Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

[PERSON] (далі- Позивач) 17.07.2025 звернувся до суду з позовом до АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» (далі Відповідач) про звільнення майна з під арешту, треті особи: ТОВ «БІЗНЕС К І Т», Голосіївський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Свої вимоги\~Позивач обгрунтовує\~тим,\~що він\~є власником\~автомобіля марки\~ГАЗ,\~модель 3302,\~на який постановою державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Задорожньої Тетяни Андріївни від 15 грудня 2020 року накладено арешт у виконавчому провадженні №59069338. Боржником в указаному виконавчому провадженні є ТОВ «Бізнес К І Т», стягувачем АТ «ПриватБанк». Позивач не є стороною виконавчого провадження, стосовно нього відсутні в органах ДВС незакінчені виконавчі провадження. Накладення державним виконавцем арешту на належний йому автомобіль та оголошення його у розшук вважає незаконним та просить суд звільнити транспортний засіб з під арешту. Ухвалою суду від 22.07.2025 позов залишено без руху, Позивачу надано строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 01.08.2025 позов прийнято до розгляду та відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У визначений судом строк, 21.08.2025, Відповідачем надано відзив на позов, у якому він заперечив проти задоволення позовної вимоги, вказавши, що матеріали справи не містять будь-якого належного та допустимого доказу, що на майно позивача (транспортний засіб) накладений арешт в рамках певного виконавчого провадження. Як вбачається із матеріалів справи, транспортний засіб був оголошений державним виконавцем у розшук, натомість вимога про припинення розшуку транспортного засобу Позивачем не заявлена. Крім того, така вимога не може бути виконана банком, оскільки, АТ КБ "ПриватБанк" немає технічної можливості для внесення записів до державних реєстрів, зокрема і щодо зняття арешту з майна. Відповідач стверджує, що оскільки арешт на майно належне Позивачу, відсутній, а фактично право [PERSON] порушене оголошенням транспортного засобу у розшук, то ні стягувач, ні боржник не є належними відповідачами у даній справі. За наявності порушення порядку та відсутності підстав для оголошення транспортного засобу у розшук, вимога про захист порушеного права може бути пред`явлена власником виключно до органу державної виконавчої служби. Дослідивши письмові матеріали справи, надавши оцінку доводам сторін, суд доходить висновку про необхідність відмови у задоволенні позову з огляду на наступне. Позивач є власником транспортного засобу марки ГАЗ, модель 3302, 2006 року випуску, тип: загальний вантажний-загальний бортовий малотонажний-В, номер шасі: [NUMBER] , номер кузова: [NUMBER] , колір - білий, що підтверджується копією Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого ТСЦ 7441 31.10.2019 (а.с. 44), а також витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів, сформованого на засобами ІС «Електронний кабінет водія» на сайті Головного сервісного центру МВС 25.07.2025 (а.с. 45). Згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Права власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ч. 1ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на момент відкриття виконавчого провадження та винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. Згідно ч. 1, 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Частиною 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, частиною п`ятою цієї статті встановлено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, частини першої ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Позивачем заявлена вимога до банку про звільнення з під арешту майно з під арешту транспортного засобу, що належить Позивачу на праві власності. Позивач стверджує, що арешт накладено постановою державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Задорожньої Тетяни Андріївни від 15 грудня 2020 року у виконавчому провадженні №59069338. Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що на транспортний засіб Позивача накладений арешт в рамках виконавчого провадження. Так, згідно з наданим Позивачем Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №97970226 від 27.06.2025, будь-який тип обтяження за параметром пошуку - Х9633020062124725 у вказаному реєстрі відсутній (50). Як вбачається з листа на адресу Позивача від Голосіївського ВДВС у місті Києві від 25.04.2025, у рамках вказаного виконавчого провадження № 59069338 державним виконавцем 15.12.2020 оголошено транспортний засіб марки: ГАЗ, реєстраційний номер ІІВВ9538, УШ/номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] , оскільки згідно відповіді на запит №91056047 від 23.11.2020 МВС вказаний транспортний засіб зареєстровано за боржником (ТОВ Бізнес К І Т), проте щодо накладення на транспортний засіб арешту у листі не зазначається (а.с. 52). Факт оголошення транспортного засобу у розшук також підтверджується відповіддю на звернення Позивача від Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) №15929/3.2-25/вх.С-2238-25 від 22.05.2025 (54-56) та відповіддю Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області №С-872/124/48/5/2025 від 14.07.2025 (а.с. 73). Також, у листі Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) №15929/3.2-25/вх.С-2238-25 від 22.05.2025, вказано, що: перевіркою матеріалів виконавчого провадження №959069338, встановлено, що постанова про арешт майна боржника, а саме транспортного засобу марки: ГАЗ, реєстраційний номер [NUMBER] , УШ/номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] від 15.12.2020 державним виконавцем не виносилась. У цьому ж листі зазначається, що 24.06.2019 у рамках виконавчого провадження № 59069338, яке входить до зведеного виконавчого провадження № 69917341, винесено постанову про арешт всього майна боржника (ТОВ «Бізнес К І Т»), про що внесено відомості до відповідних реєстрів обтяжень. Згідно даних ДРОРМ, запис щодо арешту рухомого майна, яке належить ТОВ «Бізнес К І Т» автоматично вилучено за закінченням терміну обліку обтяжень даної категорії. Судом встановлено, що автомобіль марки ГАЗ, модель 3302, 2006 року випуску, тип: загальний вантажний-загальний бортовий малотонажний-В, номер шасі: [NUMBER] , номер кузова: [NUMBER] , колір - білий, належить на праві власності [PERSON] , а не боржнику у виконавчому провадженні № 59069338 ТОВ «Бізнес і КІТ». Належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів, що на час винесення постанови державного виконавця (24.06.2019) про накладення арешту на усе рухоме майно ТОВ «Бізнес і КІТ», власником транспортного засобу було товариство, а також, що цією постановою, серед іншого рухомого майна, накладено також арешт на транспортний засіб ГАЗ, модель 3302, який на даний час належить Позивачу, суду не надано. Суд також звертає увагу, що Позивач вимогу про звільнення з під арешту транспортного засобу, на який арешт накладено саме 24.06.2019 не заявляє. Разом з тим, суд зазначає, що за своєю природою, правовим регулюванням, наслідками та порядком і суб`єктним складом оскарження, виконавчі дії, як -то оголошення транспортного засобу у розшук та накладення на нього арешту суттєво відрізняються. За таких обставин відсутні підстави для висновку, що права Позивача, як власника транспортного засобу, порушено саме накладенням арешту на належне йому майно. Крім того, як зазначалося вище, жодних доказів, що на транспортний засіб ГАЗ, модель 3302, 2006 року випуску, тип: загальний вантажний-загальний бортовий малотонажний-В, номер шасі: [NUMBER] , номер кузова: [NUMBER] постановою державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Задорожньої Тетяни Андріївни від 15 грудня 2020 року було накладено арешт у виконавчому провадженні №59069338 суду не надано, а тому вимога про звільнення цього транспортного засобу від арешту судом задоволена бути не може. Вимога ж щодо припинення розшуку транспортного засобу Позивачем не заявлена та, зважаючи на фактичні обставини справи, можливий суб`єктний склад у вказаному спорі, не могла бути заявлена у порядку цивільного судочинства до указаного у позові Відповідача. Отож, Позивачем у даній справі не надано доказів порушення Відповідачем його прав та законних інтересів, а також не наведено належного обгрунтування обраного способу захисту своїх прав за вказаних у позові підстав, що є підставою для відмови у позові.

Outcome: dismissed