Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-11 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , звернувся до Барвінківського районного суду Харківської області з позовною заявою до Барвінківської міської ради Ізюмського району Харківської області про визнання договору купівлі продажу укладеним та визнання права власності на нерухоме майно, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив: -визнати укладеним договір купівлі продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , з господарськими спорудами, укладеним 17.11.1998 між КСП "Жовтень" та [PERSON] . -визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , з господарськими спорудами. Ухвалою судді Барвінківського районного суду Харківської області від 28 жовтня 2024 року зазначено позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху. Ухвалою судді Барвінківського районного суду Харківської області від 27 січня 2025 року справу прийнято до провадження та відкрито в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 20 травня 2025 року прийнято заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог у цивільній справі за позовом [PERSON] до Барвінківської міської ради Ізюмського району Харківської області про визнання права власності на нерухоме майно. Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 10 червня 2025 року закрито підготовче провадження у справі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання також не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Дослідивши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України\~та\~ст.321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Таким чином, непорушність права власності є беззаперечною. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Основною метою цієї статті є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», «Новоселецький проти України» та «Федоренко проти України»). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Також Європейський суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що при визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства та знаходять засоби для їх вирішення (наприклад, рішення у справах «Хендісайд проти Сполученого Королівства», «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»). Отже, створена Конвенцією система захисту покладає саме на національні органи влади обов`язок визначальної оцінки щодо існування проблеми суспільного значення, яка виправдовує як заходи позбавлення права власності, так і необхідність запровадження заходів з усунення несправедливості. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1\~ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2\~статті 16 ЦК України\~визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України\~визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до п. 13\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», у зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями\~218\~та\~220 ЦК України. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню. З копії паспорта [PERSON] , вбачається, що він зареєстрований з 1992 року за адресою: [ADDRESS] . З архівного витягу від 16.0.2024 №06-25/15, наданого архівним відділом Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області 17 листопада 1998 року вбачається, що КСП «Жовтень» було вирішено продати [PERSON] житловий будинок, загальною площею 71.5 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] . (а.с.16). Рішенням Держаного реєстратора прав на нерухоме майно Воронкіна О.В. Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області від 25.07.2024 №74283310 [PERSON] було відмовлено в державній реєстрації права власності на нерухоме майно. Позивачем надано посвідчені приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу письмові пояснення [PERSON] , яка пояснила, що вона працювала в КСП «Жовтень» бухгалтером. На одному з засідань КСП «Жовтень» було ухвалено продати [PERSON] будинок, розташований по [ADDRESS] . Вказала, що [PERSON] повністю розрахувався за вищевказаний будинок, виплатив кошти у розмірі 2770 грн., що було погоджено на засіданні КСП «Жовтень». В судовому засіданні було допитано свідків [PERSON] та [PERSON] , які в судовому засіданні підтвердили той факт, що позивач [PERSON] в 1998 році придбав житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , з господарськими спорудами у КСП "Жовтень", утримував його, ремонтував, та проживав в ньому разом з сім`єю до весни 2022 року. Варто відмітити, що з листа від 12.12.2024 №02-28/4579, наданого Барвінківським виконавчим комітетом міської ради Ізюмського району Харківської області, вбачається, що надати виписку з погосподарського обліку для проведення державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки неможливо, у зв`язку зі знищенням книг по господарського обліку внаслідок окупації та ведення бойових дій на території с.Велика Комишуваха, Ізюмського району, Харківської області. Оскільки договір купівлі-продажу укладений у 1998 року, застосуванню до цих відносин підлягають норми чинного на той час законодавства -\~ЦК УРСР 1963 року. Статтею 47 ЦК УРСР\~була передбачена обов`язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми. Частиною 2\~статті 47 ЦК УРСР\~визначалось, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. Відповідно до ст.ст.\~224,\~227 ЦК УРСР\~за договором купівлі-продажу продавець зобов`язувався передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язувався прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягав нотаріальному посвідченню, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягло недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Разом з тим, у суду відсутні відомості про те, що при вчиненні правочину дії сторін не були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, що сторони не мали необхідного обсягу цивільної дієздатності. Навпаки, вимоги договору купівлі-продажу сторонами виконані, ніяких претензій щодо передачі майна не було, [PERSON] проживав в житловому будинку та зареєстрував своє місце проживання. Оскільки [PERSON] виконав умови договору купівлі-продажу житлового будинку, ним здійснено оплату за придбане майно грошовими коштами, які КСП «Жовтень» одержало, тому суд приходить до висновку, що позивач на підставі ст.ст.\~128,\~153 ЦК УРСР\~набув право власності на житловий будинок та правомірно володіє ним. Відповідно до\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як передбачено\~ст. 328 ЦК України, передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особо, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.3\~ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Оскільки укладення договору купівлі-продажу проведено з порушенням\~, без оформлення в нотаріальній конторі, позивач не має можливості розпоряджатися в повному обсязі своїм власним вищезазначеним майном. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. ст.\~124,\~129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved