Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-17 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог: ТОВ «СЕЛФІ\~КРЕДИТ» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги представник позивача мотивує тим, що 07.06.2024 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» за № 1553800, додатки та додаткові угоди до якого є його невід`ємними частинами та є обов`язковими для виконання їх сторонами. Відповідно до умов кредитного договору позивач надав відповідачу, шляхом перерахування у безготівковій формі на номер платіжної карти № [NUMBER] , який відповідач вказав під час укладення кредитного договору, кредитні кошти, які відповідач зобов`язалась повернути у строки, визначені у кредитному договорі, сплатити проценти за користування ними та виконати інші зобов`язання, які передбачені кредитним договором. Позивач ТОВ «Селфі\~Кредит» свої зобов`язання перед відповідачкою виконало, надавши останній кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору, а відповідачка у порушення своїх зобов`язань своєчасно не погасила заборгованість за кредитом та відсотками відповідно до умов договору. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх кредитних зобов`язань, станом на 05.05.2025 утворилась заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 113886,00 грн, у тому числі: 17700,00 грн заборгованість за тілом кредиту (сума отриманого та неповернутого кредиту) за кредитним договором; 87336,00 грн заборгованість по процентах, які були нараховані за користування кредитними коштами; 8850,00 грн заборгованість за штрафними санкціями. Короткий зміст відзиву на позов: На адресу суду від відповідача [PERSON] поступив письмовий відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що вона частково визнає позовної вимоги позивача. Зокрема відповідач не заперечує проти сплати тіла кредиту в розмірі 17700 грн, визнає цей борг та готова його погасити частинами. Заявлені позивачем\~відсотки за\~користування кредитом\~в сумі 87336 грн, штрафні санкції та пеню в сумі 8850 грн, вважає завищеними. Зокрема нараховані позивачем відсотки у понад п`ять разів перевищують суму основного боргу, що свідчить про несправедливість та недобросовісність умов договору. Також законом у період дії воєнного стану нарахування пені та штрафних санкцій обмежено або заборонено. Крім того зазначає, що з 18.06.2024 вона разом із двома малолітніми дітьми перебуває на території Угорщини. Її чоловік не надає жодної фінансової підтримки, і їхній шлюб перебуває на стадії розірвання. Діти відвідують дитячий садок і школу, тому залишити їх самих вона не має можливості. У зв`язку із наведеним її матеріальне становище є важким. Також зазначає, що правнича допомога, заявлена позивачем, в сумі 19582,90 грн, є необґрунтовано завищеною. Справа є типовою і розглядається у порядку спрощеного позовного провадження, що не потребує значних юридичних витрат. Тому просить зменшити суму витрат на правничу допомогу до обґрунтованого розміру. Крім того на адресу суду від відповідача [PERSON] поступили додаткові письмові пояснення, в яких зазначено, що її чоловік [PERSON] був мобілізований до лав Збройних Сил України з 23.06.2025. Згідно Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Ця норма поширюється також на членів сімей військовослужбовців, що прямо випливає із назви та змісту закону. Зазначає, що незважаючи на те, що вони з чоловіком тимчасово разом не проживають, вона залишається його законною дружиною. Їхній шлюб зареєстрований офіційно, що підтверджує її статус члена сім`ї військовослужбовця. Згідно з чинним законодавством право на пільги для членів сімей мобілізованих військовослужбовців не залежить від факту спільного проживання. Також звертаю увагу, що відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» забороняється нарахування та стягнення процентів, пені та штрафів на кредитні зобов`язання мобілізованих військовослужбовців та членів їхніх сімей, незалежно від дати укладення кредитного договору навіть якщо такий договір було укладено до моменту мобілізації. Короткий зміст відповіді на відзив: На адресу суду від представника позивача ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ»-Жевеги К.В. поступила письмова відповідь відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що позивач не погоджується з обставинами, викладеними відповідачем у відзиві та письмових поясненнях. Зокрема будує свою позицію на наступному: -не заперечує щодо отримання кредитних коштів у розмірі 17700 грн., визнає цей борг, але готова його погасити частинами; -вважає відсотки за користування кредитом, штрафні санкції та пеню завищеними; -посилається на життєві обставини (наявність дітей, перебування за кордоном та шлюб на стадії розірвання) як причину неможливості з`явитись в судове засідання; -не погоджується із розміром правової винагороди. Зазначає, що підписуючи кредитний договір, позичальник погодилась на укладання договору саме такого змісту, що фактично нівелює усі її доводи стосовно невідповідності умов договору без достатніх на це доказів. У даному випадку сторонами правовідносин погоджено у належній формі строк, розмір кредитування, а нарахування здійснено відповідно до погодженого строку, нараховані відсотки є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором. Станом на сьогоднішній день кредитний договір чи будь-які його положення, пункти, не були визнані відповідно до чинного законодавства недійсними та такими, що є не справедливими чи не добросовісними по відношенню до іншої сторони договору. Тобто, 07.06.2024 між відповідачем та возивачем було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину (кредитного договору), та підписано Відповідачем, що підтверджується належними доказами. Відповідач визнає, що отримувала кредит, однак хоче повертати борг частинами. При цьому одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов, відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зазначає, що договір про споживчий кредит між позивачем та відповідачем був укладений з дотриманням вимог чинного законодавства України. Відповідачем умови договору належним чином не виконано, внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов`язань вона має заборгованість перед позивачем за кредитним договором в загальному розмірі 113886,00 грн. Також згідно з відзивом відповідач не погоджується з розрахунком заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та Постановою НБУ № 42 від 03.03.2022, у період дії воєнного стану нарахування пені та штрафних санкцій обмежене або заборонене. Зазначає, що до 23.12.2023 діяли вимоги п. 61 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» «неустойка (траф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем.». Однак відповідачем не враховано, що на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22.11.2023, пункт 61 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» було виключено. Згідно з Законом № 3498-IX, в окремих випадках допускається нарахування неустойки (пені, штрафу) під час дії воєнного стану, за умови надання кредиту за договорами, укладеними після 24.01.2024, або за договорами, щодо яких спеціальне регулювання скасоване або обмежене індивідуальним нормативним актом НБУ. Набрання чинності Закону № 3498-IX відбулось 24.12.2023. Отже, лише в період з 01.03.2020 по 24.01.2024 (30-й день включно з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг») споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Враховуючи, що кредитний договір був укладений 07.06.2024 (тобто після спливу тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом № 3498-IX), то положення п. 6 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону про споживче кредитування в даному випадку не застосовуються до вказаного договору, і позивач має право здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів. Також у своїх запереченнях відповідач зазначає, що її чоловік [PERSON] був мобілізований до лав Збройних Сил України з 23.06.2025. А тому відповідачка робить висновок, що згідно Закону України № 2455-IX забороняється нарахування та стягнення процентів, пені та штрафів на кредитні зобов`язання мобілізованих військовослужбовців та членів їхніх сімей, незалежно від дати укладення кредитного договору навіть якщо такий договір було укладено до моменту мобілізації. Однак згідно з п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції на час укладення кредитного договору, проценти за користування кредитом не нараховуються військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду. Крім того, прикінцевими положеннями Закону № 1275-VІІ прописано про надання зазначеній нормі дії в часі у межах конкретно визначеного періоду, зокрема військовослужбовцям з моменту призову під час мобілізації до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби (аналогічні висновки наведені в рішенні від 16.05.2025 у справі № 352/615/25). Отже, враховуючи дату укладення кредитного договору відповідачкою, борговий період, а також дату мобілізації чоловіка відповідачки (23.06.2025), відповідачу правомірно нараховано штрафні санкції, пеню за невиконання зобов`язань, а також проценти за користування кредитом. Враховуючи викладене, нарахування процентів та штрафних санкцій за користування кредитним коштами, виданими в рамках кредитного договору, здійснюється в межах строку користування кредитом на підставі умов Кредитного договору, та з урахуванням вимог чинного законодавства. Щодо заперечення відповідачем заявленого позивачем розміру судових витрат зазначає, що у постанові Великої Палати у справі № 910/12876/19 суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Якщо стороною документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення. У позовній заяві позивач зазначав, що витрати на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом цієї справи, складають 19582,90 грн, з яких: 2500,00 грн витрати позивача, понесені на правову (правничу) допомогу за аналіз фактичних обставин справи, збір та підготовку доказів у справі, а також за підготовку, написання та оформлення цієї позовної заяви (фіксований розмір витрат на правову допомогу відповідно до п. 1 та п. 2 ч. 1 додатку № 2 до договору про надання правової (правничої) допомоги № 52 від 10.03.2025), оплата яких підтверджується рахунком, платіжною інструкцією та актом приймання-передачі наданої правової (правничої) допомоги, що додаються до цієї позовної заяви, додатки 13-15; 17082,90 грн витрати позивача, які він очікує понести, відповідно до ч. 3 додатку № 2 до договору про надання правової (правничої) допомоги № 52 від 10.03.2025 (гонорар АО у розмірі 15% від суми боргу, яка підлягає стягненню із відповідача за цим позовом. На підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано достатні та належні докази, що додані до позову. Отже, думки відповідача щодо розміру судових витрат та про відсутність доказів вважають суб`єктивними судженням, які не відповідають дійсності та суперечать доказам, що наявні у матеріалах справи, а також вимогам ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Стислий виклад позиції сторін: Представник позивача в судове засідання не з`явилась, подала до суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги позивача підтримує в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві та відповіді на відзив. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Селфі Кредит» заборгованість за кредитним договором № 1553800 від 07.06.2024 в розмірі 113886,00 грн, а також стягнути сплачені судові витрати по справі в сумі 2422,40 грн. судового збору та 19582,90 грн витрат на професійну правничу допомогу. Відповідач в судове засідання не з`явилась, у поданих відзиві та додаткових поясненнях просить розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги визнає частково з підстав, зазначених у відзиві та додаткових поясненнях. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Процесуальні дії у справі: Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 15.05.2025 по даній справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Фактичні обставини справи, встановлені судом: Судом встановлено, що 07.06.2024 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» № 1553800, у формі електронного документу з використанням електронного підпису (а.с. 11-13). Також відповідачем [PERSON] 07.06.2024 підписано паспорт споживчого кредиту до договору (а.с. 13-15). Кредитний договір та паспорт споживчого кредиту були підписані відповідачем [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора Н283. Згідно довідки про ідентифікацію кредитором ТОВ «Селфі Кредит» ідентифіковано особу позичальника [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] (а.с. 29). За умовами укладеного кредитного договору № 1553800 від 07.06.2024, позивач ТОВ «Селфі Кредит» надав відповідачу [PERSON] фінансовий кредит на наступних умовах: сума кредиту 8700,00 грн, тип кредиту кредит (п. 1.2 договору); строк кредиту 360 днів (п. 1.3 договору); періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, первісна редакція якого наведена в додатку № 1 до цього договору (п. 1.4 договору); тип процентної ставки фіксована (п. 1.5 договору); стандартна процентна ставка становить 1,5% в день, та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього договору (п. 1.5.1 договору); знижена процентна ставка становить 0,45% в день, та застосовується у випадку, якщо споживач, як учасник програми лояльності Товариства, до 07.07.2024 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного у графіку платежів (п. 1.5.2 договору); мета отримання кредиту споживчі (особисті) потреби (п. 1.6 договору); орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 9089.90% річних, за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 4262.92% річних (п. 1.9 договору); орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 55680 грн; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 52939.5 грн (п. 1.10 договору). Відповідно до п. 2.1 договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № 516874хххххх9054. До матеріалів справи позивачем долучено додаток № 1 до договору про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» № 1553800 від 07.06.2024, у якому наведена таблиця графіку платежів за кредитним договором з урахування його умов, та строк кредитування (з 07.06.2024 по 02.06.2025). У таблиці наведено алгоритм розрахунку відсотків за користування кредитним коштами, а також вказано, що сума процентів за користування кредитом складатиме (а.с. 13). Також в матеріалах справи міститься додаткова угода від 12.06.2024 до договору № 1553800 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» від 07.06.2024, згідно якої сторони погодили внести наступні зміни до договору: Сума кредиту (загальний розмір) складає 17700 грн; денна процентна ставка складе: -за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 1.49% в день, -за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 1.41% в день. Загальні витрати зазначені в Договорі на дату його укладання, збільшаться та складуть: -за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 94770 грн, -за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 89761.5 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка зазначена в договорі на дату його укладання, складе: -за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 9052.64% річних, -за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 4469.93 % річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту зазначена в договорі на дату його укладення, збільшиться та складе: -за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 112470 грн, -за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 107461,5 грн. Дата надання частини кредиту: 12.06.2024. Згідно додатку № 1 до договору в новій редакції: -усього сума платежів за розрахунковий період складе 112470 грн; -усього сума процентів за користування кредитом складе 94770 грн; -реальна річна процентна ставка складе 9052.64% річних; -загальна вартість кредиту складе 112470 грн. Додаткова угода підписана відповідачем [PERSON] електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора Р335 (а.с. 15-16). Як вбачається з листа ТОВ «ПЕЙТЕК» від 10.04.2025 вих. № 20250410-117, ТОВ «Селфі Кредит» 12.06.2024 о 15:38:06 було успішно перерахувало кошти у розмірі 9000,00 грн на платіжну картку № [NUMBER] , яка вказана у договорі (а.с. 17). Також згідно листа ТОВ «ПЕЙТЕК» від 10.04.2025 вих. № 20250410-116 вбачається, що ТОВ «Селфі Кредит» 07.06.2024 о 06:23:06 було успішно перерахувало кошти у розмірі 8700,00 грн на платіжну картку № [NUMBER] , яка вказана у договорі (а.с. 17-зворот). Згідно розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Селфі Кредит», заборгованість за кредитним договором № 1553800 від 07.06.2024 станом на 05.05.2025 складає 113886,00 грн, з яких: 17700,00 грн заборгованість за тілом кредиту (сума отриманого та неповернутого кредиту) за кредитним договором; 87336,00 грн заборгованість по процентах, які були нараховані за користування кредитними коштами; 8850,00 грн заборгованість за штрафними санкціями (а.с. 18-21). ТОВ «Селфі Кредит» надіслано на адресу [PERSON] досудову вимогу від 08.05.2025 за вих. № 1206, в якій повідомило відповідача про необхідність сплатити заборгованість за кредитним договором № 1553800 від 07.06.2024 в сумі 113886,00 грн, протягом 30 календарних днів здня отримання вимоги (а.с. 22). Станом на час розгляду справи вказана досудова вимога відповідачем не виконана. Мотиви, з яких виходить суд та застовані норми права: Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Щодо укладення кредитного договору та видачі кредитних коштів за договором. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 6 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ст.ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Загальні правила щодо форми договору визначено у ст. 639 ЦК України, згідно із якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Тобто будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, від 08.08.2022 у справі № 234/7298/20. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. У статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Згідно з п. 2 ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом, зокрема, заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до ч.ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки ст. 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 у справі № 243/6552/20, який є обов`язковим для врахування судом відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Як вбачається з матеріалів справи, 07.06.2024 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» № 1553800, у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Кредитний договір був підписаний відповідачем [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора Н283. В укладеному між сторонами кредитному договорі погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами, тощо. За умовами укладеного кредитного договору № 1553800 від 07.06.2024, позивач ТОВ «Селфі Кредит» надав відповідачу [PERSON] фінансовий кредит на наступних умовах: сума кредиту 8700,00 грн, тип кредиту кредит; строк кредиту 360 днів (з 07.06.2024 по 02.06.2025); періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, первісна редакція якого наведена в додатку № 1 до цього договору; тип процентної ставки фіксована; стандартна процентна ставка становить 1,5% в день, та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього договору; знижена процентна ставка становить 0,45% в день, та застосовується у випадку, якщо споживач, як учасник програми лояльності Товариства, до 07.07.2024 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного у графіку платежів; мета отримання кредиту споживчі (особисті) потреби; орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 9089.90% річних, за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 4262.92% річних; орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 55680 грн; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 52939.5 грн. Кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № 516874хххххх9054. Також 12.06.2024\~між ТОВ\~«Селфі Кредит»\~та[PERSON] укладено додаткову угода від 12.06.2024 до договору № 1553800 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» від 07.06.2024, згідно якої сторони погодили внести наступні зміни до договору: Сума кредиту (загальний розмір) складає 17700 грн; денна процентна ставка складе: -за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 1.49% в день, -за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 1.41% в день. Загальні витрати зазначені в Договорі на дату його укладання, збільшаться та складуть: -за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 94770 грн, -за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 89761.5 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка зазначена в договорі на дату його укладання, складе: -за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 9052.64% річних, -за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 4469.93 % річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту зазначена в договорі на дату його укладення, збільшиться та складе: -за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 112470 грн, -за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 107461,5 грн. Дата надання частини кредиту: 12.06.2024. Згідно додатку № 1 до договору в новій редакції: -усього сума платежів за розрахунковий період складе 112470 грн; -усього сума процентів за користування кредитом складе 94770 грн; -реальна річна процентна ставка складе 9052.64% річних; -загальна вартість кредиту складе 112470 грн. Додаткова угода підписана відповідачем [PERSON] електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора Р335. Таким чином судом встановлено, що кредитний договір № 1553800 від 07.06.2024, та додаткова угода від 12.06.2024 до договору, підписані відповідачем [PERSON] за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання правочину між позивачем ТОВ «Селфі Кредит» та відповідачем [PERSON] . Без отримання листів на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був б укладеним. Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідач таких не надала, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком. Щодо перерахування кредитних коштів позичальнику суд зазначає, що у відповідності до умов договору про надання споживчого кредиту, кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом: [NUMBER] . Позивач ТОВ «Селфі Кредит», з урахуванням перерахування усіх коштів на банківську карту позичальника, не володіє та не може володіти первинними бухгалтерськими документами, оскільки вони не є банками, а перерахування коштів здійснювалось з використанням оператора послуг платіжної інфраструктури, який і займався перерахуванням коштів. Позивачем ТОВ «Селфі Кредит» 07.06.2024 та 12.06.2024 здійснено перерахування кредитних коштів в сумах 8700,00 грн та 9000,00 грн, на платіжну картку відповідача [PERSON] [NUMBER] , вказану нею у кредитному договорі, що підтверджується листами ТОВ «ПЕЙПЕК» від 10.04.2025 вих. № 20250410-117, та від 10.04.2025 вих. № 20250410-116. При цьому суд зазначає, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника (іпотекодавця) на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.04.2024 у справі №559/1622/19). Позивач надав суду всі наявні в нього докази, які підтверджують наявність кредитних правовідносин між сторонами та їх розмір, а також їх правомірність та відповідно й отримання коштів відповідачем, однак останній не довів суду, що у нього немає обов`язку щодо сплати заборгованості, яка підлягає стягненню. Крім того у поданих відзиві та додаткових поясненнях відповідач [PERSON] фактично визнала факт укладення кредитного договору та отримання нею кредитних коштів в сумі 17700,00 грн. Відтак суд дійшов висновку про доведеність укладення кредитного договору № 1553800 від 07.06.2024 між позивачем ТОВ «Селфі Кредит» та відповідачем [PERSON] , та отримання відповідачем [PERSON] кредитних коштів шляхом перерахування на картковий рахунок відповідача. Щодо визначення розміру заборгованості за договором позики. Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Селфі Кредит», станом на 05.05.2025 заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 1553800 від 07.06.2024 складає 113886,00 грн, з яких: 17700,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 87336,00 грн заборгованість по процентах; 8850,00 грн заборгованість за штрафними санкціями. Згідно розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Селфі Кредит», заборгованість за кредитним договором № 1553800 від 07.06.2024 станом на 05.05.2025 складає 113886,00 грн, з яких: 17700,00 грн заборгованість за тілом кредиту (сума отриманого та неповернутого кредиту) за кредитним договором; 87336,00 грн заборгованість по процентах, які були нараховані за користування редитними коштами; 8850,00 грн заборгованість за штрафними санкціями (а.с. 18-21). Доказів погашення тіла кредиту (основної суми боргу) матеріали справи не містять. Враховуючи те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, кредитні кошти в повному обсязі не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості по тілу кредиту у сумі 17700,00 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 87336,00 грн, то суд враховує висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 в справі №444/9519/12, та від 04.07.2018 в справі № 310/11534/13, згідно яких право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У кредитному договорі № 1553800 від 07.06.2024 сторонами було погоджено строк дії договору, який відповідно до п. 1.3 договору становить 360 днів (з 07.06.2024 по 02.06.2025). Із розрахунку заборгованості, що міститься в матеріалах справи, вбачається, що нарахування процентів за користування кредитом здійснювалося в період з 07.06.2024 по 05.05.2025, тобто в межах строку, передбаченого договором. Суд не бере до уваги посилання відповідача на наявність підстав для списання відсотків за користування кредитом у зв`язку з тим, що її чоловік був мобілізований до лав Збройних Сил України з 23.06.2025, незалежно від дати укладення кредитного договору, виходячи з наступного. Відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції чинній на момент укладення кредитного договору) військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. В Прикінцевих положеннях Закону «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації», яким і доповнено статтю 14 пунктом 15 прописано про надання зазначеній нормі дії в часі у межах конкретно визначеного періоду, а саме: військовослужбовцям - з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби. Законом України від 30.03.2021, що набрав законної сили 23.04.2021, було внесено зміни до вищевказаної норми і він набув такої редакції: «Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються». Отже, згідно з п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції на час укладення кредитного договору, проценти за користування кредитом не нараховуються військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду. Крім того, Прикінцевими положеннями Закону №1275-УІІ прописано про надання зазначеній нормі дії в часі у межах конкретно визначеного періоду, зокрема військовослужбовцям з моменту призову під час мобілізації до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби (аналогічні висновки наведені в рішенні від 16.05.2025 у справі 352/615/25). Отже, враховуючи дату укладення кредитного договору відповідачем (07.06.2024), строк дії кредитного договору (з 07.06.2024 по 02.06.2025), а також дату мобілізації чоловіка відповідача (23.06.2025), суд приходить до висновку, що позивачем правомірно нараховано відсотки за користування кредитом. Також суд не бере до уваги посилання відповідача на важке матеріальне становище, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Враховуючи наведене суд зазначає, що відсутність у боржника [PERSON] необхідних коштів у зв`язку з важким матеріальним становищем, не є підставою для звільнення від виконання зобов`язання за кредитним договором. Разом з тим суд не погоджується з розміром відсотків, нарахованих позивачем, які підлягають стягненню з відповідача. Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023, що набрав чинності 24.12.2023, доповнено статтю 8\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Пунктом 17 Прикінцевих та\~Перехідних положень\~Закону «Про\~споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5%. Отже, наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, з 23 квітня 2024 року не більше 1,5%, а з 21 серпня 2024 року не більше 1%. Незважаючи на те, що розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитом визначаються сторонами, вони повинні узгоджуватися із нормами законодавства. Кредитний договір між сторонами укладено 07.06.2024, із наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що проценти за період з 07.06.2024 по 20.08.2024 нараховані за процентною ставкою 1,50%, та за період з 21.08.2024 по 05.05.2025 також за процентною ставкою 1,50%, тобто у розмірі більшому ніж встановлений законом. У зв`язку з наведеним суд приходить висновку, що розмір заборгованості з 21.08.2024 по 05.05.2025 підлягає перерахунку, виходячи з встановленого п. 17 Прикінцевих та\~Перехідних положень\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» максимального розміру денної процентної ставки 1%, і становить 45489,00 грн (17700,00 грн (тіло кредиту) х 1% (розмір процентної ставки) х 257 (кількість днів у періоді). За період з 07.06.2024 по 05.05.2025 розрахунок заборгованості за процентами (18837,00 грн) проведено позивачем із дотриманням норм законодавства. Отже, загальний розмір заборгованості відповідача за процентами становить 64326,00 грн (18873,00 грн + 45489,00 грн). А тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Селфі Кредит» заборгованості за відсотками за користування кредитом в загальному розмірі 64326,00 грн. Щодо вимоги про стягнення штрафних санкцій суд зазначає наступне. Відповідно до п. 6.4 кредитного договору, випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити товариству штраф: -у розмірі 1305,00 грн на 4 день такого невиконання та/або неналежного виконання; -у розмірі 95,70 грн починаючи з 5 дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання. Звертаючись до суду із позовом, ТОВ «Селфі Кредит» просило стягнути із відповідача за кредитним договором зокрема і заборгованість за штрафними санкціями в розмірі 8850,00 грн. Суд зазначає, що особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (ч. 1 ст. 14 ЦК України). Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18)). У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15.03.2022, яким, зокрема розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» (Відомості Верховної Ради України, 2017 р., № 1, ст. 2 із наступними змінами) доповнити пунктом 6-1 такого змісту: «6-1. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбаченічастиною четвертоюстатті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем». Пункт 6-1 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» виключено на підставі ЗаконуУкраїни № 3498-IX від 22.11.2023, який набрав чинності 24.12.2023. Також згідно із Законом № 2120-IX від 15.03.2022 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., № 40-44, ст. 356) доповнено, зокрема, пункт 18 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеноїстаттею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». На час розгляду справи в суді положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України є чинними. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України, основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України (ч. 2 ст. 4 ЦК України). Отже, частина друга статті 4 ЦК України закріплює пріоритет норм цього Кодексу над нормами інших законів. До того ж такий спосіб вирішення колізії норм ЦК України з нормами інших законів з констатацією пріоритету норм цього Кодексу над нормами інших законів підтримувався як Конституційним Судом України (Рішення від 13.03.2012 у справі № 5-рп/2012), так і Верховним Судом України (постанови від 30.10.2013 у справі № 6-59цс13, від 16.12.2015 у справі № 6-2023цс15). Вказане узгоджується і з правовою позицією, висловленою у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17 (п. 17), від 18.01.2022 у справі №910/17048/17 (п. 78), від 29.06.2022 у справі № 477/874/19 (п. 69)). Також Верховний Суд вже робив висновки щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див.: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.09.2023 у справі № 910/8349/22); на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див.: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.10.2023 у справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23)). Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другоюстатті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що 8850,00 грн штрафних санкцій, нарахованих відповідачу, підлягають списанню позикодавцем (позивачем у справі) в силу вимог п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Селфі Кредит» заборгованості за кредитним договором № 1553800 від 07.06.2024 в розмірі 82026,00 грн, з яких: 17700,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 18837,00 грн заборгованість по процентам за користування кредитом (за період з 07.06.2024 по 20.08.2024); 45489,00 грн заборгованість по процентам за користування кредитом (за період з 21.08.2024 по 05.05.2025). Вимоги позивача про стягнення з відповідача нарахованих процентів за користування кредитом в сумі 23010,00 грн, та штрафних санкцій в сумі 8850,00 грн, задоволенню не підлягають. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Згідно ч.ч. 1, 2 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із матеріалів справи вбачається, що вказана позовна заява подана через систему «Електронний суд», та відповідно до ч. 3 ст.\~4\~ЗУ «Про\~судовий збір» судовий збір позивачем сплачено із застосуванням понижуючого коефіцієнту відповідного розміру ставки судового збору - 0,8, що становить 2422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 137 від 28.04.2025 (а.с. 6). Однак, враховуючи часткове задоволення судом позовних вимог на суму 82026,00 грн, що становить 72,02% від ціни позову (113886,00 грн), розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 1744,61 грн (2422,40 грн*72,02%). Щодо витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Згідно з положеннями ч.ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 8 ст.\~141\~ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При цьому витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст 137, ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28.05.2021 у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02.12.2020 у справі № 317/1209/19, від 03.02.2021 у справі № 554/2586/16-ц, від 17.02.2021 у справі № 753/1203/18, від 02.06.2022 у справі № 15/8/203/20. Частиною 4 ст.\~137\~ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справ № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зауважила, що суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved