Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-17 00:00:00

1. Описова частина Стислий виклад позицій учасників справи 19.08.2024 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] у якому просить позбавити останнього батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги обгрунтовує тим, що у серпні 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. [INFO] у них народився син [PERSON] . Із 2019 року сторони припинили спільне проживання і спільний побут. Шлюб між сторонами розірваний 24 липня 2020 року. Діти залишились проживати із матір`ю. Після розірвання шлюбу відповідач бачив позивачку та спільного сина лише декілька разів. Позивачка самостійно несла витрати на виховання, навчання, лікування та забезпечення звичайних побутових потреб дітей. Відповідач не брав участі у матеріальному забезпеченні дітей, платити аліменти відмовлявся. З грудня 2021 року по липень 2024 року відповідач лише двічі сплачував аліменти, у додаткових витратах на дитину участі не брав. Відповідач не намагається навіть частково сплатити борг по аліментах. З 2019 року відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, бачив дитину декілька разів, але не цікавився та не проявляв інтерес до її життя. При зустрічах (2021 рік) проявляв агресію та психологічне насильство, яке полягало у погрозах та переслідуваннях (копія термінового заборонного припису стосовно кривдника додається). З початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України відповідач життям та благополуччям сина не поцікавився. Зусилля позивача налагодити стосунки між відповідачем та сином були безрезультатні, відповідач не відповідає на повідомлення та дзвінки позивача. Батько жодного разу не брав участі у шкільного чи позашкільному житті сина, навчанням сина не цікавився, у виховних заходах за участю батьківської громадськості не брав. Відповідач не був присутній на жодній радісній події сина (дні народження, святкуваннях новорічних та різдвяних свят), не знає та не виявляє інтересу до того, чим дитина цікавиться, які книжки та казкові персонажі йому подобаються, з ким дружить. Вони практично не знайомі між собою. За результатами проведеної психологічної експертизи від 07 лютого 2024 року щодо [PERSON] встановлено, що хлопчик вважає матір надійним дорослим, який підтримує та захищає. Батька [PERSON] не вважає членом родини, уникає розмов про нього, не включає його в коло значущих дорослих. Відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, де просив відмовити у задоволенні позову, та зустрічну позовну у якій просить визначити такі способи його участі у спілкуванні та вихованні сина [PERSON] : безперешкодне спілкування у телефонному режимі, а також, за допомогою відеозв`язку з використанням будь якого зручного для них месенджера у будь який зручний для батька та дитини час з врахуванням режиму навчання та відпочинку дитини; особисті побачення та спілкування без присутності матері кожної суботи або неділі з 10.00 год. до 17.00 год. з врахуванням можливого графіку роботи батька, а також можливість зустрічі у п`ятницю після закінчення шкільного процесу та відвідування гуртків і можливість залишення [PERSON] за місцем проживання батька на ночівлю (за бажанням дитини) у випадку, коли вихідні Позивача приходяться з п`ятниці на суботу, або з суботи на неділю до 11 год. наступного дня відповідно; протягом року, в період шкільних канікул дитина 3 (три) дні (дві ночі) перебуває та проживає разом з батьком за місцем його проживання, ночівля за згодою дитини; в період шкільних канікул надання можливості Позивачу забирати дитину [PERSON] на період до 7 календарних днів до свого місця проживання без присутності матері з можливістю відвідування культурно-масових, спортивних та розважальних заходів, а також виїзду за межі Києва та Київської області на відпочинок та оздоровлення;у разі хвороби дитини (підтвердженої згідно запису педіатра), якщо це припадає на день зустрічі, зустріч підлягає перенесенню на іншу, погоджену між батьками дату, враховуючи інтереси дитини, стан її здоров`я та потреби у повноцінному розвитку відповідно до віку дитини. Заперечення викладені у відзиві та вимоги зустрічного позову обгруновує тим, що після розірвання шлюбу з відповідачкою у 2020 році їх спільний син [PERSON] за їх домовленістю залишився проживати з матір`ю. За час окремого проживання, він, незважаючи на відсутність постійної роботи, допомагав матеріально, намагаючись задовольнити потреби сина, придбав комп`ютерний стіл, ноутбук, електронний годинник, інгалятор, необхідний одяг. Позивач зустрічався з сином, відвідував з ним дитячі розважальні заклади, купував іграшки, водив сина в кіно, брав із собою на відпочинок. Відповідачка не заперечувала проти зустрічей Позивача з сином, ніяких претензій з приводу правильності або неправильності виховання дитини не виказувала. Він завжди був дуже близький із сином, між батьком та сином були довірливі стосунки, засновані на любові та взаємоповазі. Поступово [PERSON] почала створювати йому перепони у спілкуванні з дитиною. Вона не відповідала на телефонні дзвінки, не відкривала двері. При будь яких спробах домовитись про зустріч з дитиною викликала поліцію, щодо нього виносились заборонні приписи та він з незрозумілих причин був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП за вчинення психологічного насильства щодо неї. Задля можливості бачитись із сином він винайняв житло поблизу місця проживання колишньої дружини та дитини. Однак, вона чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною, заблокувавши можливості зв`язку з нею та спілкування з дитиною. Він не наважувався наполягати на дотриманні його батьківських прав відповідачкою, оскільки, його прохання та намагання побачитися із сином [PERSON] сприймає як переслідування особисто її. Така поведінка відповідачки призводить до того, що дитина емоційно віддаляється від нього, втрачається зв`язок між ними, у дитини формується ставлення до батька під впливом негативного відношення матері. Відповідачка маніпулює дитиною, створюючи у [PERSON] негативний образ батька. Перешкоджання позивачу у спілкуванні з сином, не тільки порушує його права як батька, а перш за все шкодить інтересам дитини. У відповіді на відзив та відзиві на зустрічну позовну заяву, сторона позивача зазначає, що після ознайомлення з позовними вимогами відповідач вийшов на зв`язок позивачкою, щоб з"ясувати, що сталося. Вона пропонувала йому зустріч, однак той не приходив. З грудня 2021 року відповідач відвідав сина лише 28.08.2024. водночас [PERSON] відмовився іти з ним на прогулянку. З часу роздільного проживання участь батька у житті дитини звелась до поодиноких нерегулярних зустрічей, тоді як всю турботу та піклування надавала матір, у чому їй допомагала старша дочка. Батько не звертався до органу опіки та піклування щодо встановлення його участі у вихованні дитини та визначення графіку побачень із сином. Лише факт заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав не свідчить про інтерес до дитини та бажання змінити поведінку. Позивачка не блокувала позивача, номер телефону не змінювала. Відповідач свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не спілкується зі старшою дочкою усиновленою у 2016 році, що також, характеризує його як особу не здатну нести зобов`язання, які він сам на себе поклав. Позивачка (відповідачка за зустрічним позовом) у судовому засіданні позовні вимоги підтримала просила їх задовольнити з вищевказаних підстав, пояснила, що причиною розлучення з відповідачем стало те, що він не допомагав їй у вихованні сина, агресивно ставився до неї та до її дочки, яку [PERSON] усиновив. Після припинення спільного проживання відповідач відвідував сина дарував йому подарунки, приходив на свята, потім поступово все припинилося. Матеріальної допомоги на утримання сина він не надавав і через рік після розлучення вона вимушена була звернутися за стягненням аліментів. У 2022 році на початку війни він відвіз її з дітьми до її батьків і після того не цікавився життям сина. Спочатку він спілкувався з дитиною за допомогою відеозв`язку, також, відповідач купив сину годинник за допомогою якого можна було телефонувати, однак він зламався. Нараз [PERSON] категорично відмовляється спілкуватися з батьком, не хоче давати свій номер телефону. Був випадок коли вона придбала путівки для відпочинку за кордон, однак, відповідач не надав дозвіл на виїзд сина, висунувши умову, щоб йому купили путівку і він поїхав з ними, у результаті чого вони не змогли поїхати на відпочинок. Вона не забороняла відповідачу спілкуватися із сином, однак, протягом останніх двох років він такого бажання не виявляв. Заходи медіації, урегулювання спору за участі судді позитивного результату не дали, у зв`язку з цим вона не бачить необхідності встановлювати графік побачень відповідача з дитиною, оскільки, він добровільно не спілкується з дитиною. Представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Зазначивши що відповідач не виконує свої батьківські обов`язки, не намагається встановити емоційний зв`язок з дитиною, не брав участі у процедурі медіації. Саме у зв`язку з цим орган опіки та піклування надав висновок про доцільність позбавлення його батьківських прав. Зустрічний позов поданий лише після подання позову про позбавлення батьківських прав, до того відповідач не намагався визначити графік побачень. Наявність ситуативного батька не сприяє найкращим інтересам дитини. Відповідач (позивач за зустрічним позовом) заперечував проти первісного позову, підтримавши зустрічний позов, зазначив, що протягом перебування у шлюбі з позивачкою він працював та забезпечував свою сім`ю, виконував батьківські обовязки щодо сина. Після розлучення деякий час він був безробітний, мав нерегулярні доходи від тимчасових підробітків, однак перераховував гроші на карту позивачки на її прохання. Заборгованість по аліментах виникла у зв`язку з тим, що він не був обізнаний про те, що з нього стягуються аліменти у примусовому порядку. Наразі він майже погасив заборгованість по аліментах. Після того як дружина звернулася за стягненням аліментів, вона заблокувала його у всіх месенджерах, через годинник він також не міг спілкуватися із сином, оскільки, він зламався. Коли він намагався взяти сина на прогулянки дружина викликала поліцію. За два роки він втратив емоційний зв`язок з дитиною, мати налаштувала її проти нього. Не заперечує, що у погіршенні стосунків із сином є, також, його вина, оскільки, через специфіку своєї роботи та часті відрядження він тривалі періоди часу не бачився із сином. Весною 2020 року він не надав згоду на виїзд дитини за кордон, оскільки був період епідемії коронавірусу, і така подорож становила небезпеку для дитини. Також, він відмовився брати участь у процедурі медіації, оскільки, з сином він поспілкувався лише один раз, йому сказали, що більше зустрічей з дитиною не буде. Надалі були зустрічі з позивачкою, однак він знав, що таке спілкування позитивного результату не дасть, крім того, йому необхідно було працювати, щоб погасити борг по аліментах. Наразі [PERSON] не хоче спілкуватися з ним, однак, він сподівається, що зможе відновити гарні стосунки з дитиною і сподіаєиться на сприяння матері. Також, вважає, що необхідно, щоб у судовому порядку йому був відведений час спілкування із сином, задля уникнення маніпуляцій з боку матері. Представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) зазначила, що між [PERSON] та його сином існували теплі та довірливі стосунки, до того моменту, коли мати почала перешкоджати їх спілкуванню. Батько не звертався до органу опіки та піклування для встановлення графіку побачень із сином, однак, це не свідчить про його небажання спілкуватися з дитиною, оскільки у нього такий характер, він не бажав створювати конфліктні ситуації з відповідачкою. Дитина перебуває під впливом матері. Чим пояснюється її небажання спілкуватися з батьком. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Подільська районна в місті Києві державна адміністрація, була належним чином та своєчасно повідомлена про час та місце розгляду справи, проте у судове засідання представника не направила, подали заяву про проведення судового засідання без участі їх представника, також надали висновок щодо вирішення вказаного спору. За результатами опитування дитини [PERSON] було встановлено, що він не має бажання спілкуватися з батьком, також, боїться, що батько може забрати його від матері. Процесуальні дії у справі Ухвалою судді Борзнянського районного суду Чернігівської області від 16 грудня 2024 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрите загальне позовне провадження у справі та призначене підготовче судове засідання, орган опіки та піклування зобов`язано надати до суду висновок щодо розв`язання спорів про позбавлення батьківських прав та визначення способів участі батька у вихованні дитини. Ухвалою суду від 21.07.2025 закрите підготовче провадження справа призначена до судового розгляду по суті. 2. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин та оцінка аргументів і доказів учасників справи Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд установив, що [PERSON] та [PERSON] з 11.08.2012 по 26.08.2020 перебували у зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу вони мають спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Також, [PERSON] усиновив дочку [PERSON] від попереднього шлюбу, [PERSON] .(а.с. 16 на звороті, 22) [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою [ADDRESS] Фактично [PERSON] проживає із дітьми за адресою, [ADDRESS] з 2018 року по теперішній час (а.с. 11 на звороті, 13-14, 17-21). [PERSON] орендує квартиру за адресою [ADDRESS] , яка знаходиться неподалік квартири, де проживає [PERSON] з дітьми.(а.с. 68-71) 05.10.2021 був винесений терміновий заборонний припис стосовно [PERSON] у зв`язку зі скоєнням ним домашнього насильства психологічного характеру, яке полягало у погрозах та переслідуванні щодо [PERSON] терміном на 10 діб.(а.с. 28 на звороті). Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 08.11.2021 [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Зокрема суд установив, що 15.10.2021 він вчинив домашнє насильство психологічного характеру, що проявляється у переслідуванні колишньої дружини. (а.с. 127-129 тому 1). Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 31.05.2022 із [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі 5000 грн. щомісячно починаючи з 20.12.2021 і до досягнення дітьми повноліття, також, додаткові витрати на утримання дітей у розмірі 13115, 25 грн.(а.с. 22-15 тому 1) 05.10.2022 було відкрите виконавче провадження №69987147 про стягнення із [PERSON] н користь [PERSON] заборгованості зі сплати аліментів за період з 24.07.2020 по грудень 2021 включно у розмірі 86290,00 грн. Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.08.2024 заборгованість [PERSON] становила 146185,50 грн. Виплата аліментів відбулася лише у квітні 2023 року, коли було сплачено 7250.00 грн. та у червні 2023 року 3500,00 грн.(а.с. 9-10, 12). 31.08.2024 [PERSON] сплатив 5000 грн. у рахунок погашення заборгованості у виконавчому провадженні №69987147.(а.с. 156 тому 1) Відповідно до інформації ЄДРСР, яка є загальновідомою та відповідно до ч. 3 ст. 82 ЦПК України не потребує доказування, постановою Борзнянського районного суду Чернігівської області від 08.05.2025 [PERSON] притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП. Зокрема суд установив, що \~ [PERSON] , будучи зобов`язаним за виконавчим листом Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області №676/7533/21 від 12.07.2022 сплачувати на користь [PERSON] аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей, сина [PERSON] , [INFO] , доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 5000 грн. щомісячно, починаючи з 20 грудня 2021 року і до досягнення дітьми повноліття, несвоєчасно та не в повному обсязі сплачував аліменти на утримання дітей, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої за період з 05 жовтня 2022 року по 09 квітня 2025 року становить 147 053 грн. 61 коп. і перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання. Постановою Чернігівського апеляційного суду від 18.06.2025 у справі №730/492/25 постанову Борзнянського районного суду Чернігівської області від 08 травня 2025 року щодо [PERSON] скасовано, а провадження щодо нього за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу правопорушення. За змістом вказаної постанови в апеляційному судді захисник Павленко О.В. долучила копію квитанції, з якої вбачається, що 19.05.2025 [PERSON] заборгованість по аліментах, яка виникла станом на 09.04.2025 в сумі 147 053 грн. 61 коп., сплачена 19.05.2025 в розмірі 137 053 грн. 60 коп. Ці обставини, також, визнавалися учасниками справи у процесі судового розгляду, у зв`язку з чим не підлягають доказуванню, з огляду на положення ч. 1 ст. 83 ЦПК України. [PERSON] протягом навчання сина у «Навчально-реабілітаційному центрі №6» м. Києва до навчального закладу не приходив, батьківські збори не відвідував, у виховних заходах за участю батьківської громадськості участі не приймав, до класного керівника не звертався. Мати займає активну батьківську позицію у питання персональних тренувань сина по плаванню, цікавиться успіхами дитини, консультується з тренером щодо розвитку дитини, періодичності та тривалості тренувань. З приводу захворювань та профілактики захворювань дитини до сімейного лікаря зверталась лише мати. Запитів та відвідувань з боку батька не було. (а.с. 31 на звороті, 32 на звороті, 33 тому 1, 105 тому 2) [PERSON] офіційно працевлаштована, позитивно характеризується за місцем роботи, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.(а.с. 32-35) Відповідно до висновку психолога від 07.02.2024, [PERSON] не бажає спілкуватися з батьком, проте, встановлено його потребу у батьківській фігурі. [PERSON] вважає матір надійним дорослим, який підтримує та захищає. Він демонструє бажання звертатися до неї по допомогу та ділитися життєвими переживаннями. В прийнятті рішень хлопчик орієнтується на матір. Батька [PERSON] не вважає членом родини, але негативного емоційного ставлення до нього не виявляє. [PERSON] уникає розмов про батька, не включає його в коло значущих дорослих, в уявних ситуаціях стресу не звертається до нього по допомогу, в уявних ситуаціях радості не прагне з ним цю радість розділити.(а.с 29-31). Протягом 2021-2022 років [PERSON] систематично здійснював перерахування грошових коштів на картковий рахунок [PERSON] . Також, проводив час із сином, придбавав йому одяг та іграшки. (а.с. 131-134,138-151 тому 1) [PERSON] не перебуває на обліку у лікаря нарколога та позитивно характеризується за місцем роботи. (а.с. 155, 184 тому 1). Свідок [PERSON] , дочка сторін у справі повідомила за час спільного проживання [PERSON] не допомагав матері у виховуванні [PERSON] . Батько застосовував до матері фізичне та психологічне насильство. Після розлучення батько приходив до них та влаштовував сварки. З цього приводу мати викликала поліцію. На початку війни він вивіз їх із Києва, після чого зник та не спілкувався з [PERSON] . Він з`явився лише після початку цього судового процесу, декілька разів приходив до них та намагався поспілкуватися з [PERSON] , однак той не хотів. Під кінець весни 2025 року вони з братом зустріли [PERSON] , він намагався поспілкуватися з [PERSON] , однак той не хотів іти до батька та ховався за нею, тоді [PERSON] почав хапати його за руки. Свідок [PERSON] повідомила, що п`ять років тому, коли сторони у справі вже були розлучені [PERSON] придбала путівки на відпочинок у Єгипті, куди вони хотіли їхати разом з дітьми. Водночас [PERSON] з дітьми не поїхала, оскільки, з її слів [PERSON] погоджувався надати дозвіл на виїзд сина за кордон, за умови придбання путівки для нього. Коли сім`я була разом там панували теплі та дружні стосунки. Їй відомо, що [PERSON] звільнився з роботи та не працював. [PERSON] сама забезпечувала сім`ю. Згідно висновку органу опіки та піклування Подільської районної у м. Києві державної адміністрації від 21.05.2025 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та порядку участі батька у вихованні дитини, орган опіки та піклування вважав за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо сина [PERSON] зокрема було встановлено, що батько самоусунувся від виконання покладених на нього батьківських обов`язків по вихованню дитини, що виражається у його бездіяльності щодо налагодження психоемоційного зв`язку із сином та свідомим нехтуванням своїми батьківськими обов`язками. Згідно повідомлення Міського центру дитини Служби у справах дітей Київської міської ради від 18.11.2024 №069010-1886 щодо психологічного обстеження [PERSON] , з метою визначення порядку участі батька у вихованні сина, за результати проведеної психологічної роботи з дитиною зроблено висновок, що емоційно-вольова сфера [PERSON] в цілому збережена, проте присутні певні ознаки тривожності, коли мова йде про батька; у хлопчика було визначено високий рівень прихильності до мами. До батька у дитини виявлено амбівалентні почуття (з одного боку, під час діагностики, він показав, що тато не повністю відсутній в його картині світу і має високу оцінку по відношенню до нього (сина), з іншого - має місце образа і небажання бачитися з ним), що пов`язано з конфліктною ситуацією між батьками. Цей досвід для дитини є травматичним; на даний час дитина налаштована проти батька і не готова до взаємодії з ним. Дитина потребує батька, але образа і недовіра на даний час сильніша за бажання. Хлопчику потрібен час на відновлення відносин та прийняття ситуації, що склалася. Ураховуючи, що на даний час дитина проживає з матір`ю, варто надати можливість спілкування з батьком, враховуючи потреби, інтереси та бажання дитини і тоді, коли хлопчик буде до цього готовий. Для забезпечення повноцінного гармонійного розвитку дитини, стабільності його психоемоційного стану, батькам рекомендовано не залучати [PERSON] до сімейних конфліктів, надати можливість рівноцінно спілкуватись, як з матір`ю, так і з батьком, враховуючи його бажання, не порушуючи права, потреби та можливості; матері [PERSON] та батьку [PERSON] скористатися сімейною медіацією для вирішення ситуації, що склалася між ними особисто та спірних питань, пов`язаних з визначенням участі кожного з батьків у вихованні дитини, мирним шляхом; кожному з батьків пройти консультації з дитячим психологом щодо розуміння вікових особливостей дітей, рекомендації щодо виховання їх як цілісних особистостей та важливості повноцінної участі обох батьків у вихованні дітей.(а.с 102-103 тому 2). Згідно повідомлення Міського центру дитини Служби у справах дітей Київської міської ради від 16.05.2025 №069010-82 щодо проведення процедури медіації між сторонами у справі, зазначено, що [PERSON] скасував зустрічі з медіатором, висловив скептичне упереджене ставлення до процесу медіації та ігнорував спроби фахівця дізнатися про його остаточне рішення щодо процедури медіації.(а.с. 101 тому 2) . Щодо вимог про позбавлення батьківських прав. Відповідно до частини третьої\~статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою\~статті 7 Сімейного кодексу України\~(далі -\~СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою\~Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII\~(далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Стаття 9 Конвенції про права дитини передбачає, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Статтею 19 цієї Конвенції визначено, що держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини у тому числі від відсутності піклування чи недбалого поводження. Такі заходи захисту, у випадку необхідності, включають ефективні процедури для розроблення соціальних програм з метою надання необхідної підтримки дитині й особам, які турбуються про неї, а також здійснення інших форм запобігання, виявлення, повідомлення, передачі на розгляд, розслідування, лікування та інших заходів у зв`язку з випадками жорстокого поводження з дитиною, зазначеними вище, а також, у випадку необхідності, для порушення початку судової процедури. Згідно з частинами першою-четвертою\~статті 150 СК України,\~батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої\~статті 155 СК України,\~здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Згідно з частиною першою статті 18, частиною першою статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За змістом положень Конвенції ООН «Про права дитини», ч.2 ст.11, ст.14 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили . Під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою\~статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої\~статті 164 СК України\~визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). В п.п. 47, 49 рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Савіни проти України» від 18.12.2008, зазначено, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя, і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у п.2 ст.8 Конвенції, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві». Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин; отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими та зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При ухиленні від виконання батьківських обов`язків наявним має бути вольовий аспект діяння в особи, яка не виконує батьківські обов`язки, що, зокрема, може виражатись у стійкому небажанні виконувати свої обов`язки, умисному невиконанні обов`язків, невиконанні, як усвідомленої дії (бездіяльності) щодо здійснення своїх батьківських обов`язків. В інакшому випадку, вказане діяння неможливо кваліфікувати в якості ухилення від виконання батьківських обов`язків. У цій справі позивачка за первісним позовом просить позбавити відповідача батьківських прав щодо їх спільного неповнолітнього сина посилаючись на те, що він ухиляється від виконання батьківських обов`язків, зокрема, протягом останніх двох років проявляє повну бездіяльність щодо їх здійснення, у тому числі ухиляється від обов`язку матеріального утримання дитини. Досліджені докази дають підстави для висновку про те, що [PERSON] дійсно протягом 2023-2024 років не приділяв належної уваги сину, та фактично залишив його без матеріального забезпечення, повністю переклавши це на матір. Водночас, ті обставини, що після звернення [PERSON] з позовом про позбавлення батьківських прав до суду, [PERSON] зайняв активну позицію, погасив значну частину заборгованості по аліментах, намагався налагодити контакт з дитиною, свідчать про його небайдуже ставлення до дитини та прагнення зберегти зв`язок із сином, дають підстави для висновку про можливість зміни поведінки [PERSON] у кращу сторону. Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, оскільки, він недостатньо обґрунтований, поверхневий та передчасний. Орган опіки та піклування не взяв до уваги висновки психолога Міського центру дитини Служби у справах дітей Київської міської ради від 18.11.2024 №069010-1886 щодо психологічного обстеження [PERSON] , де зазначено, що він потребує батька і дитині варто надати можливість спілкування з ним. Опитаний у судовому засіданні [PERSON] висловив небажання спілкуватися з батьком. На думку суду, вік дитини не дозволяє їй у повній мірі зрозуміти суть цієї справи та висловити свою думку щодо питання позбавлення батьківських прав його батька, водночас у найкращих інтересах дитини є збереження родинного зв`язку між ними. Таким чином, сторона позивача не довела перед судом достатніми та переконливими доказами наявність виняткових обставин для застосування до відповідача такого крайнього заходу як позбавлення його батьківських прав, тому у задоволенні первісного позову необхідно відмовити. Щодо вимог про визначення способу участі батька у вихованні дитини. За\~статтею 153 СК України\~мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до частин першої-третьої\~статті 157 СК України\~питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно із\~статтею 158 СК України\~за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Частинами першою та другою\~статті 159 СК України\~передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров"я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. Під час судового розгляду, [PERSON] пояснювала, що вона після припинення відносин із [PERSON] вона не заперечувала проти зустрічей сина з батьком та не створювала жодних перешкод у їх спілкуванні. Вказані обставини підтверджують наявні у матеріалах справи докази, про те, що протягом 2021-2022 років відповідач спілкувався із сином. Разом з тим, [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що відповідачка за зустрічним позовом чинить перешкоди в спілкуванні з сином. Надані знімки екрану телефону, не містять відомостей про точну дату листування та здійснення дзвінків, тому не можуть вважатися належними доказами на підтвердження таких обставин. Водночас матеріалами\~справи підтверджено\~наявність неприязних\~відносин між\~батьками,\~а також\~втрата психоемоційного\~зв`язку дитини\~з батьком,\~що є підставою для визначення способів участі батька у вихованні дитини, місця та часу їх спілкування. Визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суд виходить з принципу рівності прав батьків у вихованні дитини. Позивач за зустрічним позовом, як батько, який проживає окремо від дитини, на рівні з матір`ю має право на особисте спілкування із сином. У судовому засіданні [PERSON] у присутності представників сторін та представника органу опіки та піклування, висловив небажання бачитися та у будь який спосіб спілкуватися з батьком. Водночас суд ураховує ставлення позивача за зустрічним позовом до сина, його бажання приймати участь у вихованні дитини та бути присутнім у його житті. Ураховуючи необхідність\~забезпечення найкращих\~інтересів дитини,\~рекомендації Міського\~центру дитини\~Служби у\~справах дітей\~Київської міської\~ради за\~результатами психологічного\~обстеження [PERSON] ,\~а\~також те,\~що зустрічі\~дитини з\~батьком повинні\~бути достатніми\~за часом\~для спілкування,\~з урахуванням\~дотримання розумного\~балансу на\~участь кожного\~з батьків\~у вихованні\~дитини,\~думку дитини,\~та попередню\~(протягом\~двох останніх\~років)\~неактивну участь\~батька у\~житті сина,\~суд вважає\~за доцільне\~визначити спосіб\~ участі\~у вихованні\~та спілкуванні\~батька\~ [PERSON] \~із сином\~ [PERSON] ,\~встановивши такі\~дні та\~години побачень\~з дитиною: -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ - перша та третя субота кожного місяця з 10.00 год. до 17.00 год. з урахуванням бажання дитини на проведення зустрічей; - друга та четверта неділя кожного місяця з 10.00 год. до 17.00 год. з урахуванням бажання дитини на проведення зустрічей; - необмежене спілкування з дитиною особисто, засобами: телефонного, поштового, електронного та іншого способу зв`язку. З огляду на вік дитини, прихильність до матері, втрату емоційного зв`язку з батьком, з метою адаптації дитини та поступового відновлення довіри та прихильності дитини до батька, установлення психологічного зв`язку між ними, суд вважає, що перші вісім побачень слід провести у присутності матері дитини або третіх осіб, які погоджені матір`ю дитини, з урахуванням бажання дитини на проведення зустрічей. Надалі такі зустрічі мають відбуватися за відсутності матері, для забезпечення можливості батьку відновити контакт із сином та забезпечити їм спілкування без впливу матері. Такий спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні дитини відповідатиме віковим потребам дитини та за сумлінного відношення батька до виконання свого обов`язку є достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання сина. У разі зміни обставин, пов`язаних з віком дитини, її психо-емоційним станом, сторони не позбавлені можливості звернутися до суду з позовом про визначення іншого способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Інші заявлені позовні вимоги [PERSON] щодо проведення спільного відпочинку батька та дитини на період канікул, перенесення зустрічей у разі хвороби дитини та необхідності урахування графіка роботи [PERSON] є предметом договірного врегулювання виконання батьківських обов`язків та потребують досягнення згоди між сторонами у процесі виконання встановленого графіку, а тому задоволенню не підлягають. З огляду на викладене, зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення. Крім того, суд вважає за необхідне акцентувати увагу [PERSON] на рекомендації Міського центру дитини Служби у справах дітей Київської міської ради, щодо необхідності пройти консультації з дитячим психологом з питань розуміння вікових особливостей дітей, рекомендацій щодо виховання їх як цілісних особистостей, що сприятиме відновленню психологічного зв`язку із дитиною. Питання розподілу судових витрати слід вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial