Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-10 00:00:00

Представник позивача звернулася в суд з позовом до відповідача про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів). На підставу своїх вимог спирається на те, що підставою для\~звернення до\~суду із\~даним позовом,\~є захист\~порушеного права\~ [PERSON] (надалі\~ Позивач»),\~шляхом повернення\~безпідставно набутих\~коштів АКЦІОНЕРНИМ\~ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИЙ\~БАНК "ПРИВАТБАНК"\~(надалі\~ «Відповідач»).\~Позивач у\~2024\~році вже\~звертався до\~суду за\~захистом свого\~порушеного права,\~з таким\~же предметом\~та підставою\~позову,\~стягнення з\~Відповідача безпідставно\~набутих коштів.\~Зокрема,\~рішенням Маньківського\~районного суду\~від 26.11.2024\~року,\~позовну заяву\~ [PERSON] задоволено\~повністю стягнуто\~з Відповідача\~безпідставно набуті\~кошти в\~розмірі 3\~757\~грн.\~(три\~тисячі сімсот\~п`ятдесят сім\~гривень)\~79\~копійок (справа\~№ 701/623/24).\~Після примусового\~виконання рішення\~суду,\~та стягнення\~коштів на\~користь Позивача,\~Відповідач знову\~почав безпідставно\~стягувати кошти\~з карткового\~рахунку Позивача,\~а саме:\~09.03.2025,\~з карткового\~рахунку позивача\~Відповідачем стягнуто\~грошві кошти\~у сумі\~551,20\~грн.,\~з призначенням\~платежу «Автоматичне\~погашення простроченої\~заборгованості за\~рахунком 29**17»;\~11.06.2025,\~з карткового\~рахунку позивача\~Відповідачем стягнуто\~грошві кошти\~у сумі\~960,03\~грн.,\~з призначенням\~платежу «Автоматичне\~погашення простроченої\~заборгованості за\~рахунком 29**17»;\~11.06.2025,\~з карткового\~рахунку позивача\~Відповідачем стягнуто\~грошві кошти\~у сумі\~497,50\~грн.,\~з призначенням\~платежу «Автоматичне\~погашення простроченої\~заборгованості за\~рахунком 29**17»;\~12.06.2025,\~з карткового\~рахунку позивача\~Відповідачем стягнуто\~грошві кошти\~у сумі\~248,75\~грн.,\~з призначенням\~платежу «Автоматичне\~погашення простроченої\~заборгованості за\~рахунком [NUMBER] ».\~Тобто у\~період з\~березня 2025\~по червень\~2025\~року,\~Відповідачем безпідставно\~стягнуто з\~карткового рахунку\~позивача грошові\~кошти у\~розмірі 2\~257,48\~грн.\~(дві\~тисячі двісті\~п`ятдесят сім\~гривень 48\~копійок).\~Підставою для\~безпідставного стягнення\~Відповідачем грошових\~коштів з\~карткового рахунку\~Позивача,\~є нібито\~наявність взаємовідносин\~за кредитним\~договором №\~СSМWGI0000004729\~від 20.02.2008,\~які на\~думку Відповідача,\~є підставою\~для списання\~коштів.\~Проте,\~такі твердження\~та припущення\~Відповідача є\~незаконними та\~такими,\~які порушують\~права Позивача.\~Всі обставини\~справи та\~докази,\~які підтверджують\~незаконні дії\~Відповідача,\~щодо безпідставного\~стягнення грошових\~коштів з\~карткового рахунку\~позивача,\~встановлювались та\~досліджувались судом\~по справі\~№ 701/623/24,\~тому у\~даній позовній\~заяві не\~наводяться.\~У період\~дії воєнного\~стану,\~банкам заборонено\~нараховувати штрафні\~санкції,\~пеню та\~проценти за\~користування кредитом,\~у випадку\~з Позивачем,\~Позивач не\~має будь-яких\~непогашених (діючих)\~кредитних відносин\~з Відповідачем,\~невиконаних рішень\~суду,\~якими з\~Позивача стягувалися\~б,\~на користь\~Відповідача грошові\~кошти за\~невиконання умов\~кредитного договору,\~а тому\~вважає,\~що Відповідач,\~зухвало,\~нехтуючи нормами\~чинного законодавства\~України,\~чинить протиправні\~дії,\~щодо безпідставного\~стягнення коштів\~з карткового\~рахунку Позивача\~без будь-яких\~правових підстав.\~Крім цього,\~вважає,\~що своїми\~неправомірними діями\~Відповідача,\~Позивачу завдано\~моральної шкоди.\~Наразі Позиває\~є військовослужбовцем,\~військовослужбовці не\~завжди мають\~змогу виїхали\~в місцевість\~де є\~можливість зняти\~готівкові кошти,\~придбати продукти\~харчування,\~засоби особистої\~гігієни та\~інші речі\~першої необхідності.\~Крім,\~Відповідачем створено\~такі умови,\~за яких\~позивач не\~має можливості\~в повному\~обсязі розпоряджатись\~та користуватись\~своїм майном\~(грошовими\~коштами)\~та картковим\~рахунком,\~оскільки Відповідач\~не тільки\~безпідставно списує\~грошові кошти\~(заробітну\~плату)\~з карткового\~рахунку позивача,\~які заходять\~від Міністерства\~оборони України,\~Відповідач не\~нехтує можливістю,\~і безпідставно\~списує з\~карткового рахунку\~позивача грошові\~кошти,\~які позивачу\~поповнюють рахунок\~рідні.\~Такі неправомірні,\~постійно повторювані\~дії Відповідача\~призвели до\~душевних страждань\~та стресу\~Позивача.\~Вважає,\~що такі\~дії Відповідача\~принесли Позивачеві\~не лише\~моральні страждання,\~але і\~змушують постійно\~звертатися до\~суду за\~захистом свого\~порушеного права,\~такі дії\~Відповідача призводять\~не лише\~до матеріальних\~витрат,\~а й\~витрат часу\~і емоційних\~переживань,\~що негативно\~впливають на\~стан здоров`я\~Позивача, що і змусило представника позивача звернутись з відповідним позовом до суду. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 19.06.2025 року по справі призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, але представник позивача надала суду заяву, згідно якої просить справу розглядати у їх відсутності та підтримують позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та відповідно до позиції викладеної у відзиві на позов зазначив, що списання даних коштів з карткового рахунку позивача було правомірним на підставі договору поруки укладеним між банком та позивачем. Суд, вислухавши представника відповідача, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 09.03.2025, з карткового рахунку позивача відповідачем стягнуто грошові кошти у сумі 551,20 грн., з призначенням платежу «Автоматичне погашення простроченої заборгованості за рахунком 29**17». 11.06.2025, з карткового рахунку позивача Відповідачем стягнуто грошові кошти у сумі 960,03 грн., з призначенням платежу «Автоматичне погашення простроченої заборгованості за рахунком [NUMBER] ». 11.06.2025, з карткового рахунку позивача Відповідачем стягнуто грошові кошти у сумі 497,50 грн., з призначенням платежу «Автоматичне погашення простроченої заборгованості за рахунком [NUMBER] ». 12.06.2025, з карткового рахунку позивача Відповідачем стягнуто грошові кошти у сумі 248,75 грн., з призначенням платежу «Автоматичне погашення простроченої заборгованості за рахунком [NUMBER] ». У період з березня 2025 року по червень 2025 року відповідачем, з карткового рахунку позивача списані грошові кошти у розмірі 2 257,48 грн. Позивач обгрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що підставою для безпідставного стягнення відповідачем грошових коштів з карткового рахунку позивача, є нібито наявність взаємовідносин за кредитним договором № СSМWGI0000004729 від 20.02.2008, які на думку відповідача є підставою для списання коштів. Проте, такі твердження та припущення відповідача є незаконними та такими, які порушують права позивача. Всі обставини справи та докази, які підтверджують незаконні дії відповідача, щодо безпідставного стягнення грошових коштів з карткового рахунку позивача, встановлювались та досліджувались судом по справі № 701/623/24. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України. яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. (Постанова Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 справа № 444/9519/12). Велика Палата Верховного Суду зазначає, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився з тридцятого дня з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв`язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі. У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору (Постанові Великої палати Верховного суду від 04.07.2018 справа № 310/11534/13-ц). Зобов`язання за кредитним договором № СSМWGI0000004729 від 20.02.2008, в частині строку виконання зобов`язань за кредитним договором, змінились з моменту звернення ПАТ КБ "Приватбанк" з вимогою до відповідача ( [PERSON] , судова справа № 701/1324/15-ц) про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором. Таким чином, з моменту набрання чинності рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 11.10.2016 року (справа № 701/1324/15-ц), якими вимоги кредитора до боржника задоволені, строк дії кредитного договору припинився як для боржника так і для поручителів. Аналізуючи рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 11.10.2016 року (справа № 701/1324/15-ц) суд звертає увагу на те, що позовні вимоги про стягнення заборгованості в солідарному порядку позивач ставив лише до [PERSON] , та [PERSON] . Будь-яких позовних вимог до [PERSON] , позивач не ставив. Оскільки право на звернення за захистом своїх цивільних прав та інтересів (ст. 16 ЦК України) належить позивачеві по справі № 701/1324/15-ц, а саме право звернення з позовом до одного або кількох боржників. Враховуючи вищезазначене, суд прийшов до висновку, що позивач по справі № 701/1324/15-ц зазначаючи в позовній заяві трьох відповідачів [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , та ставлячи позовні вимоги лише до двох відповідачів [PERSON] , та [PERSON] , використав своє право. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. Аналогічний висновок викладено у Постанові ВП ВС від 31.10.2018 (справа № 202/4494/16-ц): "Велика Палата Верховного Суду, враховуючи встановлену законодавцем правову природу поручительства, як додаткового (акцесорного) зобов`язання до основного договору та пряму залежність від його умов, вважає за необхідне відступити від правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 26 листопада 2014 року (справа № 6-75цс14), від 3 лютого 2016 року (справа № 6-2017цс15) та від 06 липня 2016 року (справа № 6-1199цс16) про презумпцію чинності поруки та неможливість її припинення на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України з огляду на наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, оскільки таке рішення саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору. А тому на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки." Також суд звертає увагу на те, що представник відповідача у відзиві на позов зазначає, що між [PERSON] , як поручителем, [PERSON] , як боржником та відповідачем укладено договір поруки № CSMWGI0000004729 від 20.02.2008 р. Представником відповідача суду надано примірник договору поруки № CSMWGI0000004729 від 20.02.2008 р., (а.с. 38-40). Проте судом встановлено що даний договір стосується відповідача та [PERSON] , як боржника і [PERSON] , як поручителя, оскільки даний договір підписаний саме даними особами, а [PERSON] , не є стороною наданого суду договору поруки. Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Схожий по суті висновок зроблений в пункті 8.26. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадженням 12-79гс19), в якій вказано, що "водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах". Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина перша статті 1212 ЦК України). Передбачений статтею 1212 ЦК України вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав. Отже, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи - набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача моральної шкоди суд зазначає наступне. Обгрунтовуючи підстави до стягнення моральної шкоди завданої позивачу діями відповідача, представник позивача зазначає те, що наразі позивач є військовослужбовцем та не завжди має можливість виїхати в місцевість де є можливість зняти готівкові кошти, придбати продукти харчування, засоби особистої гігієни та інші речі першої необхідності. Крім цього, відповідачем створено такі умови, за яких позивач не має можливості в повному обсязі розпоряджатись та користуватись своїм майном (грошовими коштами) та картковим рахунком, оскільки відповідач не тільки безпідставно списує грошові кошти (заробітну плату) з карткового рахунку позивача, які заходять від Міністерства оборони України, відповідач не нехтує можливістю, і безпідставно списує з карткового рахунку позивача грошові кошти, які йому поповнюють рахунок рідні. Вважає, що такі дії відповідача принесли позивачу не лише моральні страждання, але і змушують постійно звертатися до суду за захистом свого порушеного права, такі дії відповідача призводять не лише до матеріальних витрат, а й витрат часу і емоційних переживань, що негативно впливають на стан його здоров`я. Проте суд вивчивши підстави заявлення даних позовних вимог приходить до висновку про відмову у їх задоволенні виходячи з наступного. За умовами ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому, як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення, проте позивачем на надано належних та допустимих доказів які б підтверджували що списання коштів в даній сумі з його карткового рахунку поставило в скрутне матеріальне становище та спричинило йому відповідну моральну шкоду як таку, так і підтвердження розміру моральної шкоди. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. За ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, а також завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства ст. 14 ЦК України. Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, суд дійшов висновку про необхідність у частковому задоволенні заявлених позовних вимог, а саме задоволенню підлягають позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно списаних коштів в сумі 2 257 грн. 48 коп., а позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача завданої моральної шкоди в сумі 5 000 грн., задоволенню не підлягають. Судові витрати у відповідності до ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved