Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-11 00:00:00

09.09.2025 року до суду звернулась [PERSON] з заявою про видачу обмежувального припису. В заяві заявник посилається на те, що у період з 28 жовтня 1994 року і до 17 липня 2014 року вона [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Однак, через систематичні прояви домашнього насильства відносно неї їх подружне життя не склалось. Ще в далекому 2018 році [PERSON] почав її ображати, морально тиснути, знущатись психологічно, погрожувати фізичною розправою. Домашнє насильство з боку [PERSON] має систематичний характер, що унеможливлює нормальне життя заявника. Починаючи з 2018 року їх життя стало нестерпним: Заінтересована особа почав систематично проявляти стосовно неї безпідставну агресію, цькувати, погрожувати, психологічно тиснути; виражатися на її адресу нецензурною лайкою; між нами виникають численні сварки, що породжували психологічне насильство. Сторони маємо повнолітнього сина, який неодноразово був свідком їх сварок. 17 травня 2021 року Вільнянським районним судом Запорізької області у справі №314/1994/21 було видано обмежувальний припис відносно кривдника, тобто, заінтересованої особи, строком на 6 місяців з 17.05.2021 року до 17.11.2021 року, заборонено перебувати в місці спільного проживання (перебування); наближатися ближче ніж на 50 метрів до місця проживання (перебування); переслідувати заявника та у будь-який спосіб спілкуватися. \~ \~ \~ \~Постановою Вільнянського районного суду Запорізької області від 22.06.2021 у справі №314/2190/21 Заінтересовану особу було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. ст. 173-2 КУпАП. \~ \~ \~ \~Вироком Вільнянського районного суду Запорізької області у справі №314/4386/21 від 05.10.2021 Заінтересовану особу було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190-1 КК України. \~ \~ \~ \~Постановою Вільнянського районного суду Запорізької області від 09.02.2024 у справі №314/175/24 Заінтересовану особу було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. \~ \~ \~ \~Постановою Вільнянського районного суду Запорізької області від 24.06.2025 у справі №314/2415/25 Заінтересовану особу було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Окрім цього, даною постановою Заінтересовану особу, тобто, кривдника направлено до Павлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області на проходження програми для кривдників, передбаченої Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» строком на 3 (три) місяці. \~ \~ \~ \~03.09.2025 працівниками Національної поліції України винесено черговий терміновий заборонний припис серія АА №412344 стосовно кривдника, [PERSON] , [INFO] . \~ \~ \~ \~Вже о 04 годині ранку 04.09.2025 працівниками Національної України складено протокол №680092, що Заінтересована особа порушила терміновий заборонний припис від 03.09.2025 та притягнуто до адміністративної відповідальності за це. \~ \~ \~ \~Крім того, станом на дату подачі цієї заяви в провадженні Вільнянського районного суду Запорізької області перебувають на розгляді справи №314/3779/25 та №314/3780/25 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, що передбачена ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Проте, ані наявність заяв про вчинення адміністративних правопорушень, що пов`язані з домашнім насильством, ані наявність протоколів про адміністративні правопорушення, що передбачені ст. 173-2 КУпАП, ані наявність термінових заборонних приписів, що пов`язані із вчиненням домашнього насильства, ані ймовірність настання відповідальності за вчинені правопорушення, не впливають належним чином на Заінтересовану особу та не сприяють припиненню проявів домашнього насильства різних форм щодо мене, Заявниці. Так, Заінтересована особа, продовжує проявляти безпідставні прояви агресії щодо мене, Заявниці та продовжує вчиняти психологічне насильство по відношенню до мене. Отже, всі вищевказані дії щодо Заявниці мають ознаки домашнього насильства різних форм, в зв`язку з чим вона і звернулася з даною заявою до суду. В судовому засіданні заявниця підтвердила доводи наведені в заяві, та просило її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] , належним чином повідомлений про розгляд даної заяви в суді, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив. Враховуючи скорочені строки розгляду справи та враховуючи ризики щодо його уповільнення й можливих негативних наслідків для безпеки особи, є за можливе розглянути справу за відсутності [PERSON] . Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини й відповідні їм правовідносини. Сторонам по справі належить на праві спільної сумісної власності житловий будинок за [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] , за адресою [ADDRESS] , систематично, умисно вчиняє відносно колишньої дружини [PERSON] , [INFO] , домашнє насильство, що полягає у словесних образах по відношенню до потерпілої, погрозами фізичної розправи, також завдав фізичного болю, через це заявник постійно відчуває страх та моральний тиск з боку колишнього чоловіка. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно статті 26 Закону України про протидію домашньому насильству на кривдника може бути покладено один із заходів тимчасового обмеження у тому числі усунення перешкод у користуванні майном. Відповідно до ст. 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Аналіз норм ст. 47 Конституції України, ст. 9 ЖК України, ст. 311 ЦК України, свідчить, що право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи. Наприклад шляхом виселення особи яка незаконно проживає у будинку, шляхом вселення особи якій незаконно створюються перешкоди (через зміни замків, створення інших перешкод, тощо), шляхом демонтування майна яке перешкоджає користуванню власником тощо, разом з тим таких обставин перешкоджання позивачем не доведено, як вбачається з заяви кривдник не проживає в будинку й вищезазначених перешкод не вчиняє, само ж по собі самовільне тимчасове знаходження в будинку, хуліганські дії та протиправне псування майна не вимагають в даному випадку цивільного примусу суду без визначення конкретних перешкод та заходів для усунення таких перешкод у користуванні майном (вселення, виселення, демонтування, тощо), наприклад самовільне тимчасове перебування в будинку усувається шляхом самостійної зміни замків власником будинку, незаконне ж проникнення до житла карається кримінальним законом, хуліганські дії в залежності від обставин є підставою для адміністративної чи кримінальної відповідальності, з урахуванням чого в частині усунення перешкод вимоги є недоведеними, тому необхідно у заяві в цій частині відмовити. Таким чином відповідно до ч.1 п.7ст.1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Суд, оцінивши ризики вірогідності продовження [PERSON] вчинення домашнього насильства щодо заявниці, враховуючи неодноразове притягнення судом до відповідальності [PERSON] за ч.1,2 ст. 173-2 КУпАП, приймає рішення про часткове задоволення заяви, а саме тимчасове обмеження його прав та покладення обов`язків на [PERSON] як на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямованих на забезпечення безпеки заявника як постраждалої особи від домашнього насильства шляхом визначеного у прохальній частині заяви про видачу обмежувального припису . Судові витрати відносяться на рахунок держави.

Outcome: partial