Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

13.09.2024 [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , визначений рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 04.12.2018. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22 червня 2011 року шлюб між сторонами розірвано. Від спільного проживання в подружжя є неповнолітній син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 04 грудня 2018 року по справі № 165/1313/18 на користь [PERSON] присуджено аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 04 січня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказує, що визначена сума аліментів на утримання дитини є надто великою, оскільки він 19.10.2021 уклав шлюб з [PERSON] , у якому у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вказує, що має нерегулярний дохід, у зв`язку з тим, що на його утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей від другого шлюбу, не може здійснувати виплати аліментів у розмірі 1/4 частина від його заробітку, тому просить зменшити розмір стягуваних аліментів, які є неспівмірними з його можливостями, наголошуючи, що його матеріальне становище змінилося і в даний час він не має можливості сплачувати аліменти у визначеному розмірі. Просить змінити розмір аліментів в розмірі частини усіх його видів заробітку та доходу на тверду грошову суму в розмірі 1500 грн. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити в повному об`ємі. Представник відповідача [PERSON] подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутності та її довірителя, позов не визнала з підстав наведених у відзиві (а.с.31-33). Наголосила, що позивач ставивши вимогу про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, фактично ставить вимогу про зміну способу стягнення, що є прерогативою одержувача аліментів. Наголошує, що платник аліментів обмежений у можливості змінити спосіб стягнення аліментів на утримання дитини. Крім того, зазначає, що син сторін щоденно потребує значних витрат на прожиття. Дитина має вади здоров`я та знаходиться під постійним спостереженням кардіолога, лора, та ортопеда-травматолога у зв`язку з чим відповідач часто звертається до лікарів, що потребує значних коштів. Позивач не бажає матеріально допомагати синові, окрім аліментів, які сплачує нерегулярно. Вважає, що зменшення розміру аліментів порушить інтереси неповнолітньої дитини. Не вбачає підстав для зміни розміру аліментів, а тому у задоволенні позову просить відмовити та стягнути з позивача в її користь понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу, що підтверджуються документально. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що у сторін від шлюбу, який рішенням Нововолинського міського суду від 22.06.2011 року розірвано (а.с.13), народився син [PERSON] , [INFO] (а.с.21). Із копії свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] вбачається, що позивач змінила прізвище на « [PERSON] », про що 24.12.2021 було зроблено актовий запис №25 (а.с.38). Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 04 грудня 2018 року по справі № 165/1313/18 на користь [PERSON] збільшено розмір аліментів, та присуджено аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 04 січня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.18-20). Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. (частина перша статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до частин другої, третьої статі 150, статті 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; утримувати дитину до повноліття. Згідно з частинами першою - третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] підставою для зменшення розміру аліментів зазначав ту обставину, що у нього від моменту призначення аліментів, розмір яких він просить зменшити, відбулося погіршення матеріального становища, оскільки він має двох дітей від іншого шлюбу, які перебувають на його утриманні (а.с.22-24). Розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом збільшено або зменшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Згідно з ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3 роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З аналізу зазначених правових норм вбачається, що при вирішенні питання щодо зменшення розміру аліментів слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Частина 2 статті 182 СК України визначає мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказана норма однаково застосовується до всіх платників аліментів, незалежно від правових підстав їх праці. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивачем не надано суду переконливих доказів погіршення матеріального стану чи погіршення стану здоров`я. Натомість, із приєднаної до матеріалів позову представником відповідача копії рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 08.01.2025 (а.с.63-65), убачається, що [PERSON] , [INFO] , позбавлено батьківських прав стосовно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та збільшено розмір аліментів, який було встановлено рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 04 грудня 2018 року по справі №165/1313/18, та присуджено до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/3 (одна третя) частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду набрало законної сили. У вказаному рішенні суду надано правову оцінку доводам сторін, та збільшено розмір стягуваних аліментів. Наведені обставини свідчать про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів, тому, виходячи з наведених позивачем доводів, враховуючи заперечення представника відповідача, матеріальний стан сторін, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з підстав ненадання позивачем достатніх, належних та допустимих доказів, які б свідчили про погіршення його майнового стану. Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів через те, що дитина часто хворіє й на лікування необхідні значні кошти, оскільки питання про стягнення додаткових витрат на дитину, зокрема, на її лікування, може бути вирішено судом шляхом пред`явлення позову в порядку, визначеному ст.185 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1, ч. 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи норми статті 141 ЦПК України суд залишає сплачений судовий збір за позивачем . Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Кожен має право на професійну правничу допомогу (стаття 59 Конституції України). Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до статті 19 цього Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначено в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховують складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначають лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19). Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги представник відповідача подав до суду договір про надання правничої допомоги від 20.09.2024 , в якому зазначено про фіксований розмір гонорару, а саме 4000 гривень (п. 4.1 договору), також орієнтовний розрахунок судових витрат із детальним зазначенням опису робіт, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, квитанцію до прибуткового касового ордера серії 1 № 02-09 на суму 4000,00 грн. Таким чином, представником відповідача надано докази на підтвердження обсягу наданих правничих послуг, виконаних робіт та їх вартість, суд дійшов висновку, що визначений фіксований розмір винагороди адвокату відповідає наведеним вище критеріям, а тому підлягають стягненню з позивача на користь відповідача. На підставі викладеного, ст.ст.182, 184, 192 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved