Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька. І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. Свій позов [PERSON] обґрунтовує тим, що є батьком відповідача. Має інвалідність 3 групи та отримує пенсію у розмірі 3323,00грн. Зазначив, що не має можливості самостійно себе забезпечити у повному обсязі необхідними речами, харчуванням, медичними препаратами. Вказав, що після складного перелому ноги у нього діагностовано низку серйозних захворювань, які потребують додаткових витрат. Уточнив, що частина пенсії - в середньому 1500,00грн., витрачається на оплату комунальних послуг, його дохід складає лише пенсія, яка не дозволяє забезпечити належне лікування, оздоровлення, харчування, проживання. Відповідач є його сином, працює неофіційно, але може надавати батьку допомогу. Тому позивач просить стягнути з відповідача на його користь аліменти у розмірі заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня звернення до суду. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою суду від 25.07.2025 провадження по справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не надав, із заявою із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не звертався. Ухвалою суду від 18.08.2025 до участі у справі залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог дружину позивача - [PERSON] та встановлено строк для надання третьою особою пояснень або відзиву. Від третьої особи [PERSON] відзиву або пояснень по справі не надходило. ІІІ. Позиції сторін. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав. Пояснив, що звернувся з даним позовом для отримання від сина матеріальної допомоги, оскільки має 3 групу інвалідності та слабке здоров`я. Вказав, що хоче, щоб син допомагав сплачувати за прожиття, оскільки позивач має мінімальну пенсію і йому необхідна допомога для придбання продуктів харчування, оплати газопостачання взимку, для придбання товарів, для куріння. Зазначив, що не має доходів, квитанції про сплату комунальних послуг є вдома. Уточнив, що має будинок, автомобіль ВАЗ 2107, 2 земельні паї, передані в оренду ТОВ «БЗК», за які орендна плата складає близько 15 тис. грн. на рік за 1 пай. Біля хати є 0,3 га городу, де вирощує картоплю та пшеницю для домашньої птиці. Позивач проживає з сином і дружиною, які свої доходи вносять до спільного бюджету для загального користування. Уточнив, що йому коштів не вистачає. Де знаходиться його медична картка точно не знає і вона може бути як вдома, так і у лікарні. У минулому році позивачу було нараховано субсидію. Вказав, що звертався до сина за матеріальною допомогою і той надавати таку допомогу не відмовляється, грошей не приносить, оскільки мало заробляє. Також позивач звертався до дружини для надання такої допомоги і та теж від надання допомоги не відмовилась. Вказав, що знає про наявність у відповідача встановлених судом аліментних платежів, однак він також потребує допомоги. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав. Вказав, що офіційно не працює, мало заробляє та буде шукати іншу роботу, для чого звертався до центру зайнятості населення. Має дитину, якій 1 рік та 1 місяць, дружина перебуває у декреті, разом з дружиною не проживає. Вказав, що рішенням суду з нього стягуються аліменти на утримання дитини та дружини, наявне виконавче провадження, у якому відповідач сплатив за 2 місяці. Пояснив, що питання допомоги батьку обговорювалось у сім`ї і він згоден надавати допомогу. Уточнив, що купує продукти, допомагає позивачу по господарству. Також вказав, що батько допомоги для придбання ліків не просив, при цьому приймає ліки від астми і в той же час палить цигарки. У судовому засіданні третя особа [PERSON] пояснила, що раніше відповідач - їх син жив у приймах, на даний час проживає разом з нею та позивачем. Вказала, що бюджет сім`ї є спільним, витрати на продукти та газопостачання сплачуються разом, було призначено субсидію, у подружжя буде пільга 75% на комунальні послуги. Уточнила, що позивач самостійно витрати за газопостачання не сплачує. Зазначила, що кошти на ліки залишаються. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи, що без дослідження доказів суд не в змозі встановити чи буде визнання позову відповідачем порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за необхідне відмовити у прийнятті визнання відповідачем позову та продовжує розгляд справи. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторонни посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити рішення. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Згідно копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 04.07.1987 Михайлівською сільською радою народних депутатів Драбівського району, [PERSON] народився [INFO] та його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії пенсійного посвідчення серія [NUMBER] , виданого 05.09.2024 Пенсійним фондом України, [PERSON] має пенсію по інвалідності, 3гр., загальне захворювання. Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, м. Черкаси, обласна МСЕК №1, серія 12ААА № 204667, [PERSON] має 3 групу інвалідності, встановлену безтерміново та йому протипоказані значні фізичні навантаження, тривала хода. Згідно довідки про доходи № 9800 4386 1118 8827 [PERSON] перебуває на обліку в ГУПФУ в Черкаській області, отримує пенсію по інвалідності та її розмір за січень - червень 2025 року склав 19252,00грн. Згідно Довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 103 від 29.07.2025 виконавчого комітету Драбівської селищної ради до складу сім`ї/зареєстрованих за адресою: [ADDRESS] , входять 3 особи: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Таким чином матеріалами справи достовірно підтверджено, що відповідач [PERSON] є повнолітнім сином позивача [PERSON] , який є особою пенсійного віку та має встановлену інвалідність третьої групи. Крім цього, достовірно підтверджено отримання позивачем доходів у виді пенсії по інвалідності та доходу від здачі в оренду земельних ділянок, наявність будинку, присадибної земельної ділянки та транспортного засобу. V.Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1ст. 16 ЦК України, ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). При цьому, належність доказів правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно зі ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними особами, зокрема, є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», діти зобов`язані піклуватися про батьків похилого віку, подавати їм допомогу і підтримку, в разі необхідності здійснювати догляд за ними. Таким чином, необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. У відповідності до ч.1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба у матеріальній допомозі. Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК). Тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Такі висновки викладено у Постанові Верховного Суду від 05.09.2019 р. у справі №212/1055/18-ц). Згідно з ч. 2 ст. 205 СК при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків. Таким чином, право на утримання від дочки, сина - мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач вказав що є непрацездатною особою, велику частину пенсії витрачає на оплату комунальних послуг та не в змозі забезпечити у повному обсязі необхідними речами, харчуванням, медичними препаратами і у зв`язку з захворюванням потребує додаткових витрат, єдиним видом доходу вказав пенсію. При цьому позивач не надав жодних доказів на підтвердження своїх витрат, зокрема, додаткових. Суд зазначає, що твердження про єдиний дохід позивача у виді пенсії спростовано як самим позивачем у судовому засіданні, так і третьою особою. Так, позивач ствердив, що має у власності будинок та присадибну земельну ділянку і транспортний засіб, отримує дохід від здачі в оренду 2-х земельних ділянок (паїв). Також, як вказав позивач, у минулому (2024 році) йому було призначено субсидію для сплати комунальних послуг. Також позивачем не доведено твердження про потребу у витратах на ліки та/або лікування. З матеріалів справи не вбачається, що позивач регулярно звертається за медичною допомогою, має серйозні захворювання та потребує додаткових витрат. Більше того, позивач навіть не знає, де перебуває його медична картка, що свідчить про нерегулярне та нечасте звернення за медичною допомогою. Також суд звертає увагу, що відповідачем заперечено факт звернення до нього позивача за матеріальною допомогою для придбання ліків і позивач це твердження не заперечив. Більше того, третя особа вказала, що сім`я має кошти на ліки, що також не спростовано позивачем. Також у судовому засіданні не доведено твердження позивача про його одноособові значні витрати на сплату комунальних послуг. Як сам позивач, так і присутня третя особа вказали, що всі витрати покриваються зі спільного бюджету сім`ї, до якого належать у тому числі доходи відповідача. Наявними доказами та у судовому засіданні сторонами підтверджено, що відповідач проживає разом з позивачем та приймає участь у витратах позивача, купує продукти харчування, допомагає по господарству та має спільний з позивачем бюджет, не відмовляється від обов`язку допомагати позивачу та утримувати його. Суд вважає, що позивач [PERSON] не довів належними та допустимими доказами факт потреби у матеріальній допомозі, що виключає можливість застосування частини першої статті 202 СК України та обов?язок відповідача утримувати свого непрацездатного батька. З матеріалів справи взагалі не вбачається наявності спору між сторонами з приводу виконанням відповідачем своїх обов`язків відносно позивача. Окрім того, суд звертає увагу, що рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 24.07.2025, справа № 692/787/25, на відповідача покладено обов`язок сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та її матері [PERSON] , у розмірі 1/4 та у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача [PERSON] відповідно. До надходження вказаного позову у позивача [PERSON] питання стягнення з повнолітнього відповідача аліментів не виникало, що в сукупності з встановленими у судовому засіданні обставинами свідчить про штучність даного позову та його спрямування на створення підстав для зменшення розміру аліментів на утримання дитини та/або дружини у майбутньому. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач не довів належними та допустимим доказами наявність підстав, на які він посилався, звертаючись до суду з позовними вимогами, а тому його позов до задоволення не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed