Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

10 березня 2021 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до Ірпінського міського суду Київскої області із позовною заявою до [PERSON] про визнання недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію інформації. Обґрунтовуючи позов, представник зазначає, що протягом 2017-2019 років [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі (зареєстрований 05 серпня 2017 року Ірпінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 381). Вказує, що за 2 роки до реєстрації шлюбу, в 2015 році [PERSON] та [PERSON] було прийнято спільне рішення про розвиток та комерціалізацію творчих здібностей [PERSON] , яка є художником. Зазначає, що для досягнення вищевказаної мети, [PERSON] і [PERSON] засновано художню школу в м. Ірпінь ([INFO]) та створено web-сайт, що був розміщений в мережі Інтернет за адресою [INFO]. Стверджує, що слово [INFO] для доменного імені web-сайту було обрано невипадково, це слово є псевдонімом [PERSON] ( [PERSON] ) і є штучноствореною транслітерацією, що складається із початкових трьох літер прізвища [PERSON] - [PERSON] ([PERSON]) - HUR та початкових трьох літер імені її батька [PERSON] . Вказує, що за домовленістю [PERSON] та [PERSON] управління з 2015 року web-сайтом, а отже і розміщування інформації на ньому здійснювалося [PERSON] , під його контролем на сайті було розміщено розділи: «О художнике», «Проекты», « Работы », « Контакты ». Всі розділи містили інформацію включно про особу [PERSON] та її твори. Зазначає, що в грудні 2020 року, після ознайомлення із відомостями сайту [INFO], [PERSON] було встановлено, що в розділі «О художнике», який доступний за посиланням [INFO], розміщено інформацію наступного змісту: «[PERSON] кидает людей. псевдо-художниця [PERSON] - нажаль, ця людина нещодавно оселилася у Ірпені, та протягом останніх років кинула на гроші та майно багатьох людей, намагається вчити рисунку не маючи жодного відношення до мистецтва взагалі втираючись у довіру намагається зайти з фінансового боку та розглядую кожного лише як гаманець з грошима якщо є бажання бути обманутим - сміливо зв`язуйтесь з цією пройдисвіткою та йдіть на «навчання». Вказує, що вищевказаний зміст було зафіксовано ДП «Центр компетенції адресного простору мережі інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес». Представник позивача зазначає, що із наведеного вище вбачається, що web-сайт [INFO] містить наступні образливі висловлювання стосовно [PERSON] , а саме: псевдо-художниця; кинула на гроші та майно багатьох людей; намагається вчити рисунку не маючи жодного відношення до мистецтва взагалі втираючись у довіру; розглядує кожного лише як гаманець з грошима; пройдисвітка. Крім того, вказаний розділ містить заклик до тих, у кого є «бажання бути обманутим - сміливо зв`язуйтесь з цією пройдисвіткою та йдіть на «навчання». Стверджує, що поширена інформація фактично зводиться до: образ [PERSON] як особи; приниження моральних та професійних якостей [PERSON] ; вказує на вчинення [PERSON] дій, що можуть бути предметом дослідження у кримінальних провадженнях. Вказує, що жодного доказу на підтвердження вказаної інформації на web-сайті [INFO] не розміщено, поширена інформація викладена у формі неправдивих відомостей, що дискредитують ділові та професійні якості [PERSON] як майстра-художника, спосіб ведення професійної діяльності (навчання мистецтву малювання) у зв`язку з чим викликає занепокоєння у її учнів та їх батьків, що знижує вартість послуг, які вже надаються та фактично виключає можливість залучення до навчання нових учнів, а також підриває її суспільну діяльність. Стверджує, що поширення зазначеної інформації вигідно [PERSON] , який в 2019 році після розлучення із [PERSON] привласнив їх спільний бізнес - художню школу «[INFO]», залучив до співпраці інших осіб та почав недобросовісними методами досягати переваг у бізнесі, використовуючи слово «[INFO]» для доменного імені захопленої художньої школи - [INFO]. Наголошує на тому, що [PERSON] заперечує поширену інформацію, яка стосується її діяльності та стверджує про правомірність та законність своєї діяльності. Жодного кримінального провадження відносно [PERSON] до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесено, жодного повідомлення, рішення або ухвали, з яких можна було б зробити висновок, що відносно [PERSON] проводиться досудове розслідування [PERSON] не отримувала. Зазначає, що [PERSON] ( [PERSON] ) є співзасновником та власником багатьох благодійних та мистецьких організацій, серед яких Перший Благодійний мистецький аукціон «[INFO]» та [INFO], крім того [PERSON] переможниця Всеукраїнської Премії «Lady WOW 2020». Вказує, що наведені відомості дозволяють стверджувати про те, що своєю діяльністю та працелюбністю [PERSON] створено образ сучасної жінки-митця з активною громадською позицією, яка беззаперечно відома в нашій державі, натомість спірна публікація спотворює цей образ, реальну ситуацію та безпідставно, не аргументовано паплюжить її репутацію в суспільстві. Представник зазначає, що таким чином поширена на сайті [INFO] за посиланням [INFO] спірна публікація є недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, а відтак підлягає спростуванню. Звертає увагу суду на те, що у даному випадку до висловлювань [PERSON] не можна застосувати захищені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та деякими рішеннями Європейського суду з прав людини поняття «оціночного судження» та/або так звані межі допустимої критики, оскільки висловлювання у спірній публікації містять конкретні звинувачення [PERSON] у вчинені нею кримінальних правопорушень, що є кримінально карним діянням, а сам характер висловлювання (використання мовно-стилістичних засобів) жодним чином не схожий на власне оціночне судження автора. Стверджує, що оскільки висловлювання у спірній публікації відносно [PERSON] є обвинуваченням останньої у вчиненні дій, які передбачають кримінальну відповідальність та можна перевірити на істинність і спростувати, то воно не є оціночним судженням, а є саме недостовірною інформацією, що паплюжить ділову репутацію [PERSON] . Зазначає, що за таких умов, публічне звинувачення [PERSON] без наявності відносно неї обвинувального вироку, яке фактично міститься на сайті [INFO] за посиланням [INFO] , є неправдивою інформацією, що підриває ділову репутацію останньої. Вказує, що факт розповсюдження спірної інформації на сайті [INFO] та доведення її великому колу осіб підтверджується посиланнями та скріншотами на такі публікації, зробленими із мережі інтернет, також факт розповсюдження вказаної статті зафіксовано у Експертному висновку за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінки у мережі Інтернет від 15 грудня 2020 року № 364/2020-ЕВ, виготовленого Дочірнім підприємством «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес». Стверджує, що після розлучення у 2019 році, не зважаючи на те, що доменне ім`я сайту [INFO] містить транслітерацію псевдоніма [PERSON] , [PERSON] відмовився передати цей сайт в управління позивача, таким чином можна стверджувати про те, що одноосібним власником сайту [INFO] є [PERSON] . Зазначає, що встановити автора спірної публікації у якій міститься недостовірна інформація стосовно [PERSON] не має можливості, однак наведена обставина не позбавляє [PERSON] цивільного права на захист своєї ділової репутації та на звернення із позовом до особи, яка забезпечила можливість розповсюдити таку інформацію - власника сайту. Враховуючи вищевикладене, представник позивача просить: визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформацію, поширену на сайті [INFO] за посиланням [INFO] , а саме: « [PERSON] кидает людей. псевдо-художниця [PERSON] - нажаль, ця людина нещодавно оселилася у Ірпені, та протягом останніх років кинула на гроші та майно багатьох людей, намагається вчити рисунку не маючи жодного відношення до мистецтва взагалі втираючись у довіру намагається зайти з фінансового боку та розглядую кожного лише як гаманець з грошима якщо є бажання бути обманутим - сміливо зв`язуйтесь з цією пройдисвіткою та йдіть на «навчання»; зобов`язати [PERSON] не пізніше десяти днів з дня набрання чинності рішенням суду у цій справі спростувати її, у такий же спосіб, яким вона була поширена на сайті [INFO], а саме шляхом публікації рішення суду у цій справі; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 12 708 (дванадцять тисяч сімсот вісім) гривень 00 копійок. Ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області Кравчук Ю.В. від 05 квітня 2021 року у даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 01 червня 2021 року до канцелярії Ірпінського міського суду Київської області від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а факти (обставини) викладені в позовній заяві такими, що не відповідають дійсності і не підтверджені достовірними та належними доказами, виходячи з наступного. Представник відповідача вказує, що [PERSON] та [PERSON] дійсно перебували у шлюбних відносинах з 05 серпня 2017 року, однак їх стосунки не склалися, що стало наслідком розірвання шлюбу між ними на підставі рішення Ірпінського міського суду Київської області від 05 лютого 2020 року у справі № 367/7592/19. Стверджує, що з метою просування художніх творчих здібностей [PERSON] було створено веб-сайт, що був розміщений в мережі Інтернет за адресою [INFO], однак [PERSON] не здійснював управління цим веб-сайтом та не розміщував інформацію на ньому. Зазначає, що [PERSON] лише кілька разів, на прохання колишньої дружини, вносив деяку інформацію на веб-сайт, що стосувалася її діяльності як художника. Вказує, що 25 вересня 2019 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про розірвання шлюбу між нею та [PERSON] і вже на цей період всі інформаційні доступи (логін та пароль) до згаданого веб-сайту були у [PERSON] . Стверджує, що [PERSON] ніколи не дозволяв собі, як в період шлюбу так і після розлучення з [PERSON] ображати її як жінку та як професіонала в її художній стихії, тому вказані твердження [PERSON] , що саме [PERSON] забезпечив розміщення згаданої недостовірної інформації про неї в мережі Інтернет на веб-сайті в розділі «О художнике» за посиланням [INFO] є абсурдними, безпідставними та недостовірними. Представник стверджує, що [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги неналежними доказами та підкріплює їх надуманими (які ґрунтуються виключно на припущеннях) і перекрученими фактами. Зазначає, що для розгляду даної категорії справ судом необхідно встановити: чи мало місце поширення відповідачем інформації; чи стосувалася поширена інформація позивача; чи є підстави для визнання поширеної інформації недостовірною, тобто такою, що не відповідає дійсності; чи призвело поширення інформації до порушення особистих немайнових прав позивача. Вказує, що [PERSON] у своїх позовних вимогах стверджує, що [PERSON] являється одноосібним власником веб-сайту, при цьому жодного належного та допустимого доказу, який би міг свідчити про те, що [PERSON] належать майнові права інтелектуальної власності на згаданий веб-сайт не було встановлено та надано суду. Водночас, [PERSON] чітко зазначає в позовній заяві, що встановити особу автора спірної публікації у якій міститься недостовірна інформація стосовно неї, немає можливості. Стверджує, що [PERSON] , на підтвердження розповсюдження спірної публікації у якій міститься недостовірна інформація про неї в мережі Інтернет за посиланням [INFO] , надала Експертний висновок за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінки у мережі Інтернет від 15 грудня 2020 року, складений ДП «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес», однак цей документ лише свідчить про наявність розміщеної інформації, яка на думку [PERSON] принижує її честь, гідність та ділову репутацію, але аж ніяк не підтверджує причетність [PERSON] до її розміщення на веб-сайті [INFO], так як у [PERSON] на дату виявлення [PERSON] даної спірної публікації в мережі Інтернет не було взагалі доступу та можливості вчинити подібні дії. Зазначає, що з наведеного вбачається, що [PERSON] не доведено належним чином того факту, що [PERSON] має відношення до поширення недостовірної інформації про неї в мережі Інтернет, оскільки всі її способи доказування ґрунтуються виключно на припущеннях, так не доведено, що [PERSON] відмовився передавати їй веб-сайт в її управління ( [PERSON] вводить суд в оману, оскільки веб-сайт належить їй та вона володіла і володіє всіма даними для доступу до веб-сайту), не надано жодного підтверджуючого документу, який би давав підстави вважати, що [PERSON] є власником згаданого веб-сайту, а отже являється особою, яка порушила її права, а саме - її честь, гідність та ділову репутацію, бо могла таким чином забезпечити розміщення недостовірної інформації на веб-сайті, не доведено та не надано жодного належного і допустимого доказу, що [PERSON] має «авторське» відношення до спірної публікації. Крім того, звертає увагу суду на те, що з дати виявлення недостовірної інформації про себе (грудень 2020 року зі слів [PERSON] ), [PERSON] не намагалася врегулювати в досудовому порядку дане питання шляхом звернення у будь-який спосіб до [PERSON] для з`ясування всіх обставин, у разі його дійсної причетності та відношення до спірної публікації, а відразу звернулася до суду, безпідставно визначивши саме [PERSON] особою, яка порушила її законні права, при цьому, [PERSON] так переймаючись за свою репутацію, у своєму позові зазначає, що спірна публікація дискредитує її ділові та професійні якості як майстра-художника, підриває її суспільну діяльність та репутацію в очах учнів і їх батьків, а сама чомусь звернулась до суду з позовом лише 10 березня 2021 року, що викликає сумніви, чи дійсно вона була зацікавлена в збереженні і відновленні своєї репутації чи це лише чергова спроба «насолити» колишньому чоловіку після розлучення. Враховуючи вищевикладене, представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію інформації у повному обсязі. 03 червня 2021 року до канцелярії Ірпінського міського суду Київської області від представника позивача [PERSON] - [PERSON] надійшла відповідь на відзив, у якій зазначає, що твердження [PERSON] викладені у відзиві на позовну заяву є безпідставними, у зв`язку з наступним. Вказує, що на сторінці 3 відзиву на позовну заяву зазначено, що [PERSON] лише кілька разів, на прохання колишньої дружини, вносив деяку інформацію на веб-сайт, цим підтверджуєть наявність у [PERSON] інформаційного доступу (логін і пароль) до сайту, а отже і можливість внесення [PERSON] любої інформації, в тому числі і тої, яку [PERSON] намагається спростувати. Стверджує, що [PERSON] та [PERSON] засновано художню школу в м. Ірпінь ([INFO]), організаційне забезпечення та функціонування якої здійснювало і здійснює благодійна організація «[INFO]». Зазначає, що відповідно до відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України, [PERSON] є засновником вказаної благодійної організації «[INFO]». Вказує, що художня школа в м. Ірпінь ([INFO]) в своїй діяльності використовує сайт, розміщений в мережі Інтернет за адресою [INFO], даний сайт містить зображення комбінованої торговельної марки «[INFO]». Про реєстрацію цієї торговельної марки, згідно відомостей Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг, видане свідоцтво № [NUMBER] , згідно з яким власником торговельної марки «[INFO] є [PERSON] . Зазначає, що доменне ім`я [PERSON] .[INFO], за яким розміщений сайт із торговельною маркою [PERSON] та який містить інформацію про художню школу в м. Ірпінь ([INFO]), якою керує [PERSON] є фактично піддоменом, створити який може лише особа яка має доступ до сайту і яка керує сайтом [INFO]. Ця особа - керівник благодійної організації «[INFO]» [PERSON] . Стверджує, що твердження у відзиві про те, що [PERSON] станом на дату розлучення мала інформаційний доступ (логін і пароль) не відповідає дійсності оскільки не доведене жодним доказом, маючи такий доступ вона б самостійно, без звернення до суду, мала б можливість видалити спірну інформацію. Крім того, звертає увагу суду на те, що на сьогодні не існує жодних документів, які б підтверджували право власності на сайт чи доменне ім`я, жодним нормативним актом не встановлена форма та зміст цих документів, про що [PERSON] достеменно відомо. Зазначає, що вищенаведене дозволяє зробити наступні висновки, а саме: сайт [INFO] сьогодні використовується для популяризації художньої школи в м. Ірпінь ([INFO]) якою керує [PERSON] ; [PERSON] створений піддомен [INFO]; єдиною особою, яка мала та має доступ до управління сайтом [INFO] є [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, представник позивача просить позовну заяву задовольнити в повному обсязі. Ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області Кравчук Ю.В. від 16 липня 2021 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, витребувано у ФОП [PERSON] інформацію про прізвище та ім`я фізичної особи або найменування юридичної особи, яка сплачує ФОП [PERSON] послуги хостингу сайту [INFO]. 02 серпня 2021 року від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] до канцелярії Ірпінського міського суду Київської області надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких вказує, що представник позивача у відповіді на відзив зазначає, що [PERSON] фактично підтверджено те, що він мав та має доступ до сайту [INFO], оскільки у відомостях, викладених на сторінці 3 відзиву [PERSON] зазначено, що він лише кілька разів, на прохання колишньої дружини, вносив деяку інформацію на веб-сайт, при цьому представник припускає, що цими словами підтверджується наявність у [PERSON] інформаційного доступу (логін та пароль) до сайту, а отже і можливість внесення [PERSON] любої інформації, в тому числі і той, що [PERSON] намагається спростувати, однак [PERSON] аж ніяк не може погодитися з таким трактуванням своїх слів оскільки представник позивача використав із контексту викладених [PERSON] пояснень по суті спору, інформацію, яка зручна йому для обґрунтування позовних вимог. Зазначає, що [PERSON] викладеними поясненнями у відзиві лише підтвердив той факт, що йому відомо про створення веб-сайту, який був розміщений в мережі Інтернет за адресою [INFO], у зв`язку з тим, що перебував з [PERSON] в шлюбі та саме під час шлюбу на її особисте прохання, з її дозволу та з її комп`ютеру він вносив деяку інформацію на веб-сайт, але при цьому не мав та немає відношення до управління, адміністрування цим сайтом, адже не володів та не володіє інформаційним доступом до нього. Зауважує на тому, що [PERSON] за період дошлюбних та шлюбних відносин з [PERSON] дарувались подарунки, але згаданий сайт ніколи не був подарунком з його боку, що свідчить лише про перебільшення можливостей [PERSON] як чоловіка в період їх стосунків. Стверджує, що ініціатором розлучення та поділу майна колишнього подружжя була саме [PERSON] , як і тих дій, що після того, як вона вирішила розлучитися все, що було пов`язане з її художньою діяльністю та використовувалось нею в цьому напрямку (комп`ютер з інформаційним доступом до сайту, різноманітне устаткування для живопису, навіть стойка рецепції) були забрані [PERSON] , про що заперечити вона не може, оскільки на сьогоднішній день продовжує працювати в тому ж напрямку художньої діяльності тільки під іншою назвою, а саме [INFO]. Зазначає, що таким чином, подібні доказування причетності [PERSON] до веб-сайту є лише припущеннями, що в свою чергу є неналежним та недостовірним доказом в розумінні ст. 77, ст.79 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України. Наголошує на тому, що представником позивача не доведено, що [PERSON] є власником веб-сайту та саме він причетний до поширення недостовірної інформації про неї на веб-сайті. Вказує, що твердження представника позивача про те, що Благодійна організація «[INFO]», керівником та засновником якої є [PERSON] здійснювала та продовжує здійснювати організаційне забезпечення функціонування художньої школи в м. Ірпінь ([INFO]) є безпідставними та необґрунтованими,оскільки: ця благодійна організація була створена в квітні 2019 року тоді як представник позивача зазначає, що художня школа і веб-сайт були створені в 2015 році; дана благодійна організація була створена з однією метою, залучення коштів для навчання дітей-сиріт та дітей з малозабезпечених родин в сфері мистецтва, адже [PERSON] сам сирота та створенням такої організації хотів допомагати дітям до долі яких він був не байдужий виходячи з власного прикладу; ця благодійна організація ніколи не здійснювала та не здійснює організаційне забезпечення функціонування художньої школи в м. Ірпінь ([INFO]). Зазначає, що художня школа в м. Ірпінь ([INFO]) після того як [PERSON] восени 2019 року розірвала стосунки з [PERSON] перестала функціонувати, так як [PERSON] був зацікавлений в іншому напрямку діяльності, а саме логістика та міжнародні перевезення. Зауважує на тому, що торговельна марка «[INFO]», право інтелектуальної власності на яку зареєстровано за [PERSON] є лише підтвердженням її наявності та свого часу, наміру використовувати її для просування художньої школи в м. Ірпінь ([INFO]) на ринку послуг з художнього навчання, однак дана торгівельна марка жодним чином не може бути підтвердженням причетності [PERSON] до веб-сайту на якому хтось невідомий розмістив неправдиву інформацію про [PERSON] . Стверджує, що сайт художньої школи в м. Ірпінь «[INFO]», який розмішений в мережі інтернет за адресою [INFO] не працює та доступ до нього обмежений, така ж сама ситуація і з веб-сайтом за адресою [INFO], що наштовхує на питання, яким чином розміщена недостовірна інформація про [PERSON] доведена до відома хоча б одній особі. Вказує, що роздруківка з сайту [INFO], що додані представником позивача до відповіді на відзив не є належним доказом того, що [PERSON] має доступ до веб-сайту та керує ним. Наголошує на тому, що [PERSON] не має жодного відношення до управління та адміністрування веб-сайтом, на якому розміщено недостовірну інформацію про [PERSON] та до самої спірної публікації, яку остання намагається спростувати, безпідставно звернувшись до суду з даним позовом та необґрунтовано і без належних на те доказів визначивши [PERSON] відповідачем у спірному питанні. Враховуючи зазначене вище, представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. 14 лютого 2022 року до канцелярії Ірпінського міського суду Київської області від фізичної особи-підприємця [PERSON] на виконання ухвали суду від 16 липня 2021 року надійшов лист, у якому зазначено, що станом на дату отримання запиту (26 січня 2022 року) доменне ім`я [INFO] є звільненим з реєстрації, а тому на даний час нікому не належить, дата закінчення терміну дії доменного імені [INFO] . Дані про попереднього власника доменного імені (протягом терміну делегування 08 вересня 2017 року - 10 серпня 2021 року): [PERSON] . Дані про попереднього власника доменного імені (протягом терміну делегування 11 серпня 2021 року - 08 вересня 2021 року): [PERSON] . 31 жовтня 2022 року до канцелярії Ірпінського міського суду Київської області від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшли додаткові пояснення, у яких зазначає, що реєстрація доменного імені за [PERSON] не давала йому можливості інформаційного доступу до кабінету веб-сайту [INFO], адже паролі доступу були і залишаються у [PERSON] , відтак, не можна стверджувати, що [PERSON] як реєстратор доменного імені є водночас власником веб-сайту, адже в даному випадку, саме [PERSON] фактично здійснювала розпорядження даним веб-сайтом та несла відповідальність за технологічні умови розміщення інформації на ньому. Крім того, представник вказує, що з інформації, яку зі слів [PERSON] , нібито розміщено [PERSON] на веб-сайті [INFO] за посиланням [INFO], вбачається згадування про фізичну особу, яку іменують «[PERSON]» та/або « [PERSON] », що в свою чергу, не є достовірним та належним підтвердженням, що саме ця інформація стосується [PERSON] , а не іншої особи до якої остання має якесь відношення. Звертає увагу суду на те, що у тексті позовної заяви [PERSON] позиціонує себе як « [PERSON] », стверджуючи, що це її псевдонім, однак жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували правомірність та належність зазначеного псевдоніму саме [PERSON] , до суду не надано, також, не надано належних доказів, які б підтверджували, що спірна публікація завдала шкоди її особистим немайновим благам та створила перешкоди повно і своєчасно здійснювати належне їй особисте немайнове право, таким чином [PERSON] не доведено, що поширена інформація стосується саме її особи та такими діями, невідомий автор спірної публікації завдав шкоди її честі, гідності та діловій репутації і створив перешкоди у їх реалізації. Вказує, що якщо більш детально ознайомитись із текстом спірної публікації, то вона взагалі не містить фактичних відомостей саме про позивачку як [PERSON] , крім цього, автор публікації допускає припущення, що нібито людина про яку він відзивається «протягом останніх років кинула на гроші та майно людей» і «розглядає кожного лише як гаманець з грошима», однак в цих словах не прослідковуються ствердження з його боку, а лише має місце вираження автором суб`єктивної думки, а в фразі «якщо є бажання бути обманутим - сміливо зв`язуйтесь з цією пройдисвіткою» також автор припускає, а не стверджує, що навчання матиме такі наслідки, відтак, фрази зазначені у спірній публікації є вираженням суб`єктивної думки і поглядів автора та не носять характеру однозначного твердження, а отже дані висловлювання є лише оціночними судженнями автора публікації. Наголошує на тому, що відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Враховуючи викладене, просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області Кравчук Ю.В. від 06 лютого 2024 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи із свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов наступного висновку. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що на веб-сайті [INFO], в розділі «О художнике», що був доступний за посиланням [INFO], було розміщено інформацію наступного змісту: «[PERSON] кидает людей. псевдо-художниця [PERSON] - нажаль, ця людина нещодавно оселилася у Ірпені, та протягом останніх років кинула на гроші та майно багатьох людей, намагається вчити рисунку не маючи жодного відношення до мистецтва взагалі втираючись у довіру намагається зайти з фінансового боку та розглядую кожного лише як гаманець з грошима якщо є бажання бути обманутим - сміливо зв`язуйтесь з цією пройдисвіткою та йдіть на «навчання». Зазначена інформація стосується позивача [PERSON] , оскільки вона здійснює творчу діяльність як художниця та використовує власний творчий псевдонім - [PERSON] . Відповідно до експертного висновку Дочірнього підприємства «Центр компетенції адресного простору мережі інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» № 364/2020-ЕВ від 15 грудня 2020 року вбачається, що 09 грудня 2020 року о 15 годині 59 хвилин було проведено фіксацію і дослідження змісту веб-сторінки за адресою у мережі Інтернет: [INFO] та встановлено наступне: доменне ім`я: [INFO]; доступність за доменним ім`ям веб-сайту для публічного використання у мережі Інтернет: так; дата та час реєстрації доменного імені: [NUMBER]; дата внесення останніх змін щодо зареєстрованого доменного імені: [NUMBER]; дата та час завершення строку реєстрації доменного імені: [NUMBER]; DNS сервер (-и): ns71.uahosting.com.ua, ns72.uahosting.com.ua; WHOIS Server: whois.publicdomainregistry.com; інформація про реєстратора доменного імені: найменування: PDR Ltd. d/b/a Public Domain Registry.com, адреса місцезнаходження: UnitNo 501, 5 th floorandUnit IT BuildingNo 3, NESCO IT Park, Western Express Highway, Goregaon (East), MumbaiMaharashtra 400063 India, веб-сайт: [INFO] адреса електронної пошти: [INFO] , [INFO] ; інформація про реєстранта доменного імені в службі: WHOIS: найменування/прізвище, ім`я, по-батькові, адреса місцезнаходження, адреса електронної пошти, телефон та факс - відомості скриті; IP-адреса(и), який/яким відповідає доменне ім`я: [NUMBER]; інформація про хостинг-провайдера: Hetzner Online GmbH, місцезнаходження: Industriestr. 25, Gunzenhausen 91710, Germany, веб-сайт: [INFO] адреса електронної пошти: [INFO] /, [INFO] , [INFO] ; доступність сервера: перебуває у загальному доступі; тип сервера: Apache; інформація про достовірність/точність відображення змісту досліджуваної (-их) веб-сторінки (-ок) в браузері Google Chrome: так. Згідно з свідоцтвом про акредитацію Об`єднання підприємств «Український мережевий інформаційний центр», яке відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22 липня 2003 року № 447-р «Про адміністрування домену «.UA» та статті 56 Закону України «Про телекомунікації» уповноважене здійснювати адміністрування адресного простору українського сегменту мережі Інтернет, підтвердило компетентність Дочірнього підприємства «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» щодо здійсненням ним функції з проведенням фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет з видачою експертних висновків, а також довідок з відомостями про власників веб-сайтів/реєстрантів доменних імен або інформацією про їх встановлення відповідно до договору про акредитацію від 08 травня 2019 року. Відповідно до листа № 01 від 31 січня 2022 року, наданого фізичною особою-підприємцем [PERSON] на виконання ухвали суду від 16 липня 2021 року, доменне ім`я [INFO] станом на 26 січня 2022 року є звільненим з реєстрації, а тому на даний час нікому не належить, дата закінчення терміну дії доменного імені 08 вересня 2021 року. Дані про попереднього власника доменного імені (протягом терміну делегування 08 вересня 2017 року - 10 серпня 2021 року): [PERSON] . Дані про попереднього власника доменного імені (протягом терміну делегування 11 серпня 2021 року - 08 вересня 2021 року): [PERSON] . У відповідності зі ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації. Статтею 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Згідно положень ст. 5 Закону України «Про інформацію», кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя, честь, гідність і ділова репутація, ім`я (найменування), авторство, свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. В Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року за № 1 зазначено, що фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Вирішуючи дані спори суди повинні враховувати наступні відмінності: а) при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при реалізації права на відповідь - особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною; б) спростовує недостовірну інформацію особа, яка її поширила, а відповідь дає особа, стосовно якої поширено інформацію. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні немайнові права. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Щодо факту поширення інформації, то під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Згідно з п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч. 2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» (діюча норма ст. 30 Закону України «Про інформацію») оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскаржувана позивачем [PERSON] інформація містить стверджувальні вислови, які вказують на вчинення нею дій, які чинним законодавством кваліфікуються як злочин, що в свою чергу дискредитують її ділові та професійні якості як майстра-художника, спосіб ведення професійної діяльності (навчання мистецтву малювання), а отже, є недостовірною та такою, що принижує ділову репутацію позивача [PERSON] . Судом встановленовлено, що з 08 вересня 2017 року до 10 серпня 2021 року [PERSON] був власником доменного імені [INFO], позивачем у грудні 2020 року виявлено на сайті [INFO] інформацію, яка є предметом спору, таким чином, [PERSON] є належним відповідачем у даній справі. При цьому, [PERSON] не доведено належними і допустимими доказами, що вказану інформацію розміщено на сайті без його відома, а також, що він не мав доступу до цього сайту. За таких обставин, позовна вимога про визнання недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформацію, поширену на сайті [INFO] за посиланням [INFO] , є обгрунтованою та підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача [PERSON] не пізніше десяти днів з дня набрання чинності рішенням суду у цій справі спростувати її, у такий же спосіб, яким вона була поширена на сайті [INFO], а саме шляхом публікації рішення суду у цій справі, суд зазначає наступне. За змістом ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Інтернет - всесвітня інформаційна система загального доступу, яка логічно зв`язана глобальним адресним простором та базується на Інтернет-протоколі, визначеному міжнародними стандартами (ч. 1 ст. 1 Закону України «Про телекомунікації»). Веб-сайт - сукупність даних, електронної (цифрової) інформації, інших об`єктів авторського права і (або) суміжних прав тощо, пов`язаних між собою і структурованих у межах адреси веб-сайту і (або) облікового запису власника цього веб-сайту, доступ до яких здійснюється через адресу мережі Інтернет, що може складатися з доменного імені, записів про каталоги або виклики і (або) числової адреси за Інтернет-протоколом (ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права»). Власник веб-сайту - особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого власником веб-сайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб-сайту, і (або) отримувач послуг хостингу (ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права»). Таким чином, оскільки відповідно до листа фізичної особи-підприємця [PERSON] від 31 січня 2022 року, відповідач [PERSON] з 10 серпня 2021 року не є власником доменного імені, доменне ім`я [INFO] є вільним від реєстрації та нікому не належить, позивачем не змінено вимоги щодо способу спростування інформації після ознайомлення із вказаним листом, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно з ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 та ст. 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на встановлені під час розгляду справи обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно з ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням часткового задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача [PERSON] судові витрати зі сплаті судового збору у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок.

Outcome: partial