Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-18 00:00:00

У серпні 2025 року позивач [PERSON] звернулася до Новокодацького районного суду міста Дніпра із вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позову посилалася на те, що батьками малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.04.2024 року шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.05.2024 року стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.02.2024 року та до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначає, що з часу визначення розміру аліментів життєві обставини істотно змінились, підвищились ціни, знецінилась національна валюта. Вважає, що визначений рішенням суду розмір аліментів не відповідає фактичним витратам, необхідним для належного утримання дитини. Так, дитина з травня 2024 року відвідує приватний дитячий садок, вартість відвідування складає 12\~000 грн. на місяць. Позивач несе витрати, пов`язані з харчуванням дитини, забезпеченням її необхідним одягом та взуттям, медичним обслуговуванням та іншими потребами, зокрема, дитина потребує спеціальних засобів гігієни для догляду за шкірою. Потреба у таких засобах зумовлена чутливою шкірою дитини, схильної до сухості, що має генетичний характер. Позивач змушена використовувати відкладені особисті заощадження, а згодом звертатися до кредитних зобов`язань, що створює додаткове фінансове навантаження та не є сталою чи прийнятною формою забезпечення потреб дитини в довгостроковій перспективі. В свою чергу, відповідач по справі офіційно не працевлаштований. Під час зустрічей з дитиною відповідач може здійснювати певні витрати на власний розсуд, зокрема, придбання іграшок. Однак, зазначені витрати є ситуативними, а не системними та не покривають базових потреб дитини у харчуванні, лікуванні, гігієні, освіті та проживанні. Відсутність офіційного працевлаштування не звільняє відповідача від обов`язку утримувати дитину. Станом на 30.06.2025 року відповідач сплатив аліментів на загальну суму 33\~631 грн., всі інші витрати за дитину сплачує позивач, що створює надмірний фінансовий тягар та обґрунтовує необхідність у справедливому перерозподілі фінансових зобов`язань між батьками відповідно до принципу рівної участі в утриманні дитини. Враховуючи викладене, позивач звертається до суду та просить збільшити розмір аліментів, які стягуються із відповідача [PERSON] на користь позивача на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , з 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача до 1/4 частини, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття та в подальшому з індексацією. Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 20.08.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження по справі та призначено судове засідання. 29.08.2025 року до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву у якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог та винести нове рішення, яким у зменшити розмір аліментів з 1/6 до 1/7 частини щомісячно на утримання малолітньої доньки [PERSON] . В обґрунтування заперечень зазначив, що згідно рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.10.2022 року з нього стягуються аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] у розмірі 1/7 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.07.2022 року та до досягнення дитиною повноліття. На думку відповідача, позивач свідомо приховала факт наявності у відповідача ще однієї малолітньої дитини. Заборгованість з виплати аліментів на обох дітей у відповідача відсутня. Зазначає, що він постійно вказував на те, що донька [PERSON] має право на безоплатне відвідування та харчування у державному дитячому садку, оскільки відповідач є учасником бойових дій. На теперішній час відповідач не має змоги оплачувати відвідування малолітньою дитиною приватного дитячого садочка, оскільки є безробітним. Звертає увагу суду, що позивач зневажливо ставиться до людей, які працюють в державних закладах освіти. В свою чергу, малолітня донька на початку 2024 року відвідувала КЗДО (ясла-садок) № 6 ДМР, який обладнаний якісним та міцним бомбосховищем, пройшов затвердження Дніпровською міською радою та допущений до роботи під час воєнного стану в Україні. Відповідач неодноразово відвозив та забирав дитину з дитячого садочка. Незважаючи на це, позивач у травні 2024 року повідомила відповідача, що переводить дитину до приватного дитячого садочка, оскільки її не влаштовує якість навчання в державному дитячому садочку та її дитина ніколи не буде у такому закладі. У своїх постановах Верховний Суд неодноразово наголошував, що витрати на приватні заклади освіти, обумовлені лише бажанням одного з батьків, не є автоматичною підставою для збільшення аліментів. Звернув увагу суду, що дійсно. у грудні 2023 року малолітня донька перенесла операцію з видалення аденоїдів. Лікарів та лікарню знайшла бабуся дитини мати відповідача, та жодних коштів на операцію витрачено не було. В державній стаціонарній установі огляди, консультації на аналізи лікарі проводять безкоштовно. Позивач у позовній заяві вказує, що дитина потребує спеціальних засобів гігієни для догляду за шкірою, що зумовлено чутливою шкірою дитини, схильної до сухості, що має генетичний характер, однак відповідних доказів позивачем не надано. В свою чергу, відповідачем надано довідку, згідно якої сухості шкіри у нього ніколи не було. Також зазначив, що всі кошти, які були накопичені відповідачем за період спільного життя, позивач залишила собі, що підтверджується щорічними деклараціями за період з 2021 року по 2023 рік. Кошти, які були виплачені при народженні доньки та виплачувались щомісяця протягом трьох років не сторони не витрачали, а накопичували на банківському рахунку, приблизна сума 50\~000 60\~000 грн., які на даний час перебувають у розпорядженні позивача. 15.05.2024 року позивач продала автомобіль за 160\~000 грн., кошти від продажу якого знаходяться у позивача. Окрім того, після розірвання шлюбу у позивача також залишився автомобіль «Mazda CX5», 2013 року випуску, придбаний відповідачем за кошти, які було отримано у кредит в АТ КБ «Приватбанк», який за усною домовленістю позивач повинна була використовувати для забезпечення комфортного пересування та життя малолітньої доньки. Разом з тим, у березні 2025 року,

Outcome: dismissed