Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

У березні 2025 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, в якому просить визнати за нею право постійного користування квартирою [ADDRESS] та право на її приватизацію за відсутності ордеру. На обґрунтування позову вказала, що вона з 2013 року проживає в заначеній квартирі, яка є її єдиним житлом і зареєстрованим місцем проживання з 23.10.2013 та як наймач вона має договірні відносини з надавачами житлово-комунальних послуг. На її ім`я відкриті особові рахунки, зокрема на послуги про постачання електричної енергії, послуги розподілу (доставки) газу, оплати за спожитий газ, послуги з водопостачання та відведення, послуги з вивезення та захоронення твердих побутових відходів. Квартира була надана її батькові [PERSON] на підприємстві. Для реалізації свого права на приватизацію квартири вона звернулася до Управління житлового господарства Житомирської міської ради із заявою про приватизацію квартири та згідно отриманої відпіді їй потрібно було надати копію ордеру, який при вселенні в житлове приміщення здається в житлово-експлуатаційну організацію. Враховуючи відсутність у неї ордеру, приватизація не може бути проведена. Вона має постійне місце проживання у квартирі, що зареєстроване у встановленому порядку, тривалий час користується таким майном, через що має беззаперечне право на приватизацію такого майна. Ухвалою судді Богунського районного суду міста Житомира Семенцової Л.М. від 02.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Представником відповідача\~Управління житлового\~господарства Житомирської\~міської ради\~до суду\~направлено відзив\~на позовну\~заяву з\~викладеними у\~ньому запереченнями\~проти задоволення\~позову з\~посиланням на\~те,\~зокрема,\~що до\~заяви на\~приватизацію квартири\~ [ADDRESS] \~позивач не\~додала копію\~ордеру на\~жиле приміщення,\~що не\~відповідає Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положенню про порядок передачі квартири (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396, яким визначено перелік документів для передачі житла у приватну власніть громадянина, серед яких є копія ордеру на жиле приміщення. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, предаставник позивача надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Представники відповідачів та представник третьої особи в судове засідання також не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, поважних причин неявки до суду не повідомили. У відзиві на позовну заяву представник відповідача Управління житлового господарства Житомирської міської ради, а також представник відповідача Житомирської міської ради в поданому до суду клопотанні просять розглядати справу за їхньої відсутності та відмовити в задоволенні позову. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи та їхніх представників розгляд справи здійснювався в порядку ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач постійно проживає в квартирі [ADDRESS] та зареєстрована в ній з 23.10.2013, що підтверджується копією паспорта позивача та витягом із реєстру Житомирської територіальної громади від 18.02.2025 (а. с. 3, 9). Право приватної власності на зазначену квартиру не зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно відповідно до інформаційної довідки від 01.04.2025 (а. с. 17). Отже, спірна квартира перебуває у власності територіальної громади міста Житомира та згідно повідомлення приватного підприємства «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 4» від 21.04.2023 № 28 позивачу знаходиться на балансі цього підприємства з 1992 року (а. с. 5). Як зазначено в цьому ж повідомленні, при прийомі-передачі документів від КВЖРЕП-6 до ПП «ВЖРЕП № 4» ордер на квартиру [ADDRESS] був відсутній. На ім`я [PERSON] як на квартиронаймача відкрито особовий рахунок на квартиру [ADDRESS] ПП «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 4». Доказом цього є також вказана вище копія повідомлення зазначеного підприємства позивачу від 21.04.2023, а в його ж довідці № 321 від 27.11.2023 міститься інформація про відсутність заборгованості по квартирній платі станом на 27.11.2023 відсутня (а. с. 5, 8). Відповідно до довідки начальника Управління житлового господарства Житомирської міської ради Гуменюка А. від 19.02.2025 № 3-116 позивач не використали право на приватизацію державного житлового фонду у місті Житомирі (а. с. 10). За змістом листа начальника Управління житлового господарства Житомирської міської ради Гуменюка А. від 31.10.2023 № 1-70 на ім`я позивача для приватизації квартири потрібно надати копію ордеру відповідно до Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 р. № 396. При вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі організації. Тому повідомлено, що питання приватизації квартири [ADDRESS] не може бути прийнято до розгляду (а. с. 7). Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі ст. 29 ЦК України\~місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. За правилами ч. ч. 1, 3 ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч. 3\~ст. 9 ЖК України). Відповідно до ст. 61 ЖК України\~користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Згідно ч. 1 ст.\~63\~ЖК України предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат. Частинами 1, 2 ст.\~64\~ЖК України передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 5, ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації. Виходячи з аналізу змісту Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у поєднанні з нормами ст. ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України, місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст.\~64\~ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право й у разі тимчасової відсутності, а отже, і право на приватизацію разом з іншими членами сім`ї. При розгляді справ цієї категорії слід враховувати також правовий висновок Верховного Суду України щодо співвідношення факту реєстрації і проживання у житлі, викладений у постанові від 30.01.2013 у справі № 6-125цс12, який полягає у тому, що відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 5, ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир у спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації. Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Із досліджених судом доказів вбачається, що позивач законно вселилася та постійно протягом тривалого часу проживає в квартирі [ADDRESS] , реєстрація її місця проживання за цією адресою проведена компетентним органом. Такі обставини ніким не спростовується та не заперечуються, тому суд вважає доведеним належними та допустимими доказами факт користування нею цим житловим приміщенням правомірно. З огляду на те, що позивач має постійне місце проживання у спірній квартирі, що зареєстроване у встановленому законом порядку, тривалий час користується таким нерухомим майном, тому вона має право на його приватизацію. Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду України від 30.01.2013 у справі № 6-125цс12.

Outcome: approved