Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

07.05.2025р. [PERSON] , через свого представника адвоката Ніколаєву Г.Г., звернулася до суду з позовом, в якому просила змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з відповідача з твердої грошової суми в розмірі 2300,00 грн., але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на 1/4 частку від усіх його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] пеню (неустойку) за прострочення сплати аліментів в розмірі 65245,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі в якому у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу з відповідача були стягнуті аліменти на утримання доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 2300,00 грн. щомісячно до досягнення донькою повноліття. З моменту винесення судового рішення про стягнення аліментів, майновий стан відповідача покращився, оскільки він проходить службу у військовій частині [NUMBER] та отримує стабільний високий дохід. Позивач вказує, що витрати на утримання дитини збільшилися, оскільки підвищились ціни на побутові послуги, їжу, одяг, а тому сплачуваних відповідачем аліментів не достатньо для забезпечення потреб доньки. Враховуючи покращення матеріального стану [PERSON] , позивач вважає, що останній має змогу та повинен сплачувати аліменти в більшому розмірі, аніж було визначено рішенням суду, а тому просила змінити спосіб та розмір аліментів з твердої грошової суми на частку від його заробітку. Крім цього вказала, що з моменту присудження, відповідач належним чином свій обов`язок по утриманню [PERSON] не виконував, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої за період з січня 2018р. по лютий 2025р. становив 65245,00 грн. В березні 2025р. [PERSON] здійснив разову велику сплату в розмірі 67475,00 грн., якою частково погасив накопичену заборгованість за попередні періоди. Посилаючись на положення ст. 196 СК України, позивач просила стягнути з відповідача пеню в розмірі, що не перевищує 100К% основного боргу по аліментах. 19.06.2025р. відповідач [PERSON] подав до суду відзив, в якому просив задовольнити позовні вимоги частково. Стягувати з нього аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої доньки [PERSON] у розмірі 1/6 частки заробітку платника аліментів щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Зменшити розмір пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів з 65245,00 грн. до 20000,00 грн. Свою позицію обґрунтував тим, що на його утриманні перебувають його непрацездатні батьки. Його батько [PERSON] хворіє і його діагноз: злоякісне новоутворення верхньої долі бронха або легені. Стан після х/променевого лікування, а тому на його лікування потрібні чималі кошти, а пенсії батьків на покупку ліків, лікування, харчування, сплату комунальних послуг не вистачає. Вказує, що допомога батькам є його обов`язком, визначених ст. 51 Конституції України та ст. 202 СК України. Також просив врахувати, що він, захищаючи територію України, зазнає великих витрат щодо особистого утримання. З метою захисту власного життя та здоров`я необхідні постійні оновлення військового екіпірування, на ремонт автомобілів чи на засоби радіоелектронної боротьби, оскільки часу чекати кошти від держави немає і кожен військовий має безліч витрат у складних умовах сьогодення. Відтак, вважає, що аліменти у розмірі 1/6 частки його доходів буде відповідати принципу справедливості і забезпечувати необхідні потреби його доньки. Зауважує, що [PERSON] не було надано доказів тих обставин, на які вона посилається в позові, оскільки жодним чином позивачем не підтверджено суттєве збільшення витрат на доньку, не надано квитанцій про вартість побутових послуг, придбані для доньки речі та витрати на їжу. Стверджує, що позивач зареєстрована як ФОП та займається роздрібною торгівлею фармацевтичними товарами в спеціалізованих магазинах та торгівлею іншими товарами і наскільки відомо відповідачу, має декілька аптек в м. Івано-Франківську, а отже має стабільний дохід і теж повинна виконувати обов`язок утримувати спільну доньку, а не покладати цей обов`язок лише на нього. З приводу стягнення пені вказав, що заборгованість по аліментам виникла не з його вини, оскільки в нього не було на той час стабільного заробітку і на його утриманні тоді, які і зараз, перебували його батьки. Оскільки розмір неустойки, заявлений позивачем до стягнення, становить його дохід за пів року, просив зменшити вказану суму до 20000,00 грн. 30.07.2025р. представник позивача [PERSON] подала до суду відповідь на відзив в якій вказала, що встановлення частки в розмірі 1/4 на одну дитину прямо передбачено ч.2 ст. 183 СК України, а тому такий підхід та такий розмір при визначенні аліментів в частці від заробітку є загальноприйнятим. Натомість доводи відповідача про те, що 1/6 частка буде справедливим розміром, суперечать вищевказаній нормі. Зменшення від нормативної частки (1/4) можливе лише у виняткових випадках, зокрема за наявності інших дітей та утриманців або ж доведених надмірних витрат. Жодна з таких обставин [PERSON] доведена не була. Крім цього, представник звертає увагу на те, що витрати на службу є добровільними, а тому необхідність відповідача здійснювати власне екіпірування, купляти дрони та РЕБ хоч і викликає повагу, проте не звільняє від обов`язку належного утримання своєї дитини. З приводу прохання відповідача про зменшення пені зазначила, що [PERSON] не надав належних доказів відсутності своєї вини у простроченні. Вказує, що відповідач не заперечує обов`язок обох батьків утримувати доньку, однак наголошує, що аліменти стягуються саме з того з батьків, який проживає окремо від дитини, не забезпечує її матеріально напряму та не бере участі в повсякденному утриманні. Таким чином, твердження відповідача про начебто «нерівномірне» навантаження є безпідставними. Відповідач зазначає, що позивач не довела підстав для зміни способу стягнення. Проте, покращення матеріального стану відповідача, яке останній не заперечує, вже є беззаперечною та достатньою підставою для такої вимоги. Підвищення цін на продукти, послуги, освітні та побутові витрати є загальновідомими обставинами, а тому спеціального доказування не потребують. Вважають доводи відповідача необґрунтованими та недоведеними, а отже такими, що не можуть бути підставою для часткового задоволення позовних вимог. Навпаки останні лише підтверджують наявність підстав для зміни способу та стягнення аліментів та правомірність стягнення пені. Заперечення на відповідь на відзив до суду не надходили. Ухвалою від 26.05.2025р. у справі було відкрито спрощене позовне провадження та призначено перше судове засідання з викликом сторін. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася. 05.09.2025р. представник позивача [PERSON] подала до суду клопотання, в якому просила проводити розгляд справи за її та позивача відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі з підстав, зазначених в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи або розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Про час та місце розгляду справи [PERSON] був повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Згідно ч.3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що заявлений позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи встановлено, що 05 жовтня 2018 року Коломийським відділом ДРАЦС був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 39. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , сторони є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду від 06.09.2022р. шлюб між Заником [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Доньку сторін залишено проживати з її матір`ю [PERSON] . Витягами з реєстру Отинійської територіальної громади підтверджується, що [PERSON] та малолітня [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 22.11.2022р. стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі по 2300,00 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття. Стягнення аліментів розпочати з 19.10.2022р. На підставі вищевказаного рішення, 27.12.2022р. Коломийським міськрайонним судом був виданий виконавчий лист, який в подальшому за заявою стягувача пред`явлений до примусового виконання до Коломийського відділу ДВС у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. 24.01.2023р. державним виконавцем Коломийського відділу ДВС Панкратьєвим В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №70835282 щодо примусового виконання виконавчого листа № 346/4292/22 про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки. З долученого до справи розрахунку заборгованості зі сплати аліментів вбачається, що [PERSON] свої зобов`язання по сплаті аліментів впродовж жовтня 2022 - лютого 2025р. належним чином не виконував, внаслідок чого станом березень 2025р. виникла заборгованість в розмірі 65245,00 грн. Вказана заборгованість у березні була погашена боржником одноразовим платежем. Довідкою командира в/ч [NUMBER] підтверджується, що солдат [PERSON] перебуває на військовій службі у вкачаній військовій частині з 04.11.2024р. За відомостями ДПС України, наданих на запит державного виконавця, сума доходу [PERSON] за 4 квартал 2024 року становить 39231,15 грн. Сума утриманого податку 7061,61 грн. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON] , [INFO] . Згідно висновку мільтидисциплінарної комісії від 02.06.2025р., [PERSON] діагностовано: злоякісне новоутворення Верхньої долі бронха або легені (Центральний c-r в/долі правої легені Т4N2MO ст. ІІІ Б. Стан після х/променевого лікування кл. гр. ІІ). Даними з ЄДРПОУ підтверджується, що [PERSON] зареєстрована фізичною особою-підприємцем з 22.01.2021р. Види діяльності: роздрібна торгівля фармацевтичними товарами в спеціалізованих магазинах (основний), Роздрібна торгівля медичними й ортопедичними товарами в спеціалізованих магазинах, Роздрібна торгівля косметичним товарами та туалетними приналежностями в спеціалізованих магазинах. Предметом спору в даній справі є зміна розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини в сторону збільшення та стягнення пені за прострочення сплати аліментів. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої\~статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі\~статтею 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України). Відповідно до частини третьої\~статті 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною першою статті 192 СК України\~встановлено, що\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду\~або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених\~цим Кодексом. У\~пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3\~«Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі"). У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 та у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20 (провадження № 61-7397св21) зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до частини другої\~статті 182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частинами 1, 5 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. \~Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Крім того, відповідно до частини четвертої\~статті 273 ЦПК України\~якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Виходячи з наведених норм закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я, а також здоров`я дітей. Положення ст.. 12, 81 ЦПК України покладають на сторони обов`язок довести обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2)\~висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст.. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Зі змісту рішення Коломийського міськрайонного суду від 22.11.2022р. вбачається, що визначаючи розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 2300,00 грн., суд зокрема виходив з відсутності доказів, які б підтверджували, що відповідач має достатній заробіток щоб сплачувати мінімальний рекомендований та більше мінімального рекомендованого розміру аліментів, а тому задовольнив позовні вимоги частково. На теперішній час, з представлених в даній справі сторонами доказів, встановлено, що [PERSON] є військовослужбовцем, проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] , в якій отримує грошове забезпечення, що свідчить про стабільність доходу відповідача та значне покращення його матеріального стану, порівняно з минулим періодом, зокрема на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів. Беручи до уваги доведене покращення матеріального стану платника аліментів та враховуючи вищевикладені норми закону, суд знаходить вимоги [PERSON] про зміну способу та розміру аліментів обгрунтованими. Доводи відповідача\~про те,\~що на\~його утриманні\~перебувають непрацездатні\~батьки,\~суд до\~уваги не\~приймає,\~оскільки вказані\~обставини належними\~та допустимими\~доказами підтверджені\~не були.\~Суд зазначає,\~що ст.\~202\~СК України\~передбачений обов`язок\~повнолітніх дітей\~утримувати своїх\~батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги, однак виконання вказаного обов`язку добровільно або в примусовому порядку (за рішенням суду) [PERSON] не довів. Також суд вважає безпідставними твердження позивача про достатність 1/6 частки його заробітку для утримання доньки, оскільки такий розмір аліментів не відповідатиме положенням ч.5 ст. 183 СК України. Крім цього, як доречно було звернуто увагу представником позивача у відповіді на відзив, зменшений розмір частки аліментів може бути застосований при наявності інших утриманців або ж при незначному розмірі доходів платника аліментів, який не зможе задовольняти свої особисті потреби у випадку сплати аліментів в частках, визначених законом, що в даній справі встановлено не було. Варто також наголосити, що отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. В свою чергу батько зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів із метою отримання законних джерел для забезпечення гідних умов проживання й розвитку дитини, оскільки він не є непрацездатною особою. Такий висновок повною мірою відповідає інтересам дитини та захищає її права. Доводи відповідача про те, що позивач є підприємницею, має у володінні аптеки в м. Івано-Франківськ та отримує стабільний дохід були підтверджені лише частково, а саме в частині реєстрації [PERSON] як ФОП. Проте, належність позивачу об`єктів торгівлі та отримання нею значних прибутків від заняття підприємницькою діяльністю, відповідач суду не довів, а тому дані твердження є\~лише припущеннями, а на припущеннях суду заборонено ухвалювати судове рішення (частина шоста статті 81 ЦПК України). За виказаних обставин, суд дійшов висновку про зміну розміру аліментів та стягнення їх у частці з усіх видів доходів з відповідача, який має постійний дохід, та не спростував доводів, якими позивачка обґрунтовувала підстави зміни розміру аліментів та наявність у нього постійного доходу. Щодо стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів Частинами першою\~та\~другою статті 196 СК України\~встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2025 року у справі № 206/4992/21 (провадження 61-12735сво23) зазначено, що положення\~ЦК України\~субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої\~абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадків, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Тобто відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої\~частиною першою статті 196 СК України. При цьому стягнення пені, передбаченої\~абзацом першим частини першої\~196\~СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. Законодавець встановив у\~частині першій статті 196 СК\~максимальну межу для пені, передбачивши, що розмір пені не повинен перевищувати розміру заборгованості, на яку вона нараховується. Окрім цього в сфері судового розсуду перебуває вирішення питання про зменшення пені (частина друга статті 196 СК). Тобто алгоритм визначення розміру пені, який підлягає стягненню на користь одержувача аліментів, полягає в наступному: спочатку, з урахуванням максимальної межі, визначається пеня; після цього з`ясовується чи є підстави для її зменшення. При вирішенні питання про стягнення пені (стаття 196 СК) законодавець надає суду право зменшувати розмір пені, а не звільняти платника аліментів від її сплати. Тлумачення\~частини другої статті 196 СК\~свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох підстав, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них. Суд при вирішенні питання про зменшення розміру неустойки враховує матеріальний та/або сімейний стан платника аліментів. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити матеріальний та/або сімейний стан платника аліментів як підстав для зменшення розміру пені. Такий матеріальний та/або сімейний стан платника аліментів має доводитися платником на момент коли відбулося прострочення чи повна несплата аліментів. Визначення справедливого та розумного розміру пені при застосуванні конструкції зменшення розміру пені належить до суддівського розсуду. Суд має забезпечити, щоб зменшення пені не порушувало права одержувача аліментів, але водночас не створювало надмірного фінансового навантаження для платника аліментів. Пеня має бути співрозмірною з правопорушенням (зокрема, прострочення, невиконанням зобов`язань, наявність/відсутність часткової оплати). Розмір пені має залишатися співрозмірним із розміром основного зобов`язання, тому суд не може зменшувати пеню до такої міри, що виключала б її роль як «стимулу» для своєчасного виконання аліментних зобов`язань. Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 02 квітня 2025 року у справі 725/4115/21 (провадження № 61-7782св24), від 18 квітня 2025 року у справі № 932/541/23 (провадження № 61-185св25) та інші. В статті 89 ЦПК України вказано, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру. В даній справі встановлено, що після ухвалення рішення про стягнення аліментів 06.09.2022 року, [PERSON] вказаний обов`язок не виконував та до березня 2025 року коштів на утримання своєї доньки не сплачував, що вбачається з розрахунку державного виконавця. Станом на лютий 2025р. сума заборгованості по аліментам становила 65245,00 грн. та була погашена платником аліментів в березні 2025р. Згідно наданого позивачем розрахунку, сума пені за період жовтень 2022р.-лютий 2025р. в загальному становить 291111,09 грн., з яких позивач просить стягнути 65245,00 грн., що відповідає сумі заборгованості по аліментам. Розрахунок пені, наданий позивачем, відповідач не спростував, не надав власного розрахунку, а також не надав доказів, що сплачував аліменти на утримання доньки і у нього відсутня заборгованість. Не було надано відповідачем і доказів відсутності в його діях вини щодо несвоєчасної сплати аліментів, а тому суд не вбачає підстав для незастосування до відповідача відповідальності, передбаченої\~частиною першою статті 196 СК України. Зменшення суми пені до 20000,00 грн., як просив відповідач, суд також вважає недоцільним, оскільки, врахувавши матеріальний та сімейний стан відповідача, суд не вважає, що сума пені, заявлена до стягнення, буде для нього надмірно великою з огляду на його стабільний достатній дохід для її погашення. У справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29). Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч.1\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Виходячи з положень вищевказаної норми, з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved