Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-17 00:00:00

У квітні 2025 року позивач через свого представника звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що 20.01.2021 року ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] укладено Договір № 2102031988552 відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит в сумі 4600.00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, в обмін на його зобов`язання повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил. Відповідно до п. 4.3. Договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством у разі укладення електронного договору в якості підпису сторін буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Також умовами договору було передбачено, що проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі: а) 0.4 % за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 3.24 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.6); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в). В подальшому, право вимоги за вказаним договором неодноразово відступалось та на підставі договору № 10-01/2023 від 10.01.2023 року позивач набув право вимоги до відповідача за договором № 2102031988552. Вказував на те, що на момент звернення з даним позовом до суду за відповідачем рахується заборгованість в сумі 50671,15 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 4599,40 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 46071,75 грн.. На підставі вище викладеного, посилаючись на умови договору, норми матеріального права, просив стягнути з відповідача на користь позивача вище вказану заборгованість та судові витрати. На вказану позовну заяву надійшов відзив в якому відповідач позов не визнав, посилаючись на наступні обставини. Так, вважає, що відсутність оригіналу паперової форми договору свідчить про відсутність погодження щодо усіх істотних умов договору, зокрема суми кредиту, розміру процентної ставки, строків повернення кредитних коштів. Вказував на те, що долучені позивачем до матеріалів справи докази не можуть вважатись належними та допустимим, оскільки не відповідають поняттю електронних доказів, адже позивач вказує, що договір був укладений в електронній формі, а також не підтверджують факту підписання ним заяви-анкети та ознайомлення з умовами кредитування, а тому вважає, що первісний кредитор не надавав споживачу своїх послуг вичерпну інформацію щодо умов кредитування. Крім того, звертав увагу суду на несправедливість умов договору в частині нарахування підвищених відсотків, які на його думку відповідають правовій природі пені, а не процентів за користування кредитними коштами. Зазначав, що в матеріалах справи відсутні відомості про те, що боржник повідомлений про відступлення права вимоги, а новий кредитор продовжував безпідставно нараховувати відсотки після відступлення права вимоги. У відповіді на відзив представник відповідача зазначала, що укладений кредитний договір між первісним кредитором та відповідачем відповідає формі, передбаченій ст. 207, 208, 1047, 1055 ЦК України, відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору п шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому було перераховано грошові кошти. Ідентифікація відповідача здійснювалася в ІТС, яке належить первісному кредитору і він гарантував дійсність вимоги при відступленні прав вимоги по даному кредиту. Будь-яких доказів того, що персональні дані Відповідача (паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки фізичної особи платника податків, номер телефону) були використані для укладення Договору від його імені, Відповідачем не надані. Крім того, ідентифікацію було здійснено в тому числі за допомогою BankID НБУ. Звертала увагу на те, що відповідач тривалий час частково сплачував заборгованість з відсотків, що свідчить про визнання факту укладення договору, отримання кредитних коштів та погодження з умовами кредитування. Крім того, у розрахунку заборгованості чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована, при цьому нарахування відсотків здійснювалось в межах строку кредитування, визначеного та погодженого сторонами Договору. Також, зазначала, що матеріали справи не містять доказів належного виконання боржником зобов`язань як на користь первісного кредитору, так і на користь позивача, а тому його посилання на відсутність відомостей щодо повідомлення боржника про відступлення права вимоги не звільняють його від обов`язку погасити наявну заборгованість, адже законом передбачені спеціальні правові наслідки неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні. В рамках судового розгляду даного спору судом витребувано ряд доказів, зокрема у Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570 , адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1д): інформацію, чи видавалась АТ КБ «ПРИВАТБАНК» [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) кредитна картка № [NUMBER] ; докази зарахування на картку № [NUMBER] кредитних коштів у сумі 4 600,00 грн., які з 20.01.2021 року були на неї перераховані, а саме витребувати виписки по рахунку [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) за номером картки № [NUMBER] за період із з 20.01.2021 по з 20.02.2021 року; Ідентифікаційні дані власника картки та повний номер картки № [NUMBER] , в тому числі, але не виключно прізвище, ім`я, по-батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, серію та номер паспорта, адресу місця проживання, контактні дані (номер телефону, адреса електронної пошти, тощо), та інші відомості про власника вказаної картки. - інформацію щодо номеру телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] за період з 20.01.2021 по з 20.02.2021 року; інформацію чи знаходиться номер телефону [NUMBER] в анкетних даних [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), а також у ТзОВ «Коллект Центр» наступні докази: оригінал Кредитного Договору №2102031988552 від 20.01.2021р. з позичальником [PERSON] з усіма додатками і додатковими угодами до нього, в тому числі графіком платежів, який є додаток №2 до Кредитного Договору. Якщо укладений в електронній формі - надати на диску DVD-R з підписами обох Сторін у дату укладення; докази фактичного підписання та надання позичальнику [PERSON] примірників підписаних Кредитного Договору №2102031988552 від 20.01.2021р., додатків та додаткових угод до нього у дату їх укладання; оригінал Заяви-Анкети, заповненої відповідачем, на видачу кредиту за кредитним договором Договором №2102031988552 від 20.01.2021р. від позичальника [PERSON] (додаток №1 до Кредитного Договору); докази ознайомлення позичальника [PERSON] з іншими документами по цим кредитним правовідносинам до моменту укладення договору під підпис; оригінал первинного бухгалтерського документа щодо фактичного перерахунку грошових коштів позичальнику позичальнику [PERSON] від кредитора по вищевказаному Кредитному Договору №2102031988552 від 20.01.2021р., із зазначенням повних реквізитів отримувача; оригінал Виписки з банківського рахунку кредитора за дату Договору про надання кредиту №2102031988552 від 20.01.2021р.щодо фактичного перерахунку грошових коштів від кредитора позичальнику [PERSON] по Кредитному Договору № [NUMBER] від 20.01.2021р.; договір про відступлення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за Кредитним Договором №2102031988552 від 20.01.2021р. з позичальником [PERSON] ' - повний текст, акт приймання-передачі права вимоги та приймання-передачі кредитної справи, фактичної оплати за вказаним договором; оригінал Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Служба миттєвого кредитування» від 01.01.2021р.; оригінал Паспорту споживчого кредиту за Кредитним Договором №2102031988552 від 20.01.2021р. ( додаток №3 до Кредитного Договору); оригінал доказів отримання (перерахування) грошових коштів за Кредитним Договором №2102031988552 від 20.01.2021 року. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила задовольнити та надала суду пояснення аналогічні змісту позовної заяви та відповіді на відзив. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що він особисто не підписував жодного паперового договору, а ті роздруківки, що долучені до матеріалів справи не можуть вважатись належними та допустимими доказами укладення договору на умовах, що у них містяться, адже в такі паперові документи могли бути внесені зміни, електронного варіанту договору позивачем не надано. Також, вважає, що даний позов не доведений, оскільки позивач не довів факту перерахування кредитних коштів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або тож кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Так, судом встановлено, що відповідно до заяви-Анкети, яка є додатком до кредитного договору № 2102031988552 від 20.01.2021 року, відповідач звернувся до первісного кредитора ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» із заявою в якій вказував на те, що ознайомившись із примірником типового договору та усіма його додатками, включаючи Правила надання грошових коштів у позику, що розміщені на офіційному сайті, та погодившись з ними, просив надати йому кредит в сумі 4800 грн., орієнтовним строком повернення кредиту - 16 днів. Кредит просив надати на вказаний у заяві картковий рахунок (а/с 92 Том 1). У відповідності до вимог п.п. 1.5., 1.6., 4.3, 4.4 договору № 2102031988552 від 20.01.2021 року, у разі підписання електронного договору договір буде вважатись укладеним в письмовій формі з дати прийняття (акцепту) позичальником пропозиції (оферти) товариства. Датою прийняття (акцепту) та підписання кредитного договору (всіх без виключення його складових, а саме: цього договору; самої заяви-анкети; Заяву подано через систему «Електронний суд» правил, паспорту кредиту; повідомлення суб`єкта персональних даних про його права, визначені Законом України «Про захист персональних даних», мету збору даних, склад та зміст зібраних персональних даних, та осіб, яким передаються його персональні дані) вважається дата складання та підписання сторонами заяви-анкети. Заява-анкета підписується сторонами шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством у разі укладення електронного договору в якості підпису сторін буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Підписуючи цей договір із застосуванням процедури підпису, зазначеної у п. 4. 3. цього договору, сторони усвідомлюють та підтверджують, що відповідно до ст. 639 та ст. 1055 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) цей договір укладений сторонами у письмовій формі з дотриманням всіх вимог діючого законодавства України щодо процедури укладення та підписання договору за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем (а/с 66-68 Том 1) Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Отже, вказаний договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію». Підписанням цього договору відповідач підтверджує, що ознайомився на відповідному Інтернет-ресурсі з повною інформацією щодо кредитора та його послуги, що передбачені ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Слід зазначити, що договір містить персональні дані відповідача (паспортні дані, РНОКПП, номер телефону, а анкета містить також відомості про місце роботи позивача) та матеріали справи не містять відомостей того, що такі персональні дані були надані первісному кредитору при укладені договору в електронній формі без волевиявлення відповідача. Відповідно до листа ТзОВ «Вей фор Пей» від 06.11.2023 року, вказане товариство підтверджує, що на підставі укладеного між ним та первісним кредитором договору, було здійснено перерахування коштів в сумі 4600 грн. за договором № 2102031988552 на номер картки № [NUMBER] (а/с 26 Том 1). Відповідно до інформації, наданої АТ КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали про витребування доказів, підтверджено, що [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] (ІBAN [NUMBER] ). Також, фінансовий номер телефону: [NUMBER] збігається з номером телефону, що вказаний в заяві-Анкеті (а/с 3 Том 2). Окрім того, відповідно до виписки по рахунку № [NUMBER] за період 20-01-2021 - 20-02-2021 - рр. підтверджено факт зарахування грошових коштів в сумі 4600 грн. (4-5 Том 2). Таким чином, матеріалами справи підтверджено укладення між первісним кредитором та відповідачем вище вказаного договору та виконання первісним кредитором своїх зобов`язань з передачі позичальнику грошових коштів в сумі, обумовленій умовами договору. Так, ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Пунктом першим ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За змістом ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, за наслідками розгляду справи встановлено, що01.12.2021 року було укладено договір № 1-12 відповідно до якого первісний кредитор відступив на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 2102031988552, а 10.01.2023 року було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь позивача права вимоги за вказаним кредитним договором (а/с 51, 70 Том 1). Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які є невід`ємною частиною договору. Відповідно до правового висновку, сформованого Верховним судом у постанові від 6 лютого 2019 року у справі No 361/2105/16-ц, неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Так, до матеріалів справи долучено розрахунок заборгованості відповідно до якого станом на 10.01.2023 року за відповідачем рахується заборгованість в сумі 50671,15 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 4599,40 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 46071,75 грн. (а/с 49). Слід зазначити, що до матеріалів справи долучено також розрахунок заборгованості первісного кредитора з якого вбачається, що боржник частково здійснював з певною періодичністю платежі, спрямовані на погашення заборгованості (а/с 46-48). Враховуючи посилання відповідача на необґрунтованість нарахування відсотків за користування кредитом, а також непогодження зі строком кредитування, слід звернути увагу на наступні умови договору. Так, пунктом 1.3. договору встановлено орієнтовний строк повернення кредиту - 16 днів з моменту отримання кредиту. У пункті 1.9 договору зазначено, що граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору): 1 рік. Крім того, відповідно до пп. 1.4.1., 1.4.2. договору та Заяви-Анкети нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 16-й день з моменту отримання кредиту, в сумі, що нарахована за фактичний строк користування кредитом на дату сплати. В разі, якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 16 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом. Також, пунктом 1.4 договору було передбачено, що проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування, протягом фактичного строку користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту в такому розмірі: а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.6); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в). д) тип процентної ставки - фіксована Сторонами при укладенні договору було досягнуто згоди щодо фіксованого розміру процентної ставки для певного періоду користування кредитними коштами, в залежності від виконання позичальником умов договору . Відповідно до правового висновку викладеного в постанові Великої Палати ВС від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги Документ сформований в системі «Електронний суд» 07.05.2025 12 згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Таким чином, період з 20.01.2021 року по 20.01.2022 року є періодом правомірного користування позичальником кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування та із розрахунку заборгованості вбачається, що саме за такий період позивачем були розраховані відсотки (а/с 49 Том 1). Будь-яких доказів на спростування вказаного розрахунку заборгованості відповідач не надав. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. У відповідності до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вище вказана заборгованість. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений останнім при зверненні до суду судовий збір та доказів наявності підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору матеріали справи не містять. У відповідності до вимог ч. 2-6 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. ЄСПЛ у рішенні від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим, а у рішенні від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» звернув увагу на те, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Дослідивши матеріали справи в сукупності із наданими представником позивача доказами, а саме договором про надання правової допомоги №01-07/2024 від 01.07.2024 року, прайс-листом АО «Ліга Ассістанс», заявкою про надання юридичної допомоги №372 від 01.03.2025 року, витягом з акту про надання юридичної допомоги від 31.03.2025 року, суд приходить до висновку, що позивач дійсно поніс витрати на правову допомогу в сумі 16000 грн., розмір яких є співмірним з складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача слід стягнути вказану суму витрат на правову допомогу. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved