Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-16 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» (далі також ТОВ «ФК «ЕЙС», позивач) звернулося до суду із позовом до [PERSON] (далі\~також \~відповідач), в якому просить стягнути із відповідача на свою користь суму заборгованості за кредитним договором № 975986547\~від 22.02.2022\~у розмірі\~20\~133,93гривень, а також сплачений судовий збір 2 422,40 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 гривень. В обґрунтування\~позовних вимог\~покликається на\~те,\~що 22.02.2022 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було\~укладено кредитний\~№ 975986547 у формі електронного документу з використанням електронного підпису на суму 17000 грн., відповідно до якого відповідач зобов`язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені кредитним договором терміни, а також виконати інші свої зобов`язання згідно цього договору. 28.08.2018\~між ТОВ\~«Манівео швидка\~фінансова допомога»\~та ТОВ\~«Таліон плюс»\~укладено договір\~факторингу №\~28/1118-01\~та ряд\~додаткових угод,\~відповідно до\~умов якого\~ТОВ «Манівео\~швидка фінансова\~допомога» відступило\~ТОВ «Таліон\~плюс» належне\~право грошової\~вимоги до\~відповідача за\~кредитним договором\~№ 975986547 від 22.02.2022, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 232 від 08.06.2023. 30.10.2023\~між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було\~укладено Договір\~факторингу №\~30/1023-01,\~відповідно до\~умов якого\~до ТОВ\~«ФК\~«Онлайн Фінанс»\~перейшло право\~грошової вимоги\~до відповідача\~за кредитним\~договором № 975986547 від 22.02.2022, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги №2 від 20.12.2023. 29.05.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ\~«ФК «ЕЙС»\~було укладено\~Договір факторингу\~№ 29/05/25-Е, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Онлайн\~Фінанс» відступило ТОВ «ФК «ЕЙС» належне\~йому право вимоги до\~відповідача коштів,\~що включають\~у себе\~суму заборгованості\~за основною\~сумою кредитів, нарахованими процентами,\~право на\~одержання яких\~належить ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», а тому ТОВ «ФК«ЕЙС»\~набуло право\~вимоги грошових\~коштів за\~кредитним договором № 975986547 від 22.02.2022 в загальній сумі 20\~133,93гривень. Оскільки відповідач, не виконуює\~належним чином зобов`язання\~за договором,\~порушує його\~умови,\~позивач просить суд стягнути\~із відповідача\~на його\~користь заборгованість\~за кредитним\~договором № 975986547 від 22.02.2022 в розмірі 20\~133,93гривень та судові витрати. Ухвалою суду від 10.07.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено справу розглядати з викликом сторін, а також клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено. 23.07.2025судом отримано від відповідача відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову, покликаючись на те, що позивачем не доведено факту укладення сторонами договору, що свідчить про те, що сторонам не було погоджено розмір та умови надання і повернення грошових коштів, а також сплати процентів та відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань. Також позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги за нібито за укладеним договором до ТОВ\~«Таліон Плюс». Щодо витрат позивача на правову допомогу, вважає, що витрати, які поніс/понесе позивач під час розгляду справи, не є співмірними із ціною позову та/або зазначенням справи для сторони, складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та те, що дана справа не є дуже складною. 04.08.2025\~представник позивача\~з використання\~сервісу «Електронний\~суд» подав\~відповідь на\~відзив,\~в якому\~зазначає,\~що при\~заповненні заявки\~на кредит\~відповідач особисто\~обрав для\~себе суму\~кредиту,\~строк кредитування\~та мав\~змогу ознайомитися\~з умовами\~договору перед\~його підписанням.\~Електронний договір,\~укладений шляхом\~обміну електронними\~повідомленнями,\~підписаний у\~порядку,\~визначеному статтею\~12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію»,\~ відтак\~вважається таким,\~що за\~правовими наслідками\~прирівнюється до\~договору,\~укладеного в\~письмовій формі.\~Кожний примірник\~електронного документа\~з накладеним\~на нього\~підписом,\~визначеним статтею\~12\~цього Закону,\~є оригіналом\~такого документа.\~Також за\~відсутності належних\~доказів про\~те,\~що договори\~укладено іншою\~особою,\~можна дійти\~обґрунтованого висновку\~про відсутність\~правових підстав\~для визнання\~відповідних договорів\~недійсними. Відповідач підписав\~договір електронним\~підписом одноразовим\~ідентифікатором,\~отримав свій\~примірник електронного\~договору,\~у формі,\~що унеможливлює\~зміну його\~змісту та\~мав змогу\~у будь-який\~час самостійно\~ознайомитися з\~договором на\~сайті товариства\~в особистому\~кабінеті.\~Враховуючи вищевикладене,\~позивач надав\~беззаперечні докази\~того,\~що відповідач\~підписав договір\~електронним підписом\~одноразовим ідентифікатором.\~Посилаючись на\~вищевикладені факти,\~враховуючи повну\~цивільну дієздатність\~відповідача, відповідність кредитного\~договору законодавчим\~актам та\~відсутність жодних\~підтверджень доводам\~відповідача,\~позиція останнього\~щодо недоведеності\~укладання кредитного\~договору є\~неаргументованою та\~невмотивованою,\~а лише\~є намаганням\~ввести суд\~в оману\~та небажання\~сплачувати заборгованість. Також зазначає, що надання копій документів або витягів, які підтверджують право вимоги або містять інформацію, необхідну для реалізації цього права, може здійснюватися безпосередньо особою, до якої перейшло право вимоги. Такий підхід гарантує збереження принципу конфіденційності та захисту персональних даних, оскільки доступ до інформації обмежується лише тими суб`єктами, які мають юридичну необхідність або повноваження для її отримання. Також подані витяги з реєстрів прав вимоги за договором факторингу відповідають вимогам, встановленим законодавством України, що підтверджують права вимоги за даним кредитним договором на законних підставах. Понесення витрат на професійну правничу допомогу підтверджується актом прийому-передачі виконаних робіт, який свідчить про належне виконання наданих послуг, а отже робота адвоката виконана належним чином. Ухвалою суду від 05.08.2025 розгляд даної цивільної справи відкладено та про дату, час та місце проведення наступного засідання повідомлено сторін, а також повторно витребувано докази. 15.08.2025судом отримано від відповідача заперечення по даній справі, в якому просить відмовити в задоволенні позову, покликаючись на те, що в матеріалах справи не містяться жодного доказу, що нібито укладення даного договору відбулось в порядку чинного законодавства. Також позивачем не надано жодного доказу направлення такого ідентифікатору відповідачеві, як і не надано доказів застосування ідентифікатора відповідачем. Таким чином позивачем не доведено факту укладення сторонами договору, що свідчить про те, що сторонам не було погоджено розмір та умови надання і повернення грошових коштів, а також сплати процентів та відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань, а отже вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають виконанню. Також зазначає, що надана позивачем роздруківка за підписом ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» не може бути належним та допустимим доказом перерахування кредитних коштів відповідачеві. Окрім цього відступлення права вимоги може здійснюватись лише стосовно дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу цих прав, тобто ТОВ «Таліон Плюс» не могли відступити даний договір, оскільки такого договору не існувало у 2020 році. 03.09.2025 представник позивача з використання сервісу «Електронний суд» подав додаткові пояснення у справі, в яких просить прийняти та врахувати додаткові пояснення. Зазначає, що при заповненні заявки на кредит відповідач особисто обрав для себе суму кредиту, строк кредитування та мав змогу ознайомитися з умовами договору перед його підписанням. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», відтак вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Також за відсутності належних доказів про те, що договори укладено іншою особою, можна дійти обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання відповідних договорів недійсними. Відповідач підписав договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, отримав свій примірник електронного договору, у формі, що унеможливлює зміну його змісту та мав змогу у будь-який час самостійно ознайомитися з договором на сайті товариства в особистому кабінеті. Отже, позивач надав беззаперечні докази того, що відповідач підписав договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, враховуючи повну цивільну дієздатність, відповідність кредитного договору законодавчим актам та відсутність жодних підтверджень доводам відповідача, позиція останнього щодо недоведеності укладання кредитного договору є неаргументованою та невмотивованою, а лише є намаганням ввести суд в оману та небажання сплачувати заборгованість. Оскільки первинний кредитор ініціював платіжну операцію шляхом подання відповідної платіжної інструкції надавачу фінансових платіжних послуг із зазначенням необхідних реквізитів, які клієнт вказав в заявці на отримання кредитних коштів для їх подальшого зарахування на рахунок отримувача (боржника) та надав повідомлення № 20265 - 66 - б/б від АТ «СЕНС БАНК» про те, що відповідне перерахування було здійснено успішно, що підтверджує факт отримання відповідачем коштів, відтак і зобов`язання останнього за кредитним договором. Зазначає, що фактичне відступлення прав вимоги не обмежується моментом укладення кредитного чи факторингового договору, а здійснюється на підставі реєстру, який містить перелік прав вимоги, що можуть виникати як до, так і після укладення договору факторингу Таким чином, перехід права вимоги за кредитним договором стосувався чинного зобов`язання на момент його передачі і відбувся на законних підставах, оскільки реєстр прав вимоги підписано після укладення кредитного договору. 09.09.2025 на виконання ухвали суду від 05.08.2025 надійшли витребувані докази від АТ «Універсал Банк». Позивач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, натомість позивач у прохальній частині зазначеного позову просить провести розгляд цивільної справи за відсутності його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судові засідання повторно не з`явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду даної справи, що підтверджується довідками про доставку судової повістки до електронного кабінету відповідача 15.07.2025 та 13.08.2025. Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, з таких підстав. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. За вимогами ст. ст.12, 81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.13\~ЦПК\~України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом установлено, що 22.02.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було\~укладено договір\~кредитної лінії\~№ 975986547 у формі\~електронного документу\~з використанням\~електронного підпису відповідно до умов якого позичальнику надано кредит на суму 17 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язався повернути кредит та сплачувати проценти Кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога». Відповідно до п. 2.2 Договору, сума кредитного ліміту, яка зазначена у п. 2.1 Договору, це максимальна сума Кредиту, яка протягом строку дії Договору одночасно може бути у розпорядженні Позичальника. Відповідач підписав Кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV369GM. Зокрема, 22.08.2022 о 10:25:47 год. відповідач ввів ідентифікатор у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи та натиснув кнопку «Так», що є підтвердженням підписання договору згідно довідки щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». В заявці на отримання грошових коштів в кредит від 22.08.2022 відповідач зазначив номер карти на перерахування кредиту 5375-41XX-XXXX-3549. Первісний кредитор\~свої\~зобов`язання\~за Кредитним\~договором\~виконав\~в повному\~обсязі,\~а\~саме\~надав відповідачу\~кредит\~у\~розмірі,\~встановленому\~кредитним\~договором у\~розмірі\~17\~000\~грн.,\~що\~підтверджується\~платіжним дорученням\~№\~f1737474-99a9-463b-8ad4-ff30c810bbc7\~від 22.02.2022,\~письмовими поясненнями\~директора ТОВ\~«Манівео швидка\~фінансова допомога» № 1501\~від 02.12.2024\~ та\~довідкою директора\~ТОВ «Манівео\~швидка фінансова\~допомога» № 975986547/23052025/Э від 23.05.2025, а також витребуваною інформацією на виконання ухвали суду від 05.08.2025, оформленою листом\~АТ «Універсал Банк» від 09.09.2025 №БТ/Е-12770 разом з рухом коштів по картці від 08.09.2025 за період з 22.02.2022 по 27.02.2022. Доказів протилежного матеріали справи не містять. Товариством з\~обмеженою відповідальністю\~«Манівео швидка\~фінансова допомога»\~та Товариством\~з обмеженою\~відповідальністю «Таліон\~плюс» укладено\~договір факторингу\~ №28/1118-01\~від 28.11.2018, відповідно\~до умов\~якого ТОВ\~«Манівео швидка\~ фінансова допомога» відступило ТОВ\~«Таліон Плюс»\~належне йому\~право вимоги\~до відповідача\~коштів,\~що включають\~у себе\~суму заборгованості\~за основною\~сумою кредитів,\~нарахованими процентами, \~комісіями та\~всіма іншими\~платежами за\~основними договорами,\~право на\~одержання яких\~ належить товариству\~з обмеженою\~відповідальністю «Манівео\~швидка фінансова\~допомога»,\~а товариство\~з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» набуло право вимоги\~грошових коштів\~від відповідача\~за кредитним договором № 975986547 від 22.02.2022, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 232 від 08.06.2023. Разом з тим, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» були укладено ряд додаткових угод: №19 від 28.11.2019, №26 від 31.12.2020, №27 від 31.12.2021, №31 від 31.12.2022, №32 від 31.12.2023, якими продовжено строк дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 до 30.12.2024 року (включно), та частково змінено умови договору факторингу. 30.10.2023\~між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №\~30/1023-01, у відповідності до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» належне йому право вимоги до відповідача коштів, що включають у себе суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить товариству з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс», а товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» набуло право вимоги грошових коштів від відповідача за кредитним договором № 975986547 від 22.02.2022, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги №2 від 20.12.2023. 29.05.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 29/05/25-Е, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило ТОВ «ФК «ЕЙС» належне йому право вимоги до відповідача коштів, що включають у себе суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», а товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» набуло право вимоги грошових коштів до відповідача за кредитним договором № 975986547 від 22.02.2022, що підтверджується реєстром боржників за Договором факторингу № 29/05/25-Е від 29.05.2025, зокрема в загальній сумі 20133,93 гривень,\~з яких:\~14\~456,44\~грн.\~сума простроченого\~тіла кредиту;\~5\~677,49\~грн.\~сума простроченої\~заборгованості за\~відсотками. Даний факт також підтверджується актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу № 29/05/25-Е від 29.05.2025. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частини перша та друга статті 14 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України). Стаття 627\~ЦК\~України та ст.6\~цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона\~підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила\~щодо\~форми\~договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. У\~статті 204 ЦК України\~закріплено презумпцію правомірності правочину, згідно якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до\~частини\~першої\~статті 1054\~ЦК\~України\~за кредитним\~договором\~банк\~або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Отже, зі змісту кредитного договору № 975986547\~від 22.02.2022\~вбачається,\~що в\~ньому визначено\~основні істотні\~умови,\~характерні для\~такого виду\~договорів,\~зазначено суму\~кредиту,\~дату його\~видачі,\~строк надання\~коштів,\~розмір процентів,\~умови кредитування,\~а відтак є належною підставою для виникнення та існування обумовлених таким договором прав і обов`язків сторін. Відтак, суд вважає, що доводи відповідача є безпідставними та необґрунтованими, оскільки описаний договір, який був укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», та сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договорів (сума, строк кредитування, а також розмір відсотків нарахованих за цей період) у сторін, відповідно до приписів\~статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які передбачені кредитними договорами. Щодо доводів відповідача про те, що кредитний договір не підписаний сторонами, то суд відхиляє вказані доводи з огляду на те, що з договору № 975986547 від 22.02.2022 вбачається, що він з однієї сторони підписаний директором ТОВ, а з другої сторони - підписаний електронним підписом позичальника [PERSON] одноразовим ідентифікатором\~MNV369GM із зазначенням його власних персональних даних. Окрім того, без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладеним, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постановах від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 12 серпня 2022 року у справі №234/7297/20, від 09 лютого 2023 року у справі №640/7029/19. Між сторонами виник спір стосовно належного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення, невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.530 ЦК України). Згідно з частиною першою\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини 2\~статті 1050\~ЦК\~України якщо договором установлено обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до ч. ч. 1-3\~ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Як вбачається із виписки з особового рахунку за кредитним договором № 975986547 від 22.02.2022 за період 29.05.2025 - 05.06.2025 загальна сума заборгованості відповідача на момент подання позовної заяви за даним кредитним договором становить 20 133,93 гривень, з яких: 14 456,44 грн. сума простроченого тіла кредиту; 5 677,49 грн. сума простроченої заборгованості за відсотками. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно постанови Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі 753/7883/15, доводи сторони про необґрунтованість розрахунку кредитної заборгованості є безпідставними, якщо на його спростування сторона не надала власного розрахунку, оскільки спростування доказів позивача є процесуальним обов`язком саме відповідача, а не суду. Відповідно до частини 1\~статті 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Як вбачається\~з матеріалів\~справи,\~обґрунтованих заперечень\~проти позову\~відповідач не\~надав,\~наданий позивачем\~розрахунок заборгованості за договором, відповідачем жодним чином спростовано не було, власного розрахунку не подав. Разом з\~тим,\~заперечуючиотримання кредитних коштів\~у сумі\~17\~000\~грн.,\~відповідач не\~надав жодних\~доказів про\~те,\~що платіжна\~карта №5375-41XX-XXXX-3549 йому не\~належить,\~в\~тому\~числі відповідач\~не\~надав\~доказів не\~зарахування коштів\~на\~його\~рахунок,\~доступ\~до\~якого маєтільки він. Доказів на підтвердження чи спростування обставини щодо не укладення договору матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Натомість з долученого позивачем до матеріалів справи розрахунку заборгованості, проведеного ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога", вбачається часткова оплата відповідачем як відсотків за користування кредитом, так і тіла кредиту. Зважаючи на встановлену статтею 204 ЦК України і не спростовану при вирішенні цієї справи в порядку статті 215 ЦК України презумпцію правомірності укладення зазначених договорів, останні у розумінні статей 11, 509 ЦК України є належними підставами для виникнення та існування обумовлених такими договорами прав і обов`язків сторін. Верховний Суд у постанові від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц дійшов правового висновку, що «Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Таким чином, надані банком виписки за картковими рахунками позичальника, яким суди дали оцінку у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача.» Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 17 грудня 2021 року по справі № 278/2177/15-ц (отже, виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором». Натомість позивач надав належні та допустимі докази, а також за клопотанням позивача витребувано судом належні докази, які підтверджують факт отримання відповідачем коштів за кредитним договором № 975986547 від 22.02.2022, а також наявність у відповідача грошового зобов`язання та заборгованостіза вказаним договором. Таким чином встановлено, що відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання за кредитним договором у зв`язку з чим допустив заборгованість на загальну суму 20133,93 гривень. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до\~ст. 1077 ЦК України, передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Відповідно до\~ст. 1078 ЦК України,\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Як вбачається\~з матеріалів\~справи,\~28\~листопада 2018\~року ТОВ\~«Манівео швидка\~фінансова допомога»\~уклало з\~ТОВ «Таліон\~Плюс» договір\~факторингу №\~28/1118-01\~відповідно до\~якого,\~клієнт зобов`язується\~відступити фактору\~права вимоги,\~зазначені у\~відповідних Реєстрах\~прав вимоги,\~а фактор\~зобов`язується\~їх прийняти\~та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, на умовах, визначених цим договором. Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідатиме перед фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої фактором клієнту, та меншими від загальної суми зобов`язання боржника. Разом з правом вимоги до фактора переходять інші права та обов`язки клієнт за кредитним договором. У випадку укладення сторонами більше ніж одного Реєстру прав вимоги, кожен наступний Реєстр прав вимог є самостійним додатком, та не змінює його (п. 2.2). Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимоги, по формі встановленій у відповідному додатку. Підписанням Реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром прав вимоги (п. 4.1). Відповідно пункту 1.3 договору, правом вимоги є всі права клієнта за кредитним договором, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Згідно з п. 8.1 цього договору, договір набуває чинності та всі права та обов`язки сторін за цим договором набувають повної юридичної сили з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками (за наявності її у сторони). Строк дії вказаного договору згідно п. 8.2 було встановлено до 28 листопада 2019 року. У подальшому додатковими угодами вносились зміни до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, відповідно до яких, зокрема, строк його дії було продовжено до 31 грудня 2024 року включно. 30 жовтня 2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 30/1023-01\~відповідно до якого, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, на умовах, визначених цим договором, строк якого закінчується 31 грудня 2024 року. 29 травня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» було укладено договір факторингу №29/05/25-Е, відповідно до якого ТОВ «ФК «ЕЙС» відступлено право вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідно до\~реєстру боржників\~до договором\~факторингу №29/05/25-Е\~від 29\~травня 2025\~року від\~ТОВ «ФК\~«Онлайн Фінанс»\~до ТОВ\~«ФК «ЕЙС»\~перейшло право\~вимоги до\~відповідача на\~загальну суму\~20\~133,93гривень. Умовами укладених договорів факторингу між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Таліон Плюс», між ТОВ «ФК «ЕЙС» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», передбачено право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі, відступати право вимоги на користь третіх осіб. З огляду на те, що договір факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладений між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», який було пролонговано на підставі додаткових угод до даного договору (строк договору пролонговано до 31 грудня 2024 року) на момент укладання кредитного договору (22 лютого 2022 року) був чинним й ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передало ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги до відповідача, яке в подальшому перейшло від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відповідно, та від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача. Вказані договори факторингу, реєстри прав вимог до вказаних договорів та платіжні документи на оплату фінансування за відступлення права вимоги за договорами факторингу підтверджують належний перехід прав вимоги до відповідача від ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «ФК ЕЙС». З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позивачем ТОВ «ФК «ЕЙС» доведено факт переходу до нього права вимоги до відповідача за укладеним кредитним договором № 975986547 від 22.02.2022, в той же час суд відхиляє доводи відповідача щодо недоведення факту відступлення права грошової вимоги за вказаним договором до позивача. Згідно зі статтею 514, частиною 1 статті 516 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, внаслідок укладення трьох договорів факторингу до ТОВ «ФК «ЕЙС» перейшли всі права первісного кредитора у зобов`язаннях за кредитним договором № 975986547 від 22.02.2022. Загальна сума заборгованості відповідача на момент подання позовної заяви за кредитним договором № 975986547\~від 22.02.2022\~ становить\~у розмірі\~20\~133,93гривень. Вказану суму заборгованості позивач просить стягнути з відповідача. Належних доказів того, що відповідач здійснив повне погашення тіла кредиту та процентів за вищевказаним кредитним договором, матеріали справи не містять. Надаючи оцінку сумі заборгованості по тілу кредиту та процентам, наведеній позивачем у розрахунку, суд не знаходить обґрунтованих підстав для сумнівів у правильності її нарахування. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено загальний розмір заборгованості у розмірі 20\~133,93гривеньза кредитним договором № 975986547 від 22.02.2022, який розраховано станом на 05.06.2025, з яких: 14 456,44 грн. сума простроченого тіла кредиту; 5 677,49 грн. сума простроченої заборгованості за відсотками, а відтак, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення зазначеної заборгованості є обґрунтованими. Згідно з ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до приписів\~ст. 263 ЦПК Українисудове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Зважаючи на\~вищенаведене,\~суд приходить\~до переконання,\~що відповідач\~належним чином не виконав своїх зобов`язань за кредитним договором № 975986547 від 22.02.2022, а право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «ЕЙС», то суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 975986547 від 22.02.2022у розмірі 20\~133,93гривень є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18, провадження №12-171гс19). Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. З огляду на зазначене положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи. Подібні правові висновки викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19. В силу положень\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини»,\~суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №\~\~905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved