Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

29.10.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «КЛТ Кредит» звернулося до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 2571 від 29.12.2023 за період з 29.12.2023 року по 25.09.2024 року по нарахованим та не сплаченим процентам, яка становить 52\~500,00 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.12.2023 між ТОВ «КЛТ Кредит» та відповідачем укладено кредитний договір № 2571, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 4 800,00 грн., строком на 365 днів (до 28.12.2024 року) , шляхом переказу на її платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «КБ «Приватбанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% від суми кредиту за кожен день користування (912,5%). Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі інтернет та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Позивач звертає стягнення виключно на прострочені до оплати проценти за користування кредитом. У зв`язку з порушенням зобов`язання, заборгованість відповідача за кредитним договором по нарахованим та не сплаченим процентам станом на 25.09.2024 року становить 52 500,00 грн. за період з 29.12.2023 року по 25.09.2024 року, що нараховані відповідно до п. 1.2. кредитного договору за ставкою 2,5% за кожен день користування кредитом та графіку платежів. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.11.2024 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ Кредит» залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 18.12.2024 року через електронну систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.12.2024 року позовну заяву ТОВ «КЛТ Кредит» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, сторонам по справі надано строк для подання заяв по суті справи. Не погодившись з позовними вимогами, 20.03.2025 представник відповідача [PERSON] адвокат Бабіч С.А. надав пояснення з посиланням не те, що сума заборгованості, яку просить стягнути позивач, а саме: 52 500,00 гривень за період з 29.12.2023 року по 25.09.2024 року, не відповідає сумі вказаній в розрахунку заборгованості, яка станом на 13.10.2024 року становить 39 480,00 грн. Відтак позивачем не надано суду належних доказів наявності заборгованості відповідача за кредитним договором № 2571 від 29.12.2023 року у тій сумі яку він просить безпідставно стягнути. Крім того, підпис [PERSON] , відсутній на Правилах надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, до матеріалів позовної заяви не додано жодних доказів на підтвердження зарахування коштів на рахунок відповідача. Вважає неможливим застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України. Таким чином без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність домовленості сторін щодо усіх істотних умов договору, вважає, що надані банком документи не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма, встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. У матеріалах справи також відсутні первинні бухгалтерські документи, зокрема, виписка з банківського рахунку кредитора, які б підтверджували факт виникнення та розмір заборгованості відповідача за кредитним договором, враховуючи при цьому, що за його умовами повернення кредиту, сплата процентів повинні були здійснюватися позичальником шляхом перерахування коштів на поточний рахунок кредитодавця. Крім того, представник відповідача вважає, що вказана позивачем сума понесених судових витрат з надання правової допомоги у розмірі 10 000,00 грн. є безпідставною, явно завищеною, неспівмірною зі складністю справи та переліком вчинених дій для надання правової допомоги. Враховуючи вище викладене просив суд у задоволенні позову ТОВ «КЛТ Кредит» до [PERSON] ,, про стягнення боргу за кредитним договором відмовити у повному обсязі та зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу до суми 1 000,00 грн. 24.03.2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивача ТОВ «КЛТ Кредит» надійшли додаткові пояснення з посиланням на те, що позивач звертає стягнення виключно на прострочені до оплати проценти за користування кредитом за період з 29.12.2023 року по 25.09.2024 року та не пред`являє вимоги дострокового повернення суми кредиту відповідно до п.п. 2.1.2, 2.1.6, 4.7. Кредитного договору, ч. 2 ст. 1050 ЦК України, ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування». Строк дії Кредитного договору не продовжувався, тому відповідно законодавче обмеження по встановленню денної процентної ставки на даний кредитний договір не поширюється, у зв`язку з чим, заборгованість відповідача за кредитним договором по нарахованим та не сплаченим процентам станом на 25.09.2024 року становить 52 500,00 гривень за період з 29.12.2023 року по 25.09.2024 року, що нараховані відповідно до п. 1.2. Кредитного договору за ставкою 2,5 % за кожен день користування кредитом (912,5% річних) та Графіку платежів. На підставі укладеного кредитного договору був здійснений переказ суми кредиту на платіжну картку відповідача, на підтвердження чого надано довідку про проведення переказу. при цьому, зі змісту укладеного кредитного договору вбачається, що сторони погодили строк кредитування, розмір відсотків та порядок їх сплати. Відповідач мав можливість не вступати у кредитні відносини із кредитодавцем, якщо дійсно вважав встановлений розмір відсотків за користування коштами несправедливим. Крім того, у матеріалах справи наявні всі необхідні документи, які підтверджують витрати позивача на правову допомогу, зокрема щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, яка була сплачена позивачем. Ухвалою суду від 17.04.2025 витребувано у АТ КБ «Приватбанк»: інформацію щодо емітованої на ім?я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) платіжної карти № [NUMBER] ; виписку з карткового рахунку про рух грошових коштів відкритого до платіжної карти № [NUMBER] , що належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за період з 29.12.2023 року по 03.01.2024 року з відображенням часу зарахування коштів. Також витребувано у ТОВ «КЛТ Кредит»: оригінал Кредитного договору №2571 від 29.12.2023 року з додатками; оригінал чеку про проведення переказу; оригінал Анкети-заява на кредит №26388 від 29.12.2023 року; оригінал правил надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту. На підставі Закону України № 4273-IX від 26.02.2025 року «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів», який набрав чинності 25.04.2025 року, відбулася зміна найменування Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя на Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя. 22.05.2025 на виконання вищезазначеної ухвали від АТ КБ «Приватбанк» на адресу суду надійшли копії витребуваних документів. 18.08.2025 на виконання вищезазначеної ухвали від ТОВ «КЛТ Кредит» на адресу суду надійшов оригінал правил надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту. 15.09.2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача [PERSON] адвоката Бабіч С.А. надійшли додаткові пояснення, з посиланням на те, що ненадання позивачем витребуваних судом оригіналів документів свідчить про відсутність у нього належної доказової бази, у зв`язку з чим подані копії не можуть бути враховані судом через сумнів у їх достовірності. Представник вважає, що позивач не довів існування правовідносин з відповідачем та не підтвердив належними доказами виникнення боргового зобов`язання. З огляду на викладене, вважає, що позов ТОВ «КЛТ Кредит» є необґрунтованим і таким, що не підтверджений належними та допустимими доказами. Представник позивача належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, надав заяву, відповідно до якої просив суд розглянути справу за відсутності представника, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, разом з тим від представника адвоката Бабіча С.А. надійшла заява, відповідно до якої, просив суд провести розгляд справи у відсутність відповідача та її представника, відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «КЛТ Кредит» у повному обсязі з підстав зазначених у поясненнях. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. На підставі досліджених письмових доказів, судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані до суду докази у їх сукупності було встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За правилом ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно вимог ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». За правилами ч. ч. 12, 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Верховний Суд у постанові від 12.01.2021 року по справі № 524/5556/19 підтверджує, що суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс- повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині». Судом встановлено, що 29.12.2023 між ТОВ «КЛТ Кредит» та відповідачем укладено кредитний договір № 2571, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 4 800,00 грн., строком на 365 днів (до 28.12.2024 року) , шляхом переказу на її платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «КБ «Приватбанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% від суми кредиту за кожен день користування (912,5%). Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі інтернет та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписанням кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, затвердженими наказом директора ТОВ «КЛТ Кредит» викладені для загального доступу в мережі інтернет на сайті https://kltcredit.com.ua/uk/about_us. Електронний підпис з одноразовим ідентифікатором 478133 направлявся відповідачу 29.12.2023 о 17:14:50 год., шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер [NUMBER] , який зазначений у кредитному договорі та ІТС. Кредитні кошти в розмірі 4 800,00 грн. були відправлені відповідачу 29.12.2023 на платіжну картку [NUMBER] емітовану АТ «КБ «Приватбанк», що підтверджується чеком № 714586148 від 29.12.2023. АТ «КБ «Приватбанк» на виконання ухвали суду про витребування доказів листом «Про надання інформації» від 22.05.2025 за вих. № 20.1.0.0.0/7-250509/37638-БТ, повідомило, що банківську картку № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ) емітовано на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Відповідно до виписки по рахунку № [NUMBER] за період 29.12.2023 по 03.01.2024, вбачається, що на вказаний рахунок від Fondy А2С здійснено 29.12.2023 перерахування коштів у розмірі 4 800,00 грн. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного між ТОВ «КЛТ Кредит» та відповідачем кредитного договору дана фінансова установа надала позичальнику суму кредиту, а останній зобов`язувався повернути надану позику у повному обсязі, до 28.12.2024 року. В даному випадку судом встановлено, що відповідач добровільно звернулася до відповідних установ, ознайомилася з інформацією про умови кредитування та уклала кредитний договір, підписавши який, погодила усі запропоновані кредитором істотні умови кредитування, зокрема, розмір та порядок нарахування процентів за користування кредитними коштами, від договору не відмовилася. Розмір процентів за користування кредитом було визначено сторонами договору за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст.627 ЦК України. Таким чином, доводи представника відповідача щодо недоведеності позивачем факту волевиявлення відповідача на укладення кредитного договору № 2571 від 29.12.2023 та відсутності підтвердження зарахування коштів на рахунок відповідача є безпідставними та необгрунтованими. Суд перевіряючи розрахунок заборгованості за договором № 2571 від 29.12.2023 в частині процентів, не може погодитися з його правильністю, з огляду на таке. Пунктом 1.2. кредитного договору передбачено проценту ставку за користування грошовими коштами у розмірі 2,5 % щоденно. Позивач наполягає, що саме такий розмір процентної ставки повинен застосовуватися за весь період нарахування процентів, оскільки приписи ЗУ «Про споживче кредитування», якими обмежено максимальний розмір денної процентної ставки, до кредитного договору, який укладений до набрання чинності цих змін і який не переукладався, не застосовуються. Суд констатує, що згідно з роз`ясненнями, викладеними в пункті 5 мотивувальної частини Рішення КСУ від 09 лютого 1999 року по справі № 1-7/99, в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). Відповідно до частини 5 статті 8 ЗУ «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1% (статтю 8 було доповнено частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023). Згідно пункту 17 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування» № 3498-IX, тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Закон набрав чинності 24.12.2023 року. Отже, в даному випадку законодавцем використана ультраактивна форма регулювання суспільно-правових відносин та визначений перехідний період, який передує безпосередньому застосуванню нової правової норми. Оскільки Закон України № 3498-ІХ набув чинності 24.12.2023 року та застосовано визначений законодавством перехідний період до запровадження обмеження максимального розміру денної процентної ставки, в період часу з 24.12.2023 року до 22.04.2024 року максимальний розмір денної процентної ставки 2,5 %, в період часу з 22.04.2024 року до 20.08.2024 року максимальний розмір денної процентної ставки 1,5 %, а з 20.08.2024 року максимальний розмір денної процентної ставки 1 %. При цьому, згідно пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону (яким власне і запроваджено обмеження максимального розміру денної процентної ставки) поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Вказане свідчить про те, що у випадку продовження дії кредитних договорів після набрання чинності Законом України № 3498-ІХ, умови щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки застосовуються автоматично і не вимагають внесення змін до договору, так як характер цих правових норм є імперативним і не передбачає можливості відхилення від них при укладенні чи зміні договорів про надання споживчого кредиту. Тому суд відхиляє доводи представника позивача щодо необхідності застосування визначеної у договорі споживчого кредитування денної процентної ставки у розмірі 2,5 % за весь період нарахування заборгованості. З урахуванням\~викладеного,\~суд вважає,\~що для\~визначення розміру\~заборгованості за\~процентами за\~кредитним договором\~№ 2571\~від 29.12.2023\~року з\~29\~грудня 2023\~року по\~21 квітня 2024 року 2,5% (115 днів), з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року 1,5% (120 днів), з 20 серпня 2024 року по 25 вересня 2024 року 1 % (37 днів). Отже, суд приходить до висновку, що заборгованість за процентами становить за період: з 29 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року 13\~800,00 грн. (4 800 х 2,5% х 115 днів); з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року 8 640,00 грн. (4 800 х 1,5% х 120 днів); з 20 серпня 2024 року по 25 вересня 2024 року 1 776,00 грн (4 800 х 1 % х 37 день). Таким чином, загальний розмір заборгованості за процентами складає 24\~216,00 гривень. Доказів сплати процентів за користування кредитними коштами [PERSON] матеріали справи не містять та відповідачем не надано. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Суд, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 133 ЦПК Україна правнича допомога є складовою судових витрат. На підтвердження витрат на правничу допомогу представник позивач надав копію договору № 16/09/2024 від 16.09.2024 про надання юридичних послуг; копію акту приймання - передачі наданих послуг № 1 до договору № 16/09/2024 від 16.09.2024; копію витягу з реєстру № 1 до акту приймання - передачі наданих послуг № 1 до договору № 16/09/2024 від 16.09.2024; копію платіжної інструкції № 554 від 27.09.2024. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь ТОВ «КЛТ Кредит» підлягають стягненню витрати на правову допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 4 613,00 грн. (46,13%). Крім того, оскільки позовні вимоги ТОВ «КЛТ Кредит» підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам (46,13%), які в даному випадку складають 1\~396,82 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial