Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

16 січня 2024 року позивач [PERSON] через свого представника звернулась в суд із позовом до [PERSON] ( [PERSON] ), у якому просить ухвалити рішення про визначення місця проживання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , разом із нею як матір`ю. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони у шлюбі не перебували, мають спільну дитину [PERSON] . Дитина проживає з матір`ю [PERSON] в [ADDRESS] , та перебуває на повному її утриманні. Для дитини створені усі необхідні умови для проживання, розвитку та виховання. Дитина відвідує Хворостівський заклад дошкільної освіти. Відповідач проживає в Республіці Польща, дитиною не займається, розповсюджує неправдиві негативні відомості щодо позивача, намагається у будь-який спосіб здійснити таємне викрадення дитини з території України, позбавити можливості спілкування дитини з матір`ю. Сама ж дитина боїться батька, не бажає з ним спілкуватись, при його згадці у неї виникають душевні хвилювання, що пов`язано із її згадками під час перебування в Республіці Польща, де більше року батько її насильно утримував. Під час перебування у відповідача в Польщі дитина страждала, щодня плакала, сумувала за родиною, зазнала великого психологічного стресу. Відповідач жодного разу не реагував на стан дитини, продовжував маніпулювати за рахунок примусового утримання дитини, що негативно впливало на її розвиток і виховання. Погрози відповідача щодо намірів забрати дитину та його різного роду негативні висловлювання створюють реальну небезпеку для позивача та дитини. Оскільки батьки не можуть дійти згоди щодо визначення місця проживання дитини, дане питання має бути вирішене судом. Звернула увагу на те, що з моменту народження дитина проживала з матір`ю в Україні, відповідач лише до них періодично приїздив на декілька днів, при цьому не бажав, щоб дитина проживала разом із ним у Польщі. Лише в грудні 2020 року дитина вперше поїхала до батька в м.Варщаву. В подальшому за її нотаріальною згодою дитина неодноразово їздила до батька, однак у кожному випадку таке перебування супроводжувалось неналежним виконанням батьком своїх обов`язків, оскільки дитина була у занедбаному стані. Відповідач ніколи не повертав дитини в обумовлені строки. 11 січня 2022 року позивач надала відповідачу нотаріальну згоду на вивезення позивачем дитини з 15.01.2022 по 15.02.2022, однак в черговий раз вчасно дитину він не повернув. Позивач була вимушена приїхати до Польщі, щоб повернути дитину, однак відповідач дочку не віддавав. Дитина, перебуваючи в батька, постійно плакала, хотіла додому, сумувала за матір`ю, іншими членами родини, друзями, просила її забрати від батька. Відповідач не приділяв дитині уваги, оскільки весь час був зайнятий своїми особистими справами та друзями, крім цього, між ними існує мовний бар`єр. Дитина весь час перебувала в квартирі, майже не гуляла, не розвивалась, батько не займався навчанням дитини, не забезпечував дитині належного харчування та дитячого раціону. Позивач приїхала до м.Варшава та за погодженням батька і за вимогою дочки забрала її додому. Постійним місцем проживання дитини була і є Україна, де в дитини створені стійкі та усталені зв`язки з оточенням і звичним середовищем, немає мовного бар`єру, вона вільно спілкується з великою кількістю однолітків і читає українською мовою. Позивач приділяє дитині належну увагу, любить її, оберігає, між ними існує тісний емоційний зв`язок, вони люблять разом проводити час, розуміють один одного, жартують, спілкуються. Крім цього,\~07\~грудня 2023\~року [PERSON] \~звернулась до\~Ковельського міськрайонного\~суду Волинської\~області з\~позовом до [PERSON] \~( [PERSON] )\~про стягнення\~аліментів на\~утримання дочки [PERSON] .\~Зазначений позов\~надійшов за\~підсудністю до\~Любомльського районного\~суду Волинської\~області у відповідності до ст.ст.28, 31 ЦПК України. У позовній заяві представник позивача просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача на утримання малолітньої дитини [PERSON] аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 10000,00 гривень щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що дочка сторін фактично перебуває на повному утриманні позивача. Відповідач неналежно виконує свої батьківські обов`язки, прохання позивача про надання матеріальної допомоги в утриманні дочки ігнорує. Домовленостей щодо участі батька в матеріальному забезпеченні дитини між сторонами не досягнуто, що з урахуванням неприязних відносин, які склалися між сторони, спонукало позивача звернутися до суду із позовом про стягнення з відповідача аліментів. Відповідач є фізично здоровою та працездатною особою, має високий і регулярний дохід від неофіційного заробітку, неодружений, інших утриманців не має, тому спроможний сплачувати аліменти. Щомісячні витрати на утриманні дочки складають близько 20000,00 грн, тому з урахуванням принципу рівності батьківського обов`язку з відповідача підлягають стягненню аліменти в сумі 10000,00 грн на місяць. Ухвалою суду від 28 лютого 2024 року позовні заяви [PERSON] до [PERSON] ( [PERSON] ) про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини об`єднані в одне провадження. В судовому засіданні позивач та її представник заявлені позовні вимоги підтримали з наведених у позовах підстав та просили їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні по суті заявлених позовних вимог зазначив, що достатньою для утримання дочки сумою аліментів буде 30 євро на місяць. Висловився за допущення судом порушень його процесуальних прав, що полягає у нездійсненні викликів на його поштову адресу в Республіці Польща. Крім цього, вважає незаконним висновок органу опіки та піклування, оскільки на засідання цього органу він не викликався, а мати позивача знайома з посадовими особами цього органу, що свідчить про необ`єктивність наданого суду висновку. Представник третьої особи виконавчого комітету Вишнівської сільської ради підтримала висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору в частині визначення місця проживання дитини. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва серії [NUMBER] . У шлюбі сторони не перебували. Позивач [PERSON] є громадянкою України, 15 січня 2020 року уклала шлюб із громадянином ФРН [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва серії [NUMBER] . Відповідач [PERSON] ( [PERSON] ) є громадянином Республіки Франція, що підтверджується його паспортним документом, проживає в Республіці Польща за адресою: [ADDRESS] . Малолітня [PERSON] Селена народилася в місті Ковель (Україна), від народження є громадянкою України, а також має громадянство Республіки Франції, проживає разом з матір`ю в [ADDRESS] , де також у встановленому порядку зареєстрована, що доводиться витягами з реєстру територіальної громади. Позивач надавала відповідачу дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон до Республіки Польща на період з 15.01.2022 по 15.02.2022, що підтверджується копією її нотаріально посвідченої заяви від 11.01.2022. На підставі цього дозволу відповідач вивіз дитини до Польщі, де вона перебувала разом із ним до 19 липня 2023 року, після чого позивач забрала дитину додому в Україну. Актом № 240 від 03.08.2023 обстеження умов проживання малолітньої [PERSON] по [ADDRESS] стверджено, що дитина проживає з матір`ю, бабусею та дідусем, має власне спальне місце для сну та відпочинку; одяг, взуття відповідає віку та сезонів, у наявності багато іграшок, ігор для розвитку та навчання. Дитина забезпечена усім необхідним, в родині панують дружні відносини, довіра. Рішенням виконавчого комітету Вишнівської сільської ради від 29 серпня 2023 року № 9/6 затверджено висновок органу опіки та піклування цієї сільської ради про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] з матір`ю [PERSON] . Орган опіки та піклування дійшов висновку, що проживання малолітньої [PERSON] з матір`ю відповідає інтересам дитини. Із довідки ТОВ «Автоауді» від 22.11.2023 №1 вбачається, що позивач працює на даному товаристві на посаді підсобного робітника. З довідки Хворостівського закладу дошкільної освіти від 13.10.2023 № 5 вбачається, що станом на цю дату малолітня [PERSON] відвідувала зазначений дошкільний заклад. Зі змісту повідомлення директора Хворостівського закладу дошкільного освіти від 15.03.2024 №6, адресованого завідувачу сектору «Служба у справах дітей» Вишнівської сільської ради, слідує, що 09 лютого 2024 року [PERSON] увірвався в дитячий садок, де на той момент діти перебували на тихій годині, і силоміць намагався викрасти малолітню Луїзу, схопивши її з ліжечка, спробував покинути дитячий заклад, відштовхуючи усіх на своєму шляху, проте співробітники вчасно зреагували і встигли закрити усі двері. Лєру Гілдас нецензурно лаявся в адресу співробітників дитсадка, простягав до них руки, тому змушені були зателефонувати до матері дитини та на лінію поліції «102». В ході розмови з`ясували, що [PERSON] хоче забрати дитину до Польщі у м.Варшава. По прибуттю матері дитини [PERSON] вдалося його вговорити відпустити дитину, проте після цього він наніс [PERSON] удар в область голови та дізнавшись про прибуття поліції відразу покинув заклад. Після цих подій у [PERSON] змінився емоційний стан, вона стала дуже тривожною, на кожний незрозумілий шорох вона підривається і оглядається, а коли у дитячий садок приходять люди, намагається на деякий час заховатись, щоб побачити на власні очі хто прийшов. У спілкуванні дитина, зі страхом в очах, каже, що боїться, що по неї прийде і забере [PERSON] (так вона називає свого біологічного батька). В травні 2024 року [PERSON] ( [PERSON] ) звернувся до Любомльського районного суду із позовом до [PERSON] , у якому просив визнати незаконним утримання [PERSON] на території України малолітньої [PERSON] і повернути дитину до місця постійного проживання в Республіку Польща. Рішенням суду від 07.10.2024 в справі № 163/1206/24, залишеним без змін постановою Волинського апеляційного суду від 10.12.2024, у задоволенні позову [PERSON] ( [PERSON] ) відмовлено. За результатами\~спостереження та\~обстеження малолітньої [PERSON] психологом [PERSON] виявлено ряд особливостей переживання дівчинкою сімейної ситуації: 1. Причиною занепокоєння дитини є сімейні відносини, що її біологічний батько може її забрати від мами. 2. Мама дуже близька і значуща людина, дівчинка багато в чому копіює поведінку матері. 3. Дитина хоче дистанціюватись від батька. Проведене спостереження дає підстави стверджувати, що контакт дитини з батьком є вкрай небажаним та наносить шкоду її розвитку, вихованню та правильному будуванню життєвих цінностей. Дитині потрібно забезпечити розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі; створити найкращі умови для морального, духовного та фізичного розвитку; сприяти забезпеченню її благополучного життя та щасливого дитинства. Рекомендовано забезпечити обмеження (відсутність) контакту дитини з батьком до досягненню нею повноліття, що дасть можливість дитині нормально розвиватись до стабільного дорослого стану, коли вона зможе приймати рішення самостійно та бути невразливою при можливому контакті з батьком, при самостійному прийнятті рішення щодо спілкування з ним (лист КНП «Любомльське територіальне медичне об`єднання» Любомльської міської ради» від 04.03.2025 № 195). Досліджені в\~справі докази\~беззаперечно свідчать\~про існування\~між сторонами\~спору щодо\~визначення місця\~проживання їх\~спільної малолітньої\~дочки [PERSON] . Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, зазначав, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року, заява N 31111/04, вказано, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. У постанові Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі № 404/9387/21 (провадження № 61-13425св23) вказано, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема: обстеження умов проживання; характеристики психоемоційного стану дитини; поведінки батьків стосовно дитини; висновок органу опіки та піклування (постанова Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17). Із досліджених\~по справі\~доказів встановлено,\~що малолітня [PERSON] від народження по даний час проживає з матір`ю позивачем [PERSON] . Проживання дитини з батьком в Республіці Польща з 15.01.2022 по 19.07.2023 було тимчасовим і в першу чергу обумовленим повномасштабним вторгненням російської федерації 24.02.2022 на територію України і введенням в державі воєнного стану, що є загальновідомим фактом. Рішенням Любомльського районного суду від 07.10.2024 в справі № 163/1206/24, підтвердженим постановою Волинського апеляційного суду від 10.12.2024, встановлено, що перебуваючи у Республіці Польща, дитина не набула нового звичайного для себе та постійного місця проживання у цій країні. Між сторонами склалися вкрай неприязні та конфліктні стосунки, спори між ними виникають саме з приводу місця проживання та виховання дитини, тому з огляду на вищенаведені законодавчі приписи, норми міжнародного права та правові позиції першочерговому врахуванню підлягаю інтереси дитини, які мають перевагу над інтересами батьків. Досліджені докази дають достатні та обґрунтовані підстави вважати, що за місцем проживання з матір`ю для дитини створені належні матеріально-побутові умови, вона забезпечена усім необхідним для розвитку і навчання, в родині панують дружні відносини та довіра, вона відвідує навчальний заклад, має сталі сімейні зв`язки, оточена опікою та любов`ю не лише зі сторони матері, а й дідуся та бабусі (батьки матері). У дитини уже сформувалось своє соціальне оточення, друзі, інтереси, вона повністю адаптована за своїм місцем проживання з матір`ю. Вочевидь такого середовища батько дитини не забезпечить. Суду не надано доказів того, що дитина має друзів в Республіці Польща, з ким, окрім батька, буде спілкуватися, проводитиме дозвілля тощо. При цьому суд зважує й на те, що зміна місця проживання дитини може негативно вплинути на її психоемоційний стан у новому, незвичному для неї середовищі. Орган опіки та піклування у відповідності до ст.19 СК України надав висновок про доцільність проживання дитини разом з матір`ю. Підстав не приймати до уваги зазначений висновок суд не вбачає. Відповідач у встановленому порядку висновок не оскаржував, тому вважати його незаконним відсутні підстави. Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні пояснила, що на засідання для розгляду питання місця проживання дочки сторін відповідач викликався через засоби мобільного зв`язку, а саме мобільний додаток «Telegram», листом на англійській мові. Доводи відповідача щодо фактичної упередженості органу опіки та піклування представник вважає надуманими, сама ж вона вперше побачила позивача в суді під час розгляду справи. Висновку органу опіки та піклування відповідач не спростував та жодного доказу про обставини, які б свідчили на його користь щодо визначення місця проживання дитини разом із ним, суду не надав. Відповідач не надав доказів про своє соціальне середовище, умови проживання, місце роботи тощо. Крім цього суд зважує на висновок психолога, який беззаперечно свідчить про прихильність дитини до матері і в той же час про її бажання дистанціюватись від батька. Тому, виходячи із обставин цієї справи та враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини та забезпечити доброзичливе спілкування дитини з обома батьками, суд дійшов висновку, що визначення місця проживання малолітньої дитини сторін з матір`ю [PERSON] буде відповідати якнайкращим інтересам дитини та сприятиме повноцінному вихованню та розвитку. Таким чином, позов про визначення місця проживання дитини з матір`ю є підставним та підлягає повному задоволенню. Стосовно позовних про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини суд враховує наступні законодавчі норми. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (ч.2 ст.181 СК України). Частина 3 статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України). У частині 1 статті 182 СК України визначено перелік обставин, які враховуються при визначенні розміру аліментів. Водночас частина 2 статті 182 СК України передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частина 3 статті 182 СК України передбачає, що суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Взаємної згоди щодо утримання малолітньої дочки сторони не досягли, а відтак на її утримання підлягають стягненню аліменти з відповідача, як з батька, який проживає окремо від дитини. Вирішуючи питання про розмір аліментів, який належить стягувати з відповідача, суд враховує передбачені ч.1 ст.182 СК України обставини, а також визначений законодавством прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Станом на дату розгляду справи дочці сторін [PERSON] Селені виповнилось повних 7 років. Згідно із Законом України "Про Державний бюджет на 2025 рік" розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до від 6 до 18 років з 1 січня 2025 року становить 3196 гривень. Заявлений у позові розмір аліментів в сумі 10000,00 гривень вищий від мінімального та рекомендованого, тому вимагає від позивача доведення наявності у відповідача витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких ним не доведено джерела походження коштів для їх оплати. Обґрунтовуючи такий розмір аліментів позивач акцентує на тому, що відповідач є здоровою працездатною особою, отримує високий дохід, інших утриманців не має. Проте самі по собі такі доводи позивача не підтверджують наявності у відповідача достатнього доходу для так і в рекомендованому розмірі. Разом із цим суд також враховує вимоги ч.2 ст.182 СК України, яка регламентує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Проте, всупереч цієї норми позивач, заявляючи розмір аліментів на рівні 10000,00 грн, не навела жодного належного обґрунтування та не надала підтверджуючих доказів у необхідності здійснення стягнення аліментів у такому розмірі. Крім цього суд враховує те, що малолітня дочка сторін проживає разом з матір`ю, а тому основний тягар по її утриманню, що включає в себе також незаплановані (непередбачувані) витрати, лежать саме на позивачу. Адже утримання дітей не зводиться виключно до суми стягуваних аліментів із платника. Це поняття є набагато ширшим, як у моральному, так і в матеріальному аспекті. Виходячи із вище наведеного, а також засад справедливості, добросовісності та розумності суд вважає необхідним стягувати з відповідача аліменти в розмірі 3000,00 гривень. Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину за рішенням суду присуджуються від дня пред`явлення позову. Також суд вважає за необхідне зазначити про безпідставність тверджень відповідача про порушення його процесуальних прав. Так, на стадії підготовчого провадження відповідач користувався послугами адвоката Максимчука Ю.П., який здійснював представництво його прав та інтересів. Після розірвання договору із адвокатом відповідач у письмовому вигляді надав суду адресу своєї електронної пошти для надіслання йому судових повідомлень та інших документів. На цю електронну адресу суд в подальшому надсилав усі повідомлення та процесуальні рішення, а також роз`яснення щодо порядку залучення перекладача. В усі призначенні судові засідання відповідно до надісланих відповідачу на електронну адресу повідомлень відповідач з`являвся, проте без перекладача. Належить зазначити, що визначальним у цивільному процесі є не процедурні питання, а забезпечення учасникам справи реалізацію їх процесуальних прав. У даному випадку відповідач був обізнаний із перебуванням на розгляді суду судового провадження щодо нього, приймав безпосередню участь у його розгляді в судових засіданнях, тому жодних порушень його прав, передбачених ст.43 ЦПК України, не вбачається. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України за вимогою про визначення місця проживання дитини сплачений позивачем судовий збір слід стягнути з відповідача, а за вимогою про стягнення аліментів судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави пропорційно до задоволених вимог із розрахунку задоволення 30,00 % таких вимог.

Outcome: partial