Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

До Новобаварського районного суду міста Харкова надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» до [PERSON] , в якій позивач просив стягнути на його користь з відповідача суму заборгованості за договором про надання грошових коштів у позику № 2679710124 від 11.01.2024 у розмірі 33720,00 грн. Матеріали позовної заяви сформовані в системі «Електронний суд» та підписані представником позивача адвокатом Андрущенком Михайлом Валерійовичем, який діє на підставі ордеру (а.с.8). В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 11.01.2024 між ТОВ «Іннова Фінанс» та [PERSON] в письмовій формі у вигляді електронного документу укладено договір про надання грошових коштів у позику № 2679710124, за умовами якого позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику у розмірі 4000,00 грн шляхом перерахунку на поточний рахунок позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки вказаної відповідачем ( [NUMBER] ), на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою. Строк позики - 30 днів. Дата надання позики - 11.01.2024, дата повернення позики - 10.02.2024. Позикодавець свої зобов`язання виконав у повному обсязі, перерахувавши позичальнику кредитні кошти у розмірі 4000,00 грн на реквізити платіжної картки, зазначеної відповідачем під час укладання договору. Відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, у зв`язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем складає 33720,00 грн, з яких: 4000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 29720,00 грн - заборгованість за процентами. Проценти нараховувались по 23.06.2025 включно. 25.07.2025 ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання. За клопотанням представника позивача витребувано від АТ КБ «Приватбанк», ЄДРПОУ 14360570, інформацію про те, чи належить (належала раніше) платіжна картка за номером [NUMBER] [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] ; надати відомості про повний номер карти [NUMBER] , на яку було здійснено зарахування переказу через систему інтернет-еквайрингу EasyPay від 11.01.2024 у розмірі 4000,00 грн (ID операції: 1349991901; призначення платежу: кредитні кошти від ТОВ «Іннова Фінанс» Поповнення картки [NUMBER] , [NUMBER] »); інформацію про рух коштів (виписку) по картковому рахунку № [NUMBER] за період з 11.01.2024 по 30.01.2024 (а.с.73-74). Представник позивача ТОВ «Іннова Фінанс» адвокат Андрущенко М.В. у позовній заяві просив розглянути справу без участі представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи відповідач (згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України) у судове засідання не з`явилася, в порушення ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомила, відзив не подавала. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно зі статтею 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, зі згоди представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. 15.09.2025 суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд не здійснював. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив такі фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд встановив, що 11.01.2024 о 12:07 [PERSON] підписала електронним підписом одноразовим ідентифікатором ea8no9w75 оферту на укладення договору про надання грошових коштів у позику № 2679710124 від 11.01.2024, в якій погодилась та беззастережно прийняла умови, акцептуючи оферту шляхом здійснення дій позичальником на укладення договору, всіх угод та додатків до договору (а.с.32-37). 11.01.2024 між ТОВ «Іннова Фінанс» (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) в електронній формі з використанням інформаційно-комунікаційних систем товариства, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», укладено договір про надання грошових коштів у позику № 2679710124, який підписано позичальником 11.01.2024 о 12:07 електронним підписом одноразовим ідентифікатором ea8no9w75 (а.с.38-41). За умовами договору позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику у розмірі 4000,00 грн шляхом їх безготівкового перерахунку на рахунок позичальника, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику у погоджений умовами договору с трок або достроково та сплатити проценти за користування позикою, нараховані згідно п.1.3, п.1.4., та/або 1.5 цього договору. Сторони договору погодили його істотні умови, а саме, сума позики - 4000, 00 грн, тип позики - кредит, процентна ставка - фіксована (дисконтна (знижена) процентна ставка, що застосовується у відповідності до умов Програми лояльності ТОВ «Іннова Фінанс» - 1,2% на день (438% річних); процентна ставка позаакційна (базова) - 2,99% на день (1091,35% річних). Строк позики (строк дії договору) становить 30 днів, дата надання позики 11.01.2024, дата повернення позики 10.02.2024. Відповідно до Таблиці обчислення загальної вартості позики та реальної річної процентної ставки за договором надання грошових коштів у позику, що є Додатком № 1 до договору № 2679710124 від 11.01.2024, що підписана [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором ea8no9w75, дата видачі кредиту - 11.01.2024, кількість днів у розрахунковому періоді - 30, дата повернення позики - 10.02.2024, сума позики - 4000,00 грн, проценти за користування позикою - 1440,00 грн, реальна річна процентна ставка - 4114,28%, загальна вартість позики - 5440,00 грн (а.с.42). Одноразовий ідентифікатор для підписання договору «ea8no9w75» надісланий Товариством 11.01.2024 о 12:02 на електронну пошту: [INFO] (а.с.43). Договір містить інформацію про анкетні дані відповідача, її місце проживання, серію, номер паспорту, дату його видачі та орган, який видав, податковий номер, номер телефону, адресу електронної пошти [INFO] , номер рахунку [NUMBER] . Отже, суд встановив, що договір про надання грошових коштів у позику № 2679710124 від 11.01.2024 укладений між ТОВ «Іннова Фінанс» та [PERSON] в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором «ea8no9w75» відповідно до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали договір позики. У вказаному договорі його сторонами погоджено суму і строк позики, сплату відсотків за користування кредитними коштами, розмір і тип процентної ставки, порядок та умови надання позики, порядок обчислення (нарахування) процентів тощо. Відповідач з викладеними у договорі умовами кредитування погодилася без будь-яких зауважень або застережень, на підтвердження чого проставила свій підпис. Згідно з квитанцією до платіжної інструкції № 19733-1354-81271688 ТОВ «ФК «Контрактовий дім» перерахувало від ТОВ «Іннова Фінанс» на картку [NUMBER] 4000,00 грн (а.с.46). Також, 24.06.2025 ТОВ «Контрактовий дім» надало ТОВ «ІНнова Фінанс» інформацію, що згідно з договором № 160523/1 від 16.05.2023, 11.01.2024 о 12:07 на картку [NUMBER] перераховано 4000,00 грн (а.с.24-31). З витребуваної судом від АТ КБ «Приватбанк» інформації та виписки по рахунку суд вбачає, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] , та 11.01.2024 на цю картку було зараховано 4000,00 грн. Отже, [PERSON] , отримавши кредитні кошти у розмірі 4000,00 грн, належним чином не виконала свої зобов`язання за договором про надання грошових коштів у позику щодо своєчасного повернення та у визначеному розмірі кредитних коштів та процентів за користування позикою, внаслідок чого згідно з наданим позивачем розрахунком, станом на 23.06.2025 утворилась заборгованість за договором у розмірі 33720,00 грн, що складається з: 4000,00 грн - заборгованість за кредитом; 29720,00 грн - заборгованість за процентами, 10000,00 грн - заборгованість за неустойкою. Загальна сума сплачених позичальником коштів - 7,50 грн. Проценти нараховані за 530 днів за відсотковою ставкою 2,5%, 1,5% та 1% (а.с.12-23). Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема із договорів. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 ЦК України). Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Також, частинами 1, 2 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. З договору позики № 2679710124 від 11.01.2024 суд вбачає, що відповідно до вимог частини 1 статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Оскільки цей договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та відповідач підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, тому без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21). Отже, відповідач уклав електронний договір та підписав такий у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (електронним підписом одноразовим ідентифікатором), а тому договір позики № 2679710124 від 11.01.2024 укладений у формі електронного документу з електронними підписами сторін, є результатом домовленості сторін і відповідає загальним засадам цивільного законодавства, встановленим ст.3 ЦК України, а також ст. 1054 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», оскільки позичальник був ознайомлений з умовами кредитування, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і волевиявлення учасників договору було вільним. Відповідно до ч. 1 ст.1048 та ч. 1 ст.1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Водночас, з наданого розрахунку заборгованості суд вбачає, що відсотки за користування коштами позики нараховувалися позивачем з 11.01.2024 по 23.06.2025, тобто поза межами строку позики (строку договору), яким є 10.02.2024. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) зазначено, що «у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості». У постановах Великої Палати Верховного Суду неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Оскільки відсотки за користування коштами позики нараховувалися Товариством позичальнику поза межами строку кредитування, а після 10.02.2024 припинилося право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, права та інтереси кредитора в охоронних правовідносинах забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України. Здійснивши розрахунок процентів, суд установив, що за період з 11.01.2024 по 10.02.2024 (30 днів) розмір відсотків за процентною ставкою 2,5% на день (умовами договору визначена базова процентна ставка - 2,99% на день) складає 3000,00 грн. У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, та стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики № 2679710124 від 11.01.2024 у розмірі 7000,00 грн, з яких: 4000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою позики, 3000,00 грн - сума заборгованості за відсотками. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 26720,00 грн суд відмовляє з наведених вище підстав. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується матеріалами справи (а.с.1). Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (20,76%), та стягує з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 502 грн 89 коп.

Outcome: partial