Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

Позивачка\~17.06.2025 звернулась до Холодногірського районного суду міста Харкова з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Клініка репродуктивної медицини імені академіка В.І. Грищенка» про зобов`язання вчинити дії, в якій просила суд визнати за нею право на розпорядження кріоконсервованими репродуктивними клітинами (спермою) [PERSON] ( [PERSON] ) [INFO] та зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Клініка репродуктивної медицини імені академіка В.І. Грищенка» надати [PERSON] медичну послугу щодо проведення запліднення in vitro з використанням кріоконсервованого за життя біологічного (репродуктивного) матеріалу - репродуктивними клітинами (сперми) [PERSON] ( [PERSON] ) [INFO] . В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що у грудні 2023 року чоловік з яким вона проживала однією сім`єю, [PERSON] (військовослужбовець ЗСУ, у 2024 році прізвище було змінене на « [PERSON] »), за їх спільною домовленістю здав кріоконсервований біологічний матеріал у Київській філії Клініки репродуктивної медицини імені академіка В.І. Грищенка (далі - Відповідач). При цьому він надав письмову згоду на використання цього біоматеріалу для проведення щодо Позивача процедур допоміжних репродуктивних технологій (ДРТ), а також оформив нотаріальну довіреність на ім`я Позивача на розпорядження своїми репродуктивними клітинами. [INFO] [PERSON] загинув під час виконання бойового завдання на сході України. Позивачка стверджує, що [INFO] , народилася їх з [PERSON] з спільна донька [PERSON] , наразі у Києво-Святошинському районному суді Київської області триває судовий процес про встановлення батьківства. Ще за життя цивільний чоловік позивача склав декілька нотаріально посвідчених заяв, в яких останній надавав згоду позивачу на використання його біологічного матеріалу з метою запліднення, в тому числі після його смерті, а також мати загиблого надала нотаріально посвідчену заяв, в якій вона підтверджує існування сталих сімейних відносин між її сином та Позивачем та підтримує намір Позивача здійснити запліднення in vitro з використанням репродуктивного матеріалу її сина, який був заготовлений та збережений за його життя. Позивачка стверджує, що вона після смерті чоловіка продовжила лікування та обстеження у клініці відповідача, в тому числі з огляду на існуючу можливість використання кріоконсервованої сперми загиблого чоловіка. За життя позивач та загиблий не встигли офіційно оформити свої стосунки. Після смерті чоловіка позивач звернулася до клініки із заявою про проведення запліднення методом ДРТ із використанням його кріоконсервованої сперми, однак отримала письмову відмову, в якій медичний заклад вказав на відсутність спеціального правового механізму, що дозволяє використовувати репродуктивні клітини загиблого військовослужбовця для лікування безпліддя методом ДРТ, попри наявність його прижиттєвої згоди. Клініка зазначає, шо без спеціального нормативного регулювання вона не вважає себе уповноваженою ухвалювати рішення про застосування такого біологічного матеріалу після смерті його донора, навіть за наявності чітко вираженої письмової волі останнього та належним чином оформлених документів. Вказані обставини стали підставою для звернення позивачки до суду з даним позовом. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом було розподілено судді Пашнєву В.Г. Ухвалою судді Холодногірського районного суду міста Харкова від 20.06.2025 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення судового засідання. 03.07.2025 до Холодногірського районного суду міста Харкова від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просить суд відмовити у задоволенні позовної вимоги щодо зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Клініка репродуктивної медицини імені академіка В.І. Грищенка» вчинити дії щодо надання медичної послуги з проведення запліднення in vitro з використанням кріоконсервованого за життя біологічного (репродуктивного) матеріалу померлого, а вимогу щодо визнання за позивачем права на розпорядження кріоконсервованими репродуктивними клітинами (спермою) [PERSON] ( [PERSON] ) вирішити на розсуд суду. У відзиві зазначили, що відповідно до додатку № 20 до зазначеного Порядку Відповідачем була отримана від пацієнта [PERSON] (після зміни прізвища- [PERSON] ) заява від 12.12.2023 кроконсервацію сперми та укладено договір № 54 від 12.12.2023 на надання безкоштовних медичних послуг зі збереження фертильності чоловіків, які під час військового часу виконують обов?язки щодо захисту незалежності України, забезпечення безпеки вільного населення та правопорядку. Згідно цього договору Відповідач зобов?язався надати [PERSON] медичну допомогу з кріоконсервації та зберігання належних йому репродуктивних клітин. Правовий механізм використання штучного запліднення з посмертним використанням кріоконсервованого за життя репродуктивного матеріалу чоловіка та надання такого розпорядження наразі ще не врегульований. Чинним законодавством України регулюється тільки можливість здачі, кріоконсервації та зберігання репродуктивного матеріалу чоловіків, у тому числі військовослужбовців, згідно із Порядком застосування допоміжних репродуктивних технологій в Україні, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров?я України від 09.09.2013 № 787, який також не передбачає можливість проведення запліднення in vitro з використанням кріоконсервованого за життя біологічного матеріалу померлого. Зважаючи на те, [PERSON] не висловлював бажання бути донором сперми і не проходив необхідні процедури в розумінні Порядку застосування допоміжних репродуктивних технологій в Україні, він не може вважатися донором сперми, а його кріоконсервовані репродуктивні клітини не є донорськими, що не збігається з твердженням у позовній заяві. Таким чином, у Відповідача були відсутні правові підстави для задоволення заяви Позивача шодо надання їй можливості розпорядитися репродуктивними клітинами загиблого чоловіка шляхом надання їй медичних послуг з проведення допоміжних репродуктивних технологій методом in vitro з застосуванням репродуктивних клітин [PERSON] . Позивач була обізнана з відсутністю в законодавстві правового механізму щодо розпорядження посмертного використання кріоконсервованого за життя репродуктивного матеріалу чоловіків, що підтверджується копією заяви від 12.12.2023 р. з особистим підписом Позивача. 10.07.2025 представником позивача подана відповідь на відзив, в який вказано, що клініка усвідомлює факт смерті пацієнта та добровільність наданих ним документів, не ставить під сумнів їх дійсність, дієздатність особи, яка їх склала, проте уникає правової оцінки цим фактам, обмежуючись формулюванням «законодавством не врегульовано», і відмовляється надавати медичну послугу не тому, що вона суперечить закону, а тому, що закон прямо не передбачає її. Тим не менш у взаємодії суб`єктів приватного права відсутність правового регулювання не обмежує їх прав. Факт ознайомлення Позивачки з правовою неврегульованістю ситуації, на який так само і в подібному ж ключі, посилається Відповідач, не є підставою для обмеження її права звернутись до суду. Навпаки, саме така правова невизначеність і є причиною звернення, оскільки клініка, не маючи нормативного регламенту дій у подібних обставинах, відмовляється реалізовувати волю померлого без відповідного рішення суду. Поведінка Позивачки в цій ситуації відповідає вимогам закону та демонструє добросовісне використання права на захист своїх репродуктивних інтересів у встановлений процесуальний спосіб. Саме тому, що законодавство не містить спеціального регулювання щодо ситуації, яка виникла, Позивачка обґрунтовано звертається до норми, що врегульовує подібні за своєю правовою природою відносини, тобто до ст. 290 ЦК України. Посилання ж на статтю 290 ЦК України не означає механічного ототожнення донорства органів і репродуктивного матеріалу, а є логічним посиланням на закон, що врегульовує подібне за структурою волевиявлення особи щодо власного тіла після смерті. Позиція Відповідача не спростовує ключових обставин справи, не заперечує дійсної волі померлого, і фактично визнає можливість реалізації цієї волі за рішенням суду. Посилання на відсутність прямого регулювання лише підтверджує наявність прогалини, яку суд має усунути шляхом застосування аналогії закону та забезпечення конституційно гарантованого права Позивачки на репродуктивну автономію і повагу до сімейного життя. В судове засідання сторони не з`явилися, раніше надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю, позивач та представник позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити, представник відповідача при ухваленні рішення просила врахувати доводи, зазначені у поданому відзиві. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи немає, відповідач подав відзив, представником позивача подана відповідь на відзив, тому наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення рішення, адже основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі письмових доказів. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~Суд, \~всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 12.12.2023 [PERSON] звернувся до товариства з обмеженою відповідальністю «Клініка репродуктивної медицини імені академіка В.І. Грищенка» із заявою про кроконсервацію сперми та укладено договір № 54 від 12.12.2023 на надання безкоштовних медичних послуг зі збереження фертильності чоловіків, які під час військового часу виконують обов?язки щодо захисту незалежності України, забезпечення безпеки вільного населення та правопорядку. Згідно цього договору Відповідач зобов?язався надати [PERSON] медичну допомогу з кріоконсервації та зберігання належних йому репродуктивних клітин. 12.12.2023\~ [PERSON] \~видав на\~ім`я\~позивача [PERSON] \~нотаріально посвідчену\~довіреність на право розпорядження його репродуктивними клітинами. Також 12.12.2023 [PERSON] оформив нотаріально\~заяву,\~якою надав\~згоду на\~застосування до позивача, з якою він проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на обрання\~та проведення будь-яких лікувальних програм з застосуванням процедур допоміжних репродуктивних технологій, у тому числі штучного запліднення з використанням належних йому та/або їй гамет (сперми, ооцитів) або ембріонів, а у разі наявності медичних показань також з використанням донорських статевих клітин або ембріонів, які будуть перенесені їй до організму. Даною згодою [PERSON] підтвердив бажання мати спільну дитину з позивачем. При цьому\~ [PERSON] \~зазначив,\~що ця\~згода с чинною серед іншого також у\~випадку його\~смерті,\~визнання його\~померлим,\~безвісти зниклим a6o недієздатним. \~ \~ \~ \~09.03.2024 [PERSON] змінив прізвище на « [PERSON] », що підтверджуєтеся відповідним свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER] 26.07.2024 [PERSON] уклав заповіт, яким все своє майно заповів [PERSON] . 02.11.2024 [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджуєтеся відповідним свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER] . Позивач у справі [PERSON] у офіційному зареєстрованому шлюбі з [PERSON] не перебували. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 22.01.2025. [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої зазначений [PERSON] та [PERSON] відповідно до наданого позивачем свідоцтва про народження серії [NUMBER] . 18.04.2025 [PERSON] звернулась із заявою до ТОВ «Клініка репродуктивної медицини імені академіка В.І. Грищенка» про надання дозволу на використання біологічного матеріалу [PERSON] , який знаходиться на зберіганні у вказаній клініці репродуктивної медицини та надання їй медичних послуг з проведення допоміжних репродуктивних технологій методом in vitro з використанням репродуктивних клітин [PERSON] . Однак, у відповідності до відповіді ТОВ ««Клініка репродуктивної медицини імені академіка В.І. Грищенка» від 30.04.2025 за №8 останній відмовлено, оскільки відповідно до\~Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 09.09.2013 року за №787\~та іншими нормативно-правовими актами України, не передбачено використання біологічного матеріалу пацієнта після його смерті. Визначено лише порядок знищення біологічного матеріалу, після закінчення строку зберігання або використання його із науковою та клінічною метою. Також повідомлено, що при оформленні документів на кріоконсервацію та зберігання репродуктивних клітин [PERSON] позивач була особисто попереджена медичним закладом, що у разі смерті (визнання померлим, без вісті зниклим a6o недієздатнім) чоловіка вона зможе скористатися правами на розпорядження, використання та отримання цього біоматеріалу, наданими чоловіком за життя, тільки після правового врегулювання цих питань чинним законодавством України в порядку, який буде передбачений прийнятими нормативними актами, aбo відповідно до рішення суду. Враховуючи вказану відмову, не погоджуючись з вказаним рішенням, позивачка звернулась до суду з вказаним позовом. Відповідно до ч. 2\~ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною,\~Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до\~ст. 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до\~ст. 55 Конституції України,\~кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1ст. 16 ЦК України,кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч.1\~ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Чинним законодавством України допоміжні репродуктивні технології - ДРТ визначаються як методики лікування безпліддя, за яких маніпуляції з репродуктивними клітинами, окремі або всі етапи підготовки репродуктивних клітин, процеси запліднення і розвитку ембріонів до перенесення їх у матку пацієнтки здійснюються в умовах іn vitro. Іn vitro - техніка виконання експерименту чи інших маніпуляцій у спеціальному лабораторному посуді або у контрольованому середовищі поза живим організмом. Право на репродуктивні права регулюється Законом України «Основи законодавства України про здоров`я»,\~Цивільним кодексом України,\~Сімейним кодексом України, наказами Міністерства охорони здоров`я України та іншими документами. Закон України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» дозволяє використання штучного запліднення та імплантації ембріона за медичними показаннями дорослої жінки, з якою проводиться така дія, за умови письмової згоди подружжя, забезпечення анонімності донора та збереження медичної таємниці. Частиною 7\~ст. 281 ЦК України\~встановлено, що повнолітні жінка або чоловік мають право за медичними показаннями на проведення щодо них лікувальних програм допоміжних репродуктивних технологій згідно з порядком та умовами, встановленими законодавством. Відповідно ч. 1\~ст. 177 Цивільного кодексу України, об`єктами цивільних прав є нематеріальні блага, зокрема репродуктивний матеріал чоловіків, які виявили бажання його кріоконсервувати. Питання донорства репродуктивних клітин частково регулюються\~ЦК України, зокрема ст. 290. Частиною 1.\~ст. 290 ЦК України\~визначено, що повнолітня дієздатна фізична особа має право бути донором репродуктивних клітин. Частиною 3\~ст. 290 ЦК України\~передбачено право фізичної особи дати письмову згоду на донорство її органів та інших анатомічних матеріалів на випадок своєї смерті або заборонити його. Особа донора не повинна бути відомою реципієнту, а особа реципієнта - родині донора, крім випадків, коли реципієнт і донор перебувають у шлюбі або є близькими родичами. Заморожування (кріоконсервація) сперми та інших біологічних репродуктивних матеріалів людини регулюється Порядком застосування допоміжних репродуктивних технологій в Україні (далі\~Порядок), затвердженим\~наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.09.2013 №787, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.10.2013 за №1697/24229. Відповідно до розділу VII Порядку, в редакції чинній станом на момент звернення [PERSON] з заявою до клініки про кріоконсервацію біологічного матеріалу, кріоконсервація сперми, ооцитів, ембріонів та біологічного матеріалу, отриманого з яєчка або його придатка, оваріальної тканини та їх зберігання здійснюються за заявою на кріоконсервацію сперми, ооцитів, оваріальної тканини чи біологічного матеріалу, отриманого з яєчка або його придатка(додаток 20), та заявою на кріоконсервацію ембріонів(додаток 21). Дані заносяться до\~журналу обліку, зберігання та використання сперми пацієнтів, біологічного матеріалу, отриманого з яєчка або його придатка, що підлягають кріоконсервуванню\~(додаток 22),\~журналу обліку, зберігання та використання кріоконсервованих ооцитів, журналу обліку, зберігання та використання кріоконсервованої тканини яєчника\~(додаток 23), журналу обліку, зберігання та використання кріоконсервованих ембріонів. Заклад охорони здоров`я забезпечує необхідний режим зберігання та використання біоматеріалу на основі рекомендованих і апробованих протоколів виробників живильних середовищ. Процедура заморожування та розморожування проводиться ембріологом на підставі\~заяви на розморожування сперми, ооцитів, оваріальної тканини чи біологічного матеріалу, отриманого з яєчка або його придатка, за формою, наведеною у додатку 24 до цього Порядку, та\~заяви на розморожування і перенесення ембріонів\~за формою, наведеною у додатку 25 до цього Порядку. Також як вбачається, у редакції станом на час звернення [PERSON] до клініки, заява підписана останнім у відповідності до додатку 20 передбачала висловлення волевиявлення особи на згоду проведення кріоконсервації і зберігання відповідного біологічного матеріалу на відповідний строк. Також особа попереджалась, що біологічний матеріал після кріоконсервації може стати не придатним для використання; настання вагітності при використанні розмороженого біологічного матеріалу не гарантовано. Отже, проведення кріоконсервації та подальше зберігання відповідного біологічного матеріалу, безпосередньо передбачає його заморожування. Також, як вже судом зазначалось, у відповідності до Порядку чинного станом на час звернення [PERSON] до клініки, процедура заморожування та розморожування проводиться ембріологом на підставі заяви на розморожування сперми, ооцитів, оваріальної тканини чи біологічного матеріалу, отриманого з яєчка або його придатка, за формою, наведеною у додатку 24 до цього Порядку. Зазначені обставини свідчать про те, що [PERSON] поряд з заявою за додатком 20 до Порядку, безпосередньо також надавалась заява за додатком 24 до Порядку. Вказана заява за додатком 24 до Порядку, чинним станом на час звернення [PERSON] до клініки, передбачала зокрема умови про те, що після закінчення визначеного строку зберігання кріоматеріалів зберігання їх буде припинено незалежно від причин. В подальшому,\~Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 06.03.2024 року за №383\~внесено зміни до вищевказаного Порядку, відповідно до яких у тому числі зазнали зміни до форми заяви за додатком №24, а саме абзац перший додатка 24 до цього Порядку після слів «у моїй заяві щодо застосування ДРТ» доповнити словами «/вказаних в заяві (розпорядженні) іншої особи (необхідне підкреслити) щодо розпорядження репродуктивними клітинами на випадок смерті чи оголошення її померлою ___» (прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), дата, рік народження, вид документа, дата його складання), слово «мого» виключити. Отже, станом на час звернення [PERSON] до відповідача, з метою кріоконсервації його біологічного матеріалу та подальшого його зберігання, складені заяви у відповідності до Порядку, чинного на час звернення, не передбачали можливості врахувати необхідності передбачити розпорядження репродуктивними клітинами на випадок смерті особи чи оголошення її померлою. Також як вбачається, [PERSON] за час життя не звертався до клініки з заявами про розморожування біологічного порядку у відповідності до додатку №24 в чинній редакції. За наслідком чого, [PERSON] був взагалі позбавлений можливості передбачати необхідність надання та складання відповідного розпорядження репродуктивними клітинами на випадок смерті чи оголошення померлим. Законом № 3496-IXвід 22.11.2023 пункт 1\~статті 11\~Закону України\~«Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»\~доповнено абзацом десятим, згідно з яким у період дії воєнного стану військовослужбовці, визначені у підпункті 1пункту 1\~статті 3 цього Закону, мають право на безоплатне отримання медичної послуги, пов`язаної із забезпеченням реалізації їхнього права на біологічне батьківство (материнство), зокрема на здійснення забору, кріоконсервації та зберігання їхніх репродуктивних клітин на випадок втрати репродуктивної функції при виконанні обов`язків із оборони держави, захисту Вітчизни та інших покладених на них обов`язків відповідно до законодавства, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.п.3 п.2 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону№3496-IX від 22.11.2023, встановлено, що у разі смерті або оголошення судом померлою особи, репродуктивні клітини якої зберігаються відповідно до законодавства, їх безоплатне зберігання відповідно до цього\~Закону\~здійснюється протягом трьох років з моменту смерті такої особи або оголошення судом її померлою. Після закінчення цього строку подальше зберігання таких клітин може бути продовжене за рахунок іншої особи, визначеної у заповіті особи щодо власних репродуктивних клітин, які зберігаються відповідно до законодавства, на випадок її смерті або оголошення судом її померлою. Зазначені обставини в цілому свідчать про відсутність правового механізму щодо розпорядження та подальшого посмертного використання кріоконсервованого за життя репродуктивного матеріалу чоловіків. На підставі викладеного в цілому, з урахуванням досліджених судом заяв [PERSON] , вбачається, що дійсним волевиявленням останнього все\~ж таки\~було не\~знищення його\~репродуктивних клітин у\~разі смерті,\~а ix\~використання Позивачем\~у власних лікувальних програмах з метою народження спільної дитини. Конституцією України\~закріплено норму, яка визнає права людини, її життя та здоров`я, честь і гідність, власне саму людину найвищою соціальною цінністю в державі. Безпосередньо забезпечення та реалізація гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів людини і громадянина є однією з пріоритетних функцій правової та соціальної держави та є її обов`язком. Одним із основних та важливих природних прав людей є репродуктивне право, що може реалізовуватися різними способами, забезпеченими законодавцем. Власне даний вид прав реалізується через батьківство. Позивачка наполягає на тому, що вони разом з загиблим [PERSON] добровільно мали намір декілька дітей, відповідно останній надав заяви, в яких це підтверджував, окрім того, мати загиблого [PERSON] також в заяві не заперечувала даних обставин, тому позивач хоче завершити почату процедуру та отримати медичні послуги з посмертним використанням кріоконсервованого за життя репродуктивного матеріалу цивільного чоловіка. Оскільки використання штучного запліднення з посмертним використанням кріоконсервованого за життя репродуктивного матеріалу чоловіка торкається делікатних моральних та етичних питань, а правовий механізм щодо такого розпорядження не врегульований, суд вважає, що межі оцінки можливості відновлення права позивачки судом мають бути настільки широкими задля можливості досягнення балансу приватних та публічних інтересів. Щодо вимоги позивача про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Клініка репродуктивної медицини імені академіка В.І. Грищенка» вчинити дії щодо надання медичної послуги з проведення запліднення in vitro з використанням кріоконсервованого за життя біологічного (репродуктивного) матеріалу померлого, суд вважає її такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав. Предметом договору № 54 на надання безкоштовних медичних послуг зі збереження фертильності чоловіків, які під час військового часу виконують обов?язки щодо захисту незалежності України, забезпечення безпеки вільного населення та правопорядку, укладеного 12.12.2023 між [PERSON] та відповідачем є з метою збереження фертильності чоловіків, які під час військового часу виконують обов?язки щодо захисту незалежності України, забезпечення безпеки цивільного населення та правопорядку (військовослужбовці, рятувальники державної служби з надзвичайних ситуацій, працівники Національної поліції, особовий склад добровольчих формувань територіальних громад, а так медпрацівники, капелани, волонтери тощо, які приймають участь у бойових діях), Лікувальний заклад приймає на себе зобов?язання надавати Пацієнту безкоштовну медичну допомогу кріоконсервації та зберігання репродуктивних клітин. Розділом 2 вказаного договору визначені права і обов?язки Сторін, відповідно до яких лікувальний заклад зобов?язується: 2.1.1. Надати Пацієнту медичну допомогу з кріоконсервації та зберігання належних йому репродуктивних клітин на підставі Заяви на кріоконсервацію (додаток 20 до Порядку застосування допоміжних репродуктивних технологій в Україні, затвердженого наказом МОЗ України № 787 09.09.2013 далі Порядок) та цього Договору. 2.1.2. Забезпечити кріоконсервування та зберігання репродуктивних клітин відповідно до Порядку. 2.1.3. Інформувати Пацієнта про місце та умови зберігання репродуктивних клітин. 2.1.4. Застосовувати для кріоконсервації репродуктивних клітин власні препарати та матеріали. 2.1.5. Видати кріоконсервовані репродуктивні клітини Пацієнту або уповноваженій належим чином особі на першу вимогу або по закінченню дії цього Договору для транспортування до іншого лікувального закладу відповідно до Порядку. 2.1.6. У разі виникнення обставин, що загрожують збереженню кріоконсервованих репродуктив клітин, за власний рахунок здійснити усі можливі доступні заходи для переміщення їх в безпечне місце або передати на зберігання в інший спеціалізований заклад на території України або за кордоном. Тобто, укладеним договором відповідач не зобов`язувався провести запліднення in vitro з використанням кріоконсервованого за життя біологічного (репродуктивного) матеріалу - репродуктивними клітинами (сперми) [PERSON] ( [PERSON] ) [INFO] , а взяв за себе зобов`язання лише надати [PERSON] медичну допомогу з кріоконсервації та зберігання належних йому репродуктивних клітин. Окрім того, суд звертає увагу, що позивач разом з [PERSON] не укладали з відповідачем договір про надання медичних послуг з запліднення in vitro. Поряд з цим, судом враховується, що згідно з ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1\~ст. 13 ЦПК України). Також ухвалюючи рішення суду в цій справі, судом також враховується, що у відповідності до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.\~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.\~Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.\~При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.\~Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004у\~справі № 1-33/2004. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю\~змагальні документ, що стосуються прав\~та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі вищевикладеного, беручи до уваги належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає, що позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Клініка репродуктивної медицини імені академіка В.І. Грищенка» про зобов`язання вчинити дії, підлягає частковому задоволенню. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial