Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-11 00:00:00

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернувся Орган опіки та піклування Золотоніської міської ради в інтересах малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , з позовом до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей, сім`ї молоді та спорту виконавчого комітету Золотоніської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позову зазначено, що відповідач є батьком малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , яка має статус дитини позбавленої батьківського піклування на підставі рішення виконавчого комітету Золотоніської міської ради від 08.11.2023 №495. Відповідно до рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 05.10.2023 у справі №695/3507/23, малолітня дитина: [PERSON] , [INFO] , відібрана від батьків [PERSON] та [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав. Рішенням виконавчого комітету Золотоніської міської ради від 14.11.2023 №502 малолітня дитина: [PERSON] , [INFO] , влаштована на виховання та спільне проживання до прийомної сім`ї. Відносно матері дитини - [PERSON] на підставі ухвали слідчого судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області обрано запобіжний захід у вигляді тримання від вартою. З 14.11.2023 і станом на день звернення з цим позовом до суду малолітня дитина: [PERSON] , [INFO] , проживає у прийомній сім?ї [PERSON] , де забезпечена належними умовами для проживання, навчання та розвитку. У своїх письмових поясненнях прийомний батько дитини - [PERSON] від 27.05.2025 стверджує, що за час перебування дитини у прийомній сім`ї з листопада 2023 року біологічний батько дитини - [PERSON] не телефонував, та не відвідував дитину, не цікавився її навчанням та вихованням, не надавав матеріальної допомоги. Дитина взагалі не згадує про батька. Під час бесіди з працівниками служби у справах дітей, сім?ї, молоді та спорту малолітня дитина: [PERSON] , [INFO] , пояснила, що свого біологічного батька, [PERSON] вона не знає і ніколи не бачила у своєму житті. З часу відібрання дитини, її батько [PERSON] до служби у справах дітей, сім?ї, молоді та спорту, Органу опіки та піклування Золотоніської міської ради та суду із заявами про повернення дитини не звертався. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини, яке відбулось 12.06.2025 [PERSON] вказав, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки та не має намірів спілкуватися з дитиною та приймати участі у її вихованні. Згідно з висновком Органу опіки та піклування Золотоніської міської ради від 18.06.2025 є доцільним позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки: [PERSON] , [INFO] . З огляду на викладене Орган опіки та піклування Золотоніської міської ради звернувся з даним позовом до суду. Ухвалою суду від 16.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання з розгляду даної справи на 12 год 00 хв 11.08.2025. У підготовче засідання прибули представники Органу опіки та піклування Золотоніської міської ради та Служби у справах дітей, сім`ї молоді та спорту виконавчого комітету Золотоніської міської ради, які наполягали на задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у позовній заяві. Також у підготовче засідання прибув відповідач, який визнав позовні вимоги повністю та не заперечував проти задоволення позову. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.1,2 ст.200 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. Згідно з ч.4,5 ст.200 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Вирішуючи питання щодо прийняття визнання позову відповідачем, заявлене ним усно у підготовчому засіданні, суд зауважує обставини, на які посилався відповідач, що унеможливили виникнення у нього почуття батьківської любові та відповідальності відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та його упевненість у неможливості виникнення таких почуттів у майбутньому. Відтак враховуючи підстави та предмет спору, та беручи до уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом встановлено відсутність правових підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову. Заслухавши пояснення представників Органу опіки та піклування Золотоніської міської ради, Служби у справах дітей, сім`ї молоді та спорту виконавчого комітету Золотоніської міської ради та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості і достовірності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, суд зазначає про таке. З матеріалів справи судом встановлено та визнається сторонами, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] від 08.12.2022, виданим Золотоніським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). Відповідно до рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 05.10.2023 у справі №695/3507/23, малолітня дитина: [PERSON] , [INFO] , відібрана від батьків [PERSON] та [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав. На підставі рішення виконавчого комітету Золотоніської міської ради від 08.11.2023 №495 малолітній дитині [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини позбавленої батьківського піклування. Рішенням виконавчого комітету Золотоніської міської ради від 14.11.2023 №502 малолітня дитина: [PERSON] , [INFO] , влаштована на виховання та спільне проживання до прийомної сім?ї [PERSON] . Вироком Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 28.08.2025 у справі № 695/666/25 матір дитини [PERSON] визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 350, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 162 КК України і призначено їй покарання за ч. 2 ст. 350 КК України у виді 3 років позбавлення волі, за ч. 4 ст. 296 КК України у виді 4 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 162 КК України у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначено остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим та остаточно призначено [PERSON] покарання у виді 4 років позбавлення волі зі штрафом у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. На підставі ч. 3 ст. 72 КК України основне покарання призначене [PERSON] за ч. 1 ст. 162 КК України у виді штрафу ухвалено виконувати самостійно. Початок строку відбування покарання у виді позбавлення волі [PERSON] ухвалено рахувати з моменту набрання вироком законної сили. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано [PERSON] у строк відбуття покарання строк її попереднього ув`язнення з моменту її затримання, тобто з 26 січня 2025 року до дня набрання даним вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Захід забезпечення кримінального провадження щодо обвинуваченої [PERSON] застосований у вигляді тримання під вартою - залишено до набрання вироком законної сили. Станом на день вирішення даної цивільної справи судом вирок Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 28.08.2025 у справі № 695/666/25 не набрав законної сили. Згідно з характеристикою виданою Благодатнівською ЗОШ І-ІІІ ступенів ім. Г.П. Берези, [PERSON] за місцем навчання характеризується позитивно, бере активну участь у громадському житті класу та школи, відповідально ставиться до виконання обов`язків, товариська, толерантна, здатна до емпатії, відкрита до спілкування з однолітками, доброзичлива, позитивно сприймає оточуючих. Вміє самостійно приймати рішення. Опікуни відповідально ставляться до виховання дитини, регулярно відвідують школу, беруть активу участь у житті класу. Відповідно до акта про безучасть батька у вихованні та навчанні дитини від 04.06.2025 складеними працівниками та вчителями Благодатнівської ЗОШ І-ІІІ ступенів ім. Г.П. Берези, на основі обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] комісія встановила, що дитина проживає у прийомній сім?ї [PERSON] та [PERSON] . Дитина забезпечена належними умовами для проживання та навчання. Прийомні батьки у достатній мірі забезпечують дитину усім необхідним, цікавляться успіхами дитини у навчанні, постійно відвідують батьківські збори, беруть активну участь у роботі батьківського комітету класу, в якому навчається дитина. Рідний батько [PERSON] з дитиною не проживає. Живе окремо. Участі у навчанні та вихованні своєї доньки не бере. У своїх письмових поясненнях від 27.05.2025 прийомний батько дитини - [PERSON] від 27.05.2025 стверджує, що за час перебування дитини у прийомній сім?ї з листопада 2023 року біологічний батько дитини - [PERSON] жодного разу не телефонував, та не відвідував дитину, не цікавився її навчанням та вихованням, не надавав матеріальної допомоги. Дитина взагалі не згадує про батька. Під час бесіди з працівниками служби у справах дітей, сім?ї, молоді та спорту 10.06.2025 малолітня дитина: [PERSON] , [INFO] , пояснила, що про свого біологічного батька [PERSON] вона нічого не знає, ніколи його не бачила і взагалі не знає як він виглядає. Згідно з Висновком органу опіки та піклування Золотоніської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] на засідання комісії з питань захисту прав дитини, яке відбулось 12.06.2025 був запрошений [PERSON] , який пояснив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки, він не має намірів спілкуватися з дитиною та приймати участі у її вихованні. На підставі викладеного вище, в інтересах малолітньої дитини орган опіки та піклування Золотоніської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно із частинами другою, третьою статті 150 СК України, які кореспондуються з положеннями абзацу першого статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. При вирішенні даної справи, суд виходить з того, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (пункти 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Верховний Суд у постанові від 06.05.2020 у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) вказав, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). […] Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини. Згідно з правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 26.01.2022 у справі № 203/3505/19 відсутність протягом тривалого часу піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; незабезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що надалі може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову частину виховання; недостатнє спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; несприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі є підставами для позбавлення батьків/одного з батьків батьківських прав. Згідно з Висновком органу опіки та піклування Золотоніської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] на засідання комісії з питань захисту прав дитини, яке відбулось 12.06.2025 був запрошений [PERSON] , який пояснив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки, він не має намірів спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні. На підставі викладеного вище, в інтересах малолітньої дитини орган опіки та піклування Золотоніської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Приймаючи до уваги те, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а саме: виховання та матеріального утримання, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не спілкується з донькою, не виявляє інтересу до внутрішнього світу, не створює умов для отримання освіти тощо, та беручи до уваги визнання відповідачем позову, суд вважає вимоги Органу опіки та піклування Золотоніської міської ради про позбавлення батьківських прав доведеними та такими, що ґрунтуються на вимогах закону, а тому є законні підстави для їх задоволення. Суд зауважує, що позбавлення батьківських прав належить розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Згідно з ч. 1 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Частиною другою ст. 166 СК України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду (ч. 3 ст. 166 СК України). Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку згідно з ч. 2 ст. 182 СК України. Статтею 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно з ч. 1 ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти, на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Частиною першою статті 430 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання судових рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. У такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч.4 ст.169 Сімейного кодексу України). Таким чином, на підставі викладеного вище,

Outcome: approved