Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-16 00:00:00

Представник позивача Дудченко К.В. через «Електронний суд» звернулася з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 25.05.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] , було укладено договір № 3697930 про надання коштів на умовах споживчого кредиту в електронній формі за допомогою ІТС товариства, доступ до якого забезпечується клієнту через веб-сайт або мобільний додаток та підписаний відповідачем електронним підписом, що відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора. На умовах договору, ТОВ «Лінеура Україна» надає кошти клієнту у безготівковій формі шляхом перерахування за реквізитами платіжної картки клієнта у сумі 20000,00 грн, строком на 360 днів, на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, визначені договором. 21.02.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Кредит Капітал», як фактором було укладено договір факторингу № 21/02/2024, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 3697930 від 25.05.2023 року. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість, яка складає 124400,00 грн, з яких: 20000,00 грн\~сума заборгованості за основним боргом (тілом кредиту); 104400,00 грн заборгованість за відсотками. Просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 3697930 від 25.05.2023 року у розмірі 124400,00 грн, та судові витрати. Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає, оскільки відсутні докази щодо перерахування кредитних коштів на карту відповідача, відсутні докази від банківської установи про рух коштів за його банківською карткою, розрахунок оформлений не належним чином. Доказів, що ним була прийнята пропозиція укласти договір та його підписання в електронному вигляді не надано, тому підстави для стягнення з нього заборгованості відсутні. Крім того, розмір відсотків є завищеним та не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементом загального конституційного принципу верховного права. Вважає, що належить зменшити розмір відсотків до розміру 10000,00 грн, що складає 50% від суми заборгованості по кредиту, що буде справедливо. Просить відмовити повністю у задоволенні позовних вимог. Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування зазначає, що кредитний договір між сторонами було укладено відповідно до норм чинного законодавства в електронній формі, та підписаний електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, що підтверджується довідкою про ідентифікацію та є належним та допустимим доказом укладення між сторонами правочину. Відповідач був ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, виходячи із обраних умов кредитування, тому його твердження щодо незнання та непоінформованість є безпідставними. При укладенні договору відповідачу був наданий графік платежів, який відображає актуальні відомості щодо погашення заборгованості. Представник позивача у судове засідання не з`явився, але в матеріалах справи є письмова заява в якій просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та розглядати справу за відсутності представника, не заперечує проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належними чином. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25 травня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] в електронному вигляді укладено договір № 3697930 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Договір підписано відповідачем електронним підписом Х106 25.05.2023 о 07:56:36. Відповідно до п.1.1 укладеного Договору, укладення цього Договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через Веб-сайт або мобільний додаток «Credit7». Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в Особистий кабінет, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного договору клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до Особистого кабінету. Відповідно до п.1.2, 1.3, 2.1 укладеного Договору, відповідач отримав грошові кошти у розмірі 20000,00 грн, строком на 360 днів, шляхом переказу коштів на платіжну картку № [NUMBER] . Періодичність платежів зі сплати відсотків кожні 30 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Графік платежів), що є Додатком №1 до цього договору (п.1.3 Договору). До кредитного договору додано паспорт споживчого кредиту, який підписано відповідачем електронним підписом Х10625.05.2023 о 07:55:09 та таблиц яобчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, який підписано відповідачем електронним підписом, та анкету опитвальник клієнта. Згідно п. 1.4.1. стандартна процентна ставка становить 2,00% в день та застосовується в межах всього строку кредиту. Згідно п.1.5.1 стандартна ставка за весь строк кредиту 30341,06% річних. Згідно довідки ТОВ «ФК «Універсальні платіжні рішення» ТОВ УПР» від 22.02.2024 року, 25.05.2023 07:58:06 успішно були перераховані кошти у сумі 20070,00 грн на платіжну картку № [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 242360540. Згідно довідки про ідентифікацію\~\~ [PERSON] , з яким укладено договір № 3697930 від 25.05.2023року, ідентифікована ТОВ «Лінеура Україна». Акцепт договору позичальником здійснено підписанням аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора: одноразовий ідентифікатор\~Х106, час відправки ідентифікатора позичальнику \~25.05.2023 о 07:55 год., номер телефону, на який було відправлено ідентифікатор\~380955125071. Відповідно до довідки АТ «ПУМБ» від 24.07.2025 року, платіжну картку [NUMBER] емітовано на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) до рахунку № [NUMBER] , на яку 25.05.2023 року зараховано грошові кошти у сумі 20000,00 грн через сервіс іншого банку (банк еквайер«JSCSENSEBANK»). 21 лютого 2024 року між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та ТОВ «Лінеура Україна» було укладено договір факторингу №21/02/2024, у відповідності до якого первісний кредитор відступив позивачу право вимоги до відповідача коштів, право на одержання яких належить первісному кредитору. Відповідно до Витягу з реєстру боржників до договору факторингу №21/02/2024 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача за договором № 3697930 від 25.05.2023 року в сумі 124400,00 грн. 10 жовтня 2024 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було надіслано відповідачу письмову вимогу про необхідність усунення порушення виконання зобов`язання, однак у встановлений строк заборгованість відповідачем погашена не була. Згідно розрахунку заборгованості за договором № 3697930 від 25.05.2023 року, у відповідача станом на 21.02.2024 року виникла заборгованість у розмірі 124400,00 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 20000,00 грн, заборгованості по відсоткам у розмірі 104400,00 грн. У відповідності до ст.2\~ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст.\~12,\~13 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Згідно\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до частин першої, другої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок\~\~передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1\~ст. 525 ЦК України\~встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом статей 626,628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частина 1 статті 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048\~ЦК України). Частиною другою статті 1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом ст.1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмі процентів, ї розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Із прийняттям\~Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У\~статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6\~статті 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12статті 11 Закону № 675-VIII). За змістом статті 12Закону України «Про електронну комерцію»,\~якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За Договором № 3697930 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 25.05.2023 року зазначено, що підписанням цього договору клієнт підтверджує що, ознайомився на сайті з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, вивчив договір та правила надання грошових коштів у позику. Договір укладено дистанційно в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття пропозиції, а також підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги аконодавства про захист прав споживачів. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України). Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні\~проти Франції», заява № 17862/91,\~§ 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W.\~до Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36). В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції Україниі повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до\~ч.\~4\~ст. 42 Конституції України\~держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою\~статті 1 ЦК України\~цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у\~статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч. 1ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України\~вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг (ч.1ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Згідно з\~п.22\~ч.1\~статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42\~Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та\~Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. З матеріалів справи вбачається, що позивач дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11\~статті 11\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Нормою\~статті 639\~ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно - телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Отже, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису. Надані на підтвердження вказаної обставини докази суд не ставить під сумнів. Наявними у справі доказами підтверджується той факт, що відповідачу було надано кредитні кошти на умовах, передбачених договором, однак відповідач допустив прострочення виконання грошового зобов`язання в строки, передбачені умовами укладеного договору № 3697930 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 25.05.2023 року. Згідно з розрахунками заборгованості за договором № 3697930 від25.05.2023 року тіло кредиту в сумі 20000,00 грн, яку відповідач фактично отримав у кредит, не погашено. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення в судовому порядку суми заборгованості за основним зобов`язанням в сумі 20000,00 грн, а тому позов в цій частині підлягає до задоволення. Також, пред`являючи вимоги ТОВ «ФК «Кредит Капітал» просить стягнути з відповідача суму заборгованості за відсотками за користування кредитом за період з 25.05.2023 року по 21.02.2024 року у розмірі 104400,00 грн. Суд звертаєувагу, що в договорі № 3697930 від 25.05.2023 року у п.1.8 вказано, що цей кредит виданий на споживчі (особисті) потреби, а тому враховуючи суму кредиту та мету отримання кредиту даний кредит є споживчим. Таким чином, судом встановлено, що кредитні правовідносини, які виникли між сторонами мають споживчий характер, а тому на них поширюються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до п. 1.4.1 договору процентна ставка становить 2,00% в день\~та застосовується у межах строку кредитування, вказаного в п. 1.3 цього договору, тобто 360 днів з 25.05.2023 по 19.05.2024. Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX внесені зміни, зокрема, до Закону України\~«Про споживче кредитування». Так, пунктом 12 частини першої статті 1 Закону України\~«Про споживче кредитування»\~визначено, що денна процентна ставка\~це загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Стаття 8 Закону України\~«Про споживче кредитування»\~визначила, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1%. Пунктом 17\~Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування»\~передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності\~Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів -1,5%. При цьому, відповідно до п. 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023. Таким чином, максимальний розмір денної процентної ставки з 24.12.2023 не повинен перевищувати 1%, а щодо договорів, які укладені до набрання\~Законом України №3498-ІХ: протягом перших 120 днів - 2,5% (до 22.04.2024 включно); протягом наступних 120 днів\~1,5% (до 20.08.2024 включно); починаючи з 241 дня\~1% (з 21.08.2024). Розрахунок проведений позивачем за період з 25.05.2023 року по 21.02.2024 року та враховує дані обмеження\~Закону України\~ «Про споживче кредитування», оскільки відсоткова ставка за кредитом нараховується з урахуванням вказаних обмежень та складає 2,00% в день. Таким чином, суд погоджується з таким розрахунком позивача, оскільки відсотки нараховані в межах строку кредитування та у відповідності до узгоджених сторонами умов, та вважає, що позов в цій частині підлягає до задоволення у розмірі\~104400,00\~грн. Відтак доводи відповідача про те, що він не укладав кредитний договір, не був ознайомлений з його умовами, та йому нараховано завищенні відсотки за користування кредитом, судом до уваги не беруться, оскільки відповідач підписавши договір, погодився із його умовами. Крім того відповідач не скористався своїм правом щодо відмови від укладення договору та доказів, які б спростовували розрахунок заборгованості за кредитним договором не надав. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором №3697930\~про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 25 травня 2023 року станом\~на 22\~лютого 2024 року у\~розмірі 124400,00 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу (тілом кредиту) 20000,00 грн, заборгованість за відсотками 104400,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 2422,40 грн.

Outcome: approved