Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа [PERSON] , про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок невиконання рішення, в якому просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 252 157,00 грн та судові витрати у сумі 2 521,57 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що двокімнатна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 48,5 кв.м. на праві спільної сумісної власності належить їй, [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить. Зазначила, що відповідач чинить перешкоди їй у користуванні квартирою, у звязку з чим вона зверталась декілька разів до суду для захисту своїх прав. Позивач зазначила, що на даний час в провадженні Лозівського РВП ГУНП в Харківській області відкрито кримінальне провадження №12024221110001300 від 01.12.2024 року відносно Відповідача за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, досудове слідство по справі ще триває. Додала, що відповідач своїми протиправними вчинками, зокрема, злісним невиконанням вищевказаних рішень Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05.11.2020 та Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18.11.2022 року, якими його зобов?язано припинити чинити позивачу перешкоди у користуванні спільною квартирою створює для [PERSON] нестерпні умови життя, які мають негативний вплив як на її здоров?я, так і на її існування в цілому. У зв`язку з вище вказаним, позивач звернулася до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, надано час для подання заяв по суті. Заяв по суті не надходило. У звязку з розглядом справи в порядку спрощеного позовного провадження, виклик свідків не здійснювався. Зважаючи на вище викладене, суд вважає за можливе, відповідно до ст.279 ЦПК України, розглянути справу за наявними в матеріалах доказами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що двокімнатна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 48,5 кв.м., відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 15.08.2006 року, виданого Лозівською міською радою Харківської області згідно з розпорядженням міського голови від 15.08.2006 № 319/1, на праві спільної сумісної власності належить громадянам [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , в якій вони зареєстровані та спільно проживали до грудня 2019 року(а.с.12-14). Як вказала [PERSON] в позові, в зв?язку з погіршенням на початку 2018 року особистих стосунків між нею та відповідачем, вона була змушена в грудні 2019 року покинути дану квартиру. Позивач через те, що відповідач своїми діями чинив їй перешкоди в доступі та користуванні квартирою в березні 2020 року була змушена подати позов до Лозівського міськрайонного суду Харківської області з позовними вимогами до відповідача про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, поновлення порушеного права та вселення в квартиру. Заочним рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05.11.2020 року позов було задоволено(а.м.71-74). Постановою Харківського апеляційного суду від 30.03.2021 року рішення було залишено без змін(а.с.75-78). 15.07.2021 року вище вказане рішення суду було виконано шляхом вселення її до спільної квартири, про що свідчить копія акту державного виконавця від 15.07.2021 року(а.с.79). Позивач зазначила в позові, що виконання вказаного рішення суду було частковим, у звязку з чим, з метою захисту свого права власності позивачем подано до відповідача позов про встановлення порядку користування спільною квартирою та зобов?язання не чинити перешкоди у користуванні нею. 18.11.2022 року заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська встановлено порядок користування спільною квартирою, шляхом виділення [PERSON] у користування житлової кімнати площею 9,8 кв.м., а [PERSON] та його сину [PERSON] - житлової кімнати площею 19,2 кв.м. з балконом площею 1,8 кв.м. Інші приміщення: передпокій площею 6,5 кв.м., кухня площею 9,2 кв.м., санвузол площею 2,8 кв.м. - залишені за рішенням суду в спільному користуванні всіх співвласників(а.с.76-78). Разом з тим, позивач стверджує, що Відповідач в порушення прийнятого рішення суду, яке набрало законної сили, продовжує вчиняти протиправні умисні дії, що перешкоджають їй в доступі та користуванні до її власності та її речей. На даний час в провадженні Лозівського РВП ГУНП в Харківській області відкрито кримінальне провадження №12024221110001300 від 01.12.2024 року відносно Відповідача за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України(а.с.70). Відомості було внесено на підставі ухвали про внесення відомостей до ЄРДР, про що свідчить зазначене у витягу. Досудове слідство по справі ще триває. [PERSON] посилалась на те, що відповідач своїми протиправними вчинками, зокрема злісним невиконанням вищевказаних рішень Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05.11.2020 та Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18.11.2022 року, якими його зобов?язано припинити чинити позивачу перешкоди у користуванні спільною квартирою створює для [PERSON] нестерпні умови життя, які мають негативний вплив як на її здоров?я, так і на її існування в цілому. Позивачем до позову долучено копії медичної документації та чеків на оплату ліків(а.с.19-69). У зв`язку з вище вказаним, позивач звернулася до суду з вказаним позовом про стягнення з відповідача моральної шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно дост. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відшкодування моральної шкоди і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме ч. 1 ст. 23 ЦК України та Конституції України. Відповідно до статті 129-1 Конституції судове рішення є обов`язковим до виконання. Так, за змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. За змістом частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Вивчивши долучені до позову документи, суд виходить з того, що покладення ухвалою суду на уповноважену особу Лозівського РВП ГУНП в Харківській області обов`язку невідкладно внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, саме по собі не свідчить про невиконання рішення відповідачем, оскільки ще триває слідство за фактом вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, і вина особи не встановлена, що відповідно свідчить про відсутність підстав для відшкодування позивачу шкоди. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У разі, якщо вина відповідача буде встановлена судом, моральна шкода завдана унаслідок кримінального правопорушення, відповідно до статті 128 КПК України, може бути стягнута шляхом пред`явлення цивільного позову під час кримінального провадження до початку судового розгляду. Таким чином, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, що підтверджують невиконання відповідачем рішення суду, встановлення судовим рішенням факту вчинення [PERSON] кримінального правопорушення за ч.1 ст.382 КК України, завдання моральної шкоди позивачу, спричиненої такими діями відповідача, та доказів причинного зв`язку між протиправними діями та заявленою шкодою. Враховуючи вище вказане, зважаючи на відсутність належних та допустимих доказів, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню у зв`язку із недоведеністю. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі вище викладеного,

Outcome: dismissed