Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-17 00:00:00

Представник [PERSON] , адвокат Луцько В.П. звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із про ухвалення додаткового рішення у справі та вирішити питання про розподіл судових витрат. Вимоги заяви обґрунтовані наступним. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11 червня 2025 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя - задоволено. В порядку поділу майна подружжя, визнано за [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) право власності на частину квартири [ADDRESS] . Рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили. Проте, у рішенні не вирішено питання про розподіл судових витрат. 14 серпня 2025 року представником позивача, адвокатом В.П. Луцько подано до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, щодо стягнення витрат по сплаті судового збору у сумі 9084 грн. відповідно до чеку №83 від 19.03.2025. Згідно п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Під час судового засідання представника позивача - Луцько В.П. вимоги заяви підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач - [PERSON] в судовому засіданні не заперечував щодо стягнення коштів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про можливість постановлення додаткового рішення у справі з таких підстав. Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, № 303-A, параграф 29). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11 червня 2025 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя - задоволено. В порядку поділу майна подружжя, визнано за [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) право власності на частину квартири [ADDRESS] . У прохальній частині поданого позову представником позивача заявлено вимогу про стягнення витрат по справі з відповідача. У зв`язку з тим, що відповідачем визнано позовні вимоги поверненню підлягає частина сплаченого судового збору. Оскільки питання щодо стягнення з відповідача вказаних судових витрат під час ухвалення рішення 11 червня 2025 року судом не вирішувалось, є підстави для ухвалення додаткового судового рішення. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. На підставі викладеного,

Outcome: approved