їх частку (половину) майна (квартиру), право на яку було нею належним чином оформлено, натомість відповідач (АО «Гапоненко Роман і партнери») діючи неправомірно передав в оренду всю квартиру, що свідчить про порушення відповідачем положень ст. 203 ЦК України у зв`язку з відсутністю у відповідача необхідного обсягу цивільної дієздатності, що в свою чергу, є підставою для визнання Договору суборенди недійсним. Колегія суддів відхилила доводи АО «Гапоненко Роман і партнери», що адвокатське об`єднання отримано в оренду S частину квартири та майнові права на S частину квартири, оскільки договір оренди укладений з відповідачем стосувався лише половини квартири, а власник вказаної половини квартири не мав права розпорядження іншою частиною квартири, що не спростовано відповідачем (т. 1 а.с. 39, 42). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Системний аналіз наведених положень закону та встановлених судовим розглядом обставин дає підстави для висновку, що оскільки договір суборенди було визнано недійсним судом з інших підстав (відсутність у АТ «Гапоненко Роман і партнери» права на передачу в суборенду всієї квартири за наявності договору найму тільки 1/2 її частини), тому відсутні підстави для задоволення вимоги позивача про визнання Акту від 12.02.2021 звільнення квартири особою, яка безпідставно нею користується - таким, що не має юридичної сили з 12.02.2021, у зв?язку з чим, суд прийшов до висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову. Згідно ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed