Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-17 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 09 лютого 2021 року між [PERSON] та ТОВ "Лінеура Україна" був укладений кредитний договір № 1550858 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який був підписаний електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора (електронного підпису) та надісланий на номер мобільного телефону. Відповідно до договору ТОВ "Лінеура Україна" надало [PERSON] кредит у національній валюті у вигляді кредитної лінії в сумі 2500,00 грн, переказ коштів було здійснено на платіжну картку № [NUMBER] . Відповідно до умов кредитного договору позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю суму кредиту в сумі 2500,00 грн та передбачені договором відсотки за користування кредитними коштами у передбаченому договором розмірі. 07 вересня 2021 року між TOB «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК "Сіті Фінанс Груп» був укладений Договір факторингу №1-07092021, відповідно до якого TOB «Лінеура Україна» передало (відступило) за плату ТОВ «ФК "Сіті Фінанс Груп» права вимоги, а ТОВ «ФК "Сіті Фінанс Груп» прийняло належні TOB «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі право вимоги за Кредитним договором № 1550858 від 09 вересня 2021 року до відповідача [PERSON] 07 вересня 2021 року ТОВ «ФК "Сіті Фінанс Груп», як новий кредитор, відповідно до умов договору відступлення права вимоги №207/09/2021, відступив право вимоги за кредитним договором №1550858 від 09 лютого 2021 року до ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» у зв`язку з чим останній набув права грошової вимоги до відповідача. Тому позивач просить позов задовольнити, стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 1550858 від 09 лютого 2021 року у розмірі 6232,50 грн, з яких: 2500,00 грн - заборгованість за сумою кредиту; 3732,50 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам та стягнути з відповідача судові витрати, а саме 2422,40 сплаченого судового збору та витрати на правничу допомогу в розмірі 10500,00 грн. Ухвалою суду від 06 серпня 2025 року прийнято до розгляду дану позовну заяву та призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження із викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, проте, при звернені до суду з позовом просив розгляд справи проводити в його відсутності, не заперечує щодо постановленням заочного рішення у справі. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подавав. Враховуючи вимоги ст.280 ЦПК України, ухвалою суду від 18 вересня 2025 року постановлено провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши подані докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Судом встановлено, що між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] 09 лютого 2021 року було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №1550858, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 2500 грн. строком на 25 днів, тобто з кінцевою датою погашення до 06 березня 2021 року. У відповідності до п.1.4.1 Договору, стандартна процента ставка становить 1,90% в день та застосовується: - у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою Клієнта, відповідно до п.4.1 Договору; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.2 Договору. Згідно п. 4.1.1. сторонами обумовлено, що у встановлений термін клієнт може ініціювати продовження строку користування кредитом та змінити дату повернення кредиту, шляхом укладення додаткової угоди до договору. Згідно п.4.2.1.-4.2.2. Договору, сторони домовились, що у випадку, якщо у Клієнта на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації) наявна заборгованість за кредитом, та Клієнт не продовжив строк кредиту відповідно до п.4.1.1.-4.1.6 Договору, за цим Договором застосовується автоматичне продовження строку користування кредитом (автопролонгація) з наступного дня після запланованої дати повернення кредиту. Клієнт, підписуючи цей Договір, дає згоду на його автопролонгацію, - продовження дії Договору та строку користування кредитом з закінчення строку кредиту або продовженого строку кредиту (п.1.3, п.4.1.5 Договору) ще на 15 календарних днів, але не більше за 120 календарних днів (п. 4.2.5. Договору). 07 вересня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Сіті фінанси груп» укладено договір факторингу №1-07092021, у відповідності до умов якого, ТОВ «Лінеура Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «Сіті фінанси груп» за плату, а ТОВ «Фінансова компанія «Сіті фінанси груп» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників, укладеними між ТОВ «Лінеура Україна» і боржниками. Відповідно до умов вищезазначеного Договору відступлення права вимоги, внаслідок передачі відступлення права вимоги за цим Договором, ТОВ «ФК «Сіті фінанс груп» заміняє ТОВ «Лінеура Україна» у кредитних договорах, що вказані у Реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог ТОВ «Лінеура Україна» за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №1-07092021 від 07 вересня 2021 року ТОВ «ФК «Сіті фінанси груп» набув права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №1550858 від 09 лютого 2021 року в сумі: 6232,50 грн, кількість днів прострочення становить 185. 07 вересня 2021 року між ТОВ «ФК «Сіті фінанси груп» та ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» укладено договір відступлення права вимоги №2-07/09/2021, у відповідності до умов якого, ТОВ «Фінансова компанія «Сіті фінанси груп» передає (відступає) ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» за плату, а ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» приймає належні ТОВ «ФК «Сіті фінанси груп» права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників, укладеними між ТОВ «ФК «Сіті фінанси груп» і боржниками. Відповідно до умов вищезазначеного Договору відступлення права вимоги, внаслідок передачі відступлення права вимоги за цим Договором, ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» заміняє ТОВ «Фінансова компанія «Сіті фінанси груп» у кредитних договорах, що вказані у Реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог ТОВ «Фінансова компанія «Сіті фінанси груп» за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору відступлення права вимоги №2-07/09/2021 від 07 вересня 2021 року ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №1550858 від 09 лютого 2021 року в сумі: 6232,50 грн. Згідно довідки ТОВ «»Лінеура Україна» від 02 липня 2025 року 09 лютого 2021 року зараховано на карту « [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 79953310, 2500 грн. Відповідно виписки з особового рахунку за кредитним договором №1550858, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором не погашена, залишок заборгованості складає 6232,50, яка складається з: 2500 грн. заборгованості за тілом кредиту; 3732,50 заборгованості за відсотками. Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить із наступного. Так, відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень (ст.12 ЦПК України). У відповідності до вимог ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст.11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків є договори та інші правочини. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У свою чергу, положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року № 675-VIII визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Положення ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Абзац 2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Із матеріалів справи встановлено, що кредитний договір підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», тому, враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що договір, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму, а відтак вважається таким, що укладений у письмовій формі у відповідності до ст.ст. 205, 207 ЦК України. Висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20. Статтею 629 ЦК України зазначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановленому в договорі. Згідно зі ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Згідно з ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Ч. 1 ст. 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Ст. 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Отже, неповідомлення боржника про заміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту. Даний висновок суду базується на висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 01 лютого 2018 року у справі №569/8962/16-ц. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановленому в договорі. В порушення умов укладеного кредитного договору №1550858 від 09 лютого 2021 року, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач [PERSON] зобов`язання за вказаним договором в установлений строк не виконав ні первісному кредитору ні позивачу, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором (тіло кредиту) та за процентами перед позивачем ТОВ «Айкон Дебт Коллекшн». ТОВ «Айкон Дебт Коллекшн» направлено на адресу [PERSON] вимогу від 13 червня 2025 року про виконання зобов`язання за договором №1550858 від 09 лютого 2021 року в розмірі 6232,50 грн. Судом встановлено,\~що [PERSON] ,\~уклавши договір №1550858 від 09 лютого 2021 року із ТОВ «Лінеруа Україна», право вимоги за яким перейшло до позивача, належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість розмір якої згідно розрахунку заборгованості складає 6232,50грн. Як вбачається із матеріалів справи, за договором №1550858 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 09 лютого 2021 року, кредитор та [PERSON] підписали договір про надання коштів в кредит в розмірі 2500,00 грн строком кредитування 25 днів (за погодженим графіком внесення платежів), зі сплатою за користування кредитом 1,9% в день та застосовується у межах строку кредиту вказаного в договорі. Згідно п.4.2.1.-4.2.2. Договору, сторони домовились, що у випадку, якщо у Клієнта на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації) наявна заборгованість за кредитом, та Клієнт не продовжив строк кредиту відповідно до п.4.1.1. - 4.1.6 Договору, за цим Договором застосовується автоматичне продовження строку користування кредитом (автопролонгація) з наступного дня після запланованої дати повернення кредиту з загальною кількістю автопролонгації не більше 120 календарних днів (п. 4.2.5.). Згідно з розрахунку заборгованості за договором №1550858 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 09 лютого 2021 року заборгованість за основною сумою боргу становить 2500,00 грн та за відсотками становить 3732,50 грн, що відповідає умовам договору. Таким чином, аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, те, що позивач на підставі укладеного договору має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення суми кредитних коштів, відсотків, відповідачем не спростовано наявність укладеного кредитного договору, як і не надано доказів погашення кредиту в строки, визначені договором з урахуванням передбаченої договором автопролонгації, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Айкон Дебт Коллекшн» підлягають до задоволення шляхом стягнення із відповідача [PERSON] на користь ТОВ «ФК» Айкон Дебт Коллекшн» заборгованості за договором №1550858 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 09 лютого 2021 в розмірі 6232,50 грн з яких: 2500,00 грн заборгованість по основному боргу, 3732,50 грн заборгованість по процентах. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати, а саме судовий збір в сумі 2422,40 грн. Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до положень ч.1 п. 1, ч. 3 ст.133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи та входять до складу судових витрат. Позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу, які складають 10500 грн. ТОВ "ФК «Айкон Дебт Коллекшн" уповноважено адвоката Пархомчука С.В. (свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю КС №8096/10 від 18.07.2019 року) представляти інтереси довірителя, клієнт замовляє, приймає та оплачує послуги, а виконавець надає правничу допомогу в обсязі та на передбачених умовах. Згідно з актом про надання правової допомоги від 01 вересня 2025 року та детальним описом наданих послуг, сторони погодили надання правових послуг по стягненню заборгованості з [PERSON] на загальну суму 10500 грн. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару адвоката та порядок його обчислення визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом на підставі укладеного ними договору, при цьому гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Склад і розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі, тому особа, яка заявила про витрати на професійну правничу допомогу, має документально підтвердити та довести, що такі витрати є дійсними, необхідними та розумними. При цьому, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, виходячи із умов договору про надання послуг, беручи до уваги складність справи та обсяг виконаних робіт, характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг, оцінивши надані докази щодо судових витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає за необхідне обмежити розмір заявлених позивачем до стягнення витрат на професійну правничу допомогу до 4 000 гривень, які підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved