Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-18 00:00:00

04 червня 2025 року до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшла позовна заява ТОВ «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 22.09.2024-100001428 від 22 вересня 2024 року у розмірі 21700 грн. Свої вимоги\~позивач обґрунтовує\~тим,\~що 22\~вересня 2024\~року сторони\~уклали кредитний\~договір (оферти),\~відповідно до\~якого [PERSON] \~отримав у\~кредит грошові\~кошти у\~розмірі 7000 грн строком на 140 днів із сплатою процентів за користування кредитом за ставками відповідно до умов кредитування. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, перерахувавши грошові кошти на рахунок [PERSON] . Однак через порушення відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення кредиту утворилася заборгованість у розмірі 21700 грн, з яких 7000 грн заборгованість за кредитом, 9800 грн заборгованість за процентами, 3500 грн - неустойка та 1400 грн - комісія, які позивач просив стягнути разом із понесеними судовими витратами. 06 червня 2025 року після отримання судом інформації про зареєстроване місце проживання відповідача провадження у справі відкрито за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 24 червня 2025 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому він частково визнає позовні вимоги у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту і процентами на суму 16800 грн, та у частині стягнення судового збору пропорційно до задоволених вимог у розмірі 1868,63 грн, в іншій частині позову просить відмовити з огляду на таке. З урахуванням строку кредитування та відсутності доказів щодо пролонгації строку дії кредитного договору позовні вимоги про стягнення процентів підлягають задоволенню лише у межах строку дії договору, тобто на суму 9800 грн. Що стосується неустойки, яка була нарахована за зобов`язаннями відповідача у період в Україні воєнного стану, то відповідно до п.п. 15, 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України його звільнено від сплати штрафних санкцій, тому позовні вимоги у частині стягнення штрафних санкцій у розмірі 3500 грн є необґрунтованими. Умова договору, яка передбачає комісію за обслуговування кредитної заборгованості, суперечить вимогам Закону України «Про споживче кредитування» та є нікчемною, тому позовні вимоги про стягнення комісії у розмірі 1400 грн є безпідставними та не підлягають задоволенню. Оскільки позивачем не надано жодного доказу на підтвердження надання правової допомоги, а заявлений її розмір 6000 грн суперечить критерію реальності та розумності, тому позовні вимоги у цій частині також мають бути залишені без задоволення. Сторони в судове засідання 15 вересня 2025 р не з`явилися, були повідомлені про розгляд справи належним чином. В матеріалах справи є клопотання представника позивача про розгляд справи за його відсутності, в якому він також позов підтримує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, із клопотаннями до суду не звертався, надав відзив на позов. Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом норми ч.6 ст.259 ЦПК України складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. За нормами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. З матеріалів справи встановлено, що 22 вересня 2024 року [PERSON] уклав із ТОВ «Споживчий центр» у електронній формі кредитний договір № 22.09.2024-100001428 шляхом подання заявки на відкриття кредитної лінії із зазначенням основних умов кредитування. За умовами кредитного договору відповідач отримує кредит у розмірі 7000 грн на споживчі потреби у безготівковій формі на зазначену ним картку [NUMBER] строком на 140 дні зі сплатою процентів за фіксованою незмінною процентною ставкою у розмірі 1% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. За видачу кредиту сплачується комісія у розмірі 20% від суми кредиту та дорівнює 1400 грн, яка нараховується і обліковується у день видачі кредиту. Орієнтовна реальна річна процентна ставка за кредитом становить 7910,04 %, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача 15559,14 грн, загальні витрати за споживчим кредитом 8559,14 грн. За невиконання/неналежне виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання нараховується неустойка у розмірі 70 грн за кожен день (п. 15 договору). Розмір процентів відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України становить 365 % річних, які нараховуються від простроченої позичальником суми. Максимальний розмір процентів відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України встановлюється законом (п. 16 договору). Кредитний договір № 22.09.2024-100001428 з додатком та заявка кредитного договору підписана [PERSON] у електронному вигляді за допомогою одноразового ідентифікатора Е176. ТОВ «Споживчий центр» умови договору виконало у повному обсязі, перерахувавши 22 вересня 2024 року о 14:00:25 годині 7000 грн на картку [PERSON] № [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 516940930, призначення платежу: видача за договором кредиту № 22.09.2024-100001428. У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань щодо внесення грошових коштів для погашення заборгованості за кредитним договором за ним відповідно до розрахунку позивача на момент подачі позову до суду виникла заборгованість у розмірі 21700 грн, з яких 7000 грн заборгованість за кредитом, 9800 грн заборгованість за процентами, які нараховані з 22 вересня 2024 року до 08 лютого 2025 року, 3500 грн - неустойка та 1400 грн комісія. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ТОВ «Споживчий центр»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Таким чином, між сторонами досягнуто згоду щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі № 345/3085/19. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За нормами ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Як встановлено судом, [PERSON] , уклавши кредитний договір, взяв на себе зобов`язання щодо повернення грошових коштів та сплати процентів. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як вбачається із умов договору, кредит надавався строком на 140 днів з 22 вересня 2024 року з остаточним погашенням кредиту до 08 лютого 2025 року, тому позовні вимоги у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7000 грн та заборгованість за процентами у розмірі 9800 грн підлягають задоволенню. У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Законом України від 01 грудня 2005 року № 3161-IV Закон України «Про захист прав споживачів» був викладений в новій редакції, яка запровадила законодавче регулювання права споживача в разі придбання ним продукції у кредит (стаття 11) та визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача внаслідок їх несправедливості (стаття 18). Аналізуючи викладене, п. 7 кредитного договору № 22.09.2024-100001428 (кредитної лінії) від 22 вересня 2024 року, який встановлює обов`язок позичальника сплатити одноразову комісію за надання кредиту у розмірі 1400 грн, не суперечить вимогам законодавства, адже комісія встановлена за банківську послугу, яку замовив відповідач, тому позовні вимоги у частині стягнення комісії підлягають задоволенню. Також суд вважає, що позовна вимога про стягнення пені за невиконання відповідачем умов договору суперечить чинному законодавству з наступних підстав. Відповідно до вимог п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан в Україні, і наступними Указами воєнний стан був продовжений, а Указом Президента № 254/2023 від 01.05.2023 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб. Таким чином, враховуючи вказану норму, у задоволенні вимоги про стягнення неустойки у розмірі 3500 грн, нарахованої за невиконання відповідачем кредитних зобов`язань, слід відмовити. Отже, встановлення судом факту неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, вказує на обґрунтованість пред`явлених позовних вимог у частині стягнення боргу за кредитом у загальному розмірі 18200 грн, з яких заборгованість за кредитом 7000 грн, заборгованість за процентами 9800 грн, комісія за надання кредиту 1400 грн. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача також підлягають стягненню на користь позивача сплачений ним і документально підтверджений судовий збір в розмірі 2422,40 грн. Посилання відповідача на стягнення з нього судового збору пропорційно до задоволеної вимоги, судом до уваги не береться, оскільки розмір сплаченого позивачем судового збору при подачі є мінімальним - 2422,40 грн. Заперечення відповідача у частині стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 6000 грн, судом не розглядалися, оскільки позивачем такої вимоги не заявлено.

Outcome: partial