Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до Комунального підприємства «Обласний перинатальний центр» Рівненської обласної ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] , [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок вчинення кримінального правопорушення, в якому просила: стягнути з Комунального підприємства «Обласний перинатальний центр» Рівненської обласної ради на користь [PERSON] 2 000 000 грн в якості відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, внаслідок вчинення працівниками підприємства кримінального правопорушення. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона 21 липня 2016 року о 22 год 04 хв поступила в приймальне відділення КЗ «Обласний перинатальний центр», що за адресою м.Рівне вул. Міцкевича, буд.30 з попереднім діагнозом: вагітність 33 неділі, загроза передчасних пологів. На наступний день, 22 липня 2016 року о 12 год 51 хв. із запізненням лікарями цього закладу проведено операцію ургентного кесарського розтину, в ході якого добуто мертвий плід, смерть якого наступила внаслідок передчасного відшарування нормально розміщеної плаценти, а також екстирпацію матки без додатків, що призвело до тяжких наслідків у вигляді втрати плоду та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у вигляді втрати у позивачки репродуктивної здатності. Через неналежне виконання медичними працівниками КЗ «Обласний перинатальний центр» своїх службових обов`язків, що виразилось у несвоєчасному наданні позивачці медичної допомоги, Рівненською місцевою прокуратурою Рівненської області за заявою позивачки було порушено кримінальне провадження №42016181010000114 від 14.09.2016р. за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України (невиконання чи неналежне виконання медичним або фармацевтичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого чи несумлінного до них ставлення, якщо це спричинило тяжкі наслідки для хворого). Після завершення досудового розслідування до суду був направлений обвинувальний акт стосовно двох осіб: [PERSON] , [INFO] , працюючої лікарем акушером-гінекологом пологового відділення КЗ «Обласний перинатальний центр» та [PERSON] , [INFO] , працюючого завідуючим відділенням акушерської та екстрагенітальної патології вагітних КЗ «Обласний перинатальний центр», - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.140, ч.2 ст.358 КК України. Відповідно до ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 13.05.2024 року (справа № 569/8225/18), яка набрала законної сили 21.05.2024р. [PERSON] та [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 140 та ч.2 ст.358 КК на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження відносно обвинувачених закрито на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України. Цивільний позов [PERSON] залишено без розгляду. Позивачка зазначає, що внаслідок неналежного виконання медичними працівниками КЗ «Обласний перинатальний центр» [PERSON] та [PERSON] своїх професійних обов`язків, настали тяжкі наслідки у вигляді втрати плоду та заподіяння їй тяжких тілесних ушкоджень у вигляді втрати у неї репродуктивної здатності. Після подій, які відбулися у липні 2016 року, в житті позивачки розпочалися невідворотні зміни, а саме: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, регулярна тривога, важкість виконання повсякденних обов`язків, фіксованість уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживання через фізичні незручності та психологічний дискомфорт, тимчасова відірваність від активного соціального життя, пригніченість, емоційна напруга, відсутність сну, нервозність, дратівливість, почуття образи, обурення, приниження своєї гідності, побоювання щодо майбутнього стану свого життя та здоров`я, переживання за можливі дорікання з боку рідних у сторону позивачки через неможливість народити у майбутньому. Завдані позивачці кримінальним правопорушення тілесні ушкодження погіршили можливості побудови та реалізації нових життєвих перспектив і трудових планів, порушили уклад її життя та всієї родини. Проблеми зі здоров`ям у вигляді періодичних болів продовжуються і дотепер, існує необхідність обмеження фізичної активності. Та найбільші душевні та моральні страждання, спричинені стосовно позивачки внаслідок вчинення медичними працівниками КЗ «Обласний перинатальний центр» кримінального правопорушення їх некомпетентних дій, приніс факт загибелі власної ненародженої дитини. Враховуючи засади розумності та справедливості, розуміючи що повне відшкодування шкоди неможливе через цілковиту втрату репродуктивності, неможливості у зв`язку з цим народжувати у майбутньому дітей, неможливість повернути втрачене життя дитини, позивач оцінює моральну шкоду в розмірі 2 000 000 грн (два мільйони гривень). У майбутньому позивачка розраховує за ці кошти оплатити сурогатне материнство. Ухвалою суду від 06 червня 2024 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Представником відповідача 09.07.2024 року подано до суду відзив на позовну заяву. У відзиві зазначає, що ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 13.05.2024 у справі №569/8225/18, яка набрала законної сили 21.05.2024, [PERSON] та [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо них закрито. Водночас, при винесенні вище вказаної ухвали Рівненським міським судом Рівненської області не встановлювалися фактичні обставини кримінальних правопорушень, а лише процитовано відомості обвинувального акту по кримінальному провадженню №4201618101000014 від 14.09.2016. Відтак, твердження позивача у позовній заяві, що відповідно до ухвали Рівненського міського суду від 13.05.2024 встановлені певні обставини, не відповідає дійсності. Судом при винесенні ухвали від 13.05.2024 у справі №569/8225/18 не надавалася будь-яка правова оцінка зібраних у кримінальному провадженні та досліджених у суді доказам, а тому висновок позивача про те, що в діях обвинувачених [PERSON] та [PERSON] наявні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України, також не відповідає дійсності. Зазначає, що позивачем не надано доказів, які б беззаперечно свідчили щодо протиправності дій лікарів при наданні їй медичної допомоги. Крім того, позивачем в обґрунтування настання у неї тяжких наслідків безпідставно зазначається втрата нею плоду, оскільки така обставина не відповідає дійсності. Так, відповідно до Довідки про причину смерті від 23.07.2016, яка видана КЗ «Обласний перинатальний центр» POP, яку позивачем додано до позову, виявлена до початку пологової діяльності. Мацерація плоду. Передчасне відшарування нормально розташованої плаценти. Згідно із загальнодоступними відомостями із Інтернету, Мацерація - це просочування тканин (зазвичай шкіри) рідиною і їхнє набухання, в акушерстві - природне розкладання померлого плода всередині матки. Тобто, на момент поступлення позивача до перинатального центру плід вже завмер. Наведене підтверджується також Лікарським свідоцтвом про перинатальну смерть №41 від 23.07.2016, виданого Централізованим патологоанатомічним відділенням з патгістологічною лабораторією та моргом Рівненської обласної клінічної лікарні імені Юрія Семенюка, у якому вказано, що смерть плоду настала до початку пологової діяльності (п.19); смерть настала від захворювання (п.20); причина перинатальної смерті - Асфіксія плоду, вперше виявлена до початку пологової діяльності. Мацерація плоду. Передчасне відшарування нормально розташованої плаценти (п.21); причина смерті (мертвонародження) встановлена патологоанатомом (п.22). Також, зазначає, що згідно з Історією пологів №2279 на [PERSON] , [INFO] , остання 21.07.2016 в 22 год. 25 хв. поступила в обласний перинатальний центр Рівненської області. Зріст 175 см, вага 94 кг. Вагітність ІІІ. Серцебиття плоду не прослуховується. Пологова діяльність відсутня. Доставлена каретою швидкої допомоги зі скаргами на відсутність рухів плоду звечора 21.07.2016. Рухи плода не відчуває, навколоплідні води не відходять. Діагноз: вагітність 31-32 тижні. Антенатальна загибель плоду (патологія зародку та плоду, що виникає в антенатальний період - від моменту запліднення яйцеклітини до початку пологів). Отже, найбільш душевні та моральні страждання, які, як стверджує позивач вона отримала через факт загибелі ненародженої дитини не знаходяться у причинному зв`язку із діями лікарів КП «Обласний перинатальний центр» POP, оскільки вона поступила у цей медичний заклад вже із завмерлим плодом. Вагітність, із якою позивачка поступила до перинатального центру, була третьою для неї і що за одною вагітністю вона народила живу дитину, а ще одна попередня вагітність закінчилася абортом (п.п. 12, 13 лікарського свідоцтва про перинатальну смерть №41 від 23.07.2016). Крім того, під час оперативного втручання після вилучення дитини, тіло матки не скорочувалось, лікарями вживались вичерпні заходи, спрямовані на зупинку маткової гіпотонічної кровотечі, які однак були без ефекту. Інтраопераційним консиліумом лікарів прийнято рішення про видалення матки на підставі атонічної кровотечі, що тривала, не зважаючи на всі вжиті заходи, і набувала характеру, що загрожувала життю жінки. Наведене підтверджується описом операції №582/73 від 22.07.2016 (копія опису операції №582/73 від 22.07.2016). Тобто, до видалення матки (без додатків) лікарі змушені були вдатися, щоб зберегти позивачці життя. Щодо доводів позивача на обґрунтування моральної шкоди, зокрема, що у її житті розпочалися невідворотні зміни: що впродовж періоду її перебування у перинатальному центрі вона відчувала незручність та дискомфорт; що і дотепер вона має проблеми зі здоров`ям у вигляді періодичних болів та існує необхідність обмеження фізичної активності; що події потягли нераціональне витрачання життєвого часу; що вона та її рідні зверталися за кваліфікованою допомогою до психологів, то вони не підтверджуються жодними належними чи допустимими доказами. Заявлений позивачем розмір моральної шкоди суперечить загальним засадам цивільного законодавства про справедливість, добросовісність та розумність. Вважає, що позивач при визначенні суми моральної шкоди не довела належними, допустимими та достатніми доказами характер та обсяг заподіяних їй моральних страждань, глибини фізичних та душевних страждань, а також причинного зв`язку між протиправною поведінкою працівників відповідача та моральною шкодою. Також позивач не довела достовірними доказами як того, що моральна шкода завдана внаслідок протиправного діяння, так і того, що це протиправне діяння виникло внаслідок неналежного виконання чи невиконання працівниками КП «Обласний перинатальний центр» POP покладених на них трудових обов`язків. Разом з тим, в діях працівників відповідача відсутня протиправна поведінка та вина. Працівники КП «Обласний перинатальний центр» POP належним чином виконали обов`язки, провели своєчасне і кваліфіковане обстеження. В зв`язку з викладеним просить суд відмовити у позові. Третіми особами [PERSON] та [PERSON] 09.07.2024 року подано до суду письмові пояснення, в яких вони зазначають, що обставини справи, які наведено позивачем у позовній заяві не відповідають фактичним обставинам. Позивач поступила до перинатального центру 21 липня 2016 року о 22-25 год., доставлена каретою швидкої допомоги. При поступленні до закладу вагітна [PERSON] була оглянута черговим лікарем [PERSON] , яка при огляді в приймальному відділенні при аускультації стетоскопом і кардіомонітором не виявила серцебиття плода. Повторне обстеження вагітної на предмет наявності серцебиття плода проведено в палаті відділення патології вагітності, куди вагітна була госпіталізована, спільно з іншим черговим лікарем [PERSON] . При кардіомоніторному дослідженні серцебиття не виявлено, на моніторі встановлено ізолінію. За відсутності серцебиття плода аускультативно і за допомогою кардіомоніторного дослідження, та з огляду на скарги вагітної на відсутність відчуття рухів плода упродовж дня, черговими лікарями встановлено правильний діагноз: Антенатальна загибель плода. На початку робочого дня 22.07.2016 [PERSON] , як завідувач відділенням акушерської та екстрагенітальної патології вагітних, оглянув вагітну [PERSON] , погодився із встановленим попередніми лікарями діагнозом: Антенатальна загибель плода; уточнювати план лікування та обсяг додаткового обстеження і консультацій суміжних спеціалістів, що попередньо було визначено черговим лікарем [PERSON] , не було необхідності. Від часу поступлення до операції вагітній проведено стандартні розширені дослідження при стаціонарному лікуванні: загальний аналіз крові, біохімічний аналіз крові, коагулограма, аналіз сечі. На різкий біль внизу живота вагітна поскаржилась біля 12-30 год. 22.07.2016 року. В 12-40 год. 22.07.2016 проведено ультразвукове дослідження, під час якого встановлено діагноз: Передчасне відшарування нормально розташованої плаценти. Через 10 хвилин після встановлення діагнозу вагітна доставлена в операційну. Під час оперативного втручання, у проведенні якого брав участь завідувач відділенням [PERSON] , після вилучення дитини, тіло матки оглянуто. Ознак матки [PERSON] не виявлено - зокрема, характерні для матки [PERSON] гематоми були відсутні. Згідно з патологоанатомічним заключенням №47923-47934 від 15.08.2016 року, ані зовнішніх, ані гістологічних даних щодо матки [PERSON] не було. Водночас, оскільки тіло матки не скорочувалось, вживались вичерпні заходи, спрямовані на зупинку маткової гіпотонічної кровотечі, які однак були без ефекту. Інтраопераційним консиліумом лікарів прийнято рішення про видалення матки на підставі атонічної кровотечі, що тривала, не зважаючи на всі вжиті заходи, і набувала характеру, який загрожував життю жінки. Таким чином, до видалення матки (без додатків) лікарі змушені були вдатися виключно для того, щоб зберегти життя жінці. Зазначають, що у діях завідувача відділенням акушерської та екстрагенітальної патології вагітних [PERSON] та лікаря акушер-гінеколога пологового відділення [PERSON] відсутня протиправна поведінка та вина, що підтверджується відповідними медичними документами, наявними у матеріалах справи. Вони належним чином виконали обов`язки, провели своєчасне і кваліфіковане обстеження та лікування позивача, вживши всі необхідні заходи, щоб зберегти їй життя. В зв`язку з викладеним просять відмовити в задоволенні позову. 25.07.2024 року позивачкою подано до суду відповідь на відзив. Зазначає, що хоча кримінальне провадження № 4201618101000114 і було закрито на підставі ст. 49 КК України за закінченням строків давності, проте це є нереабілітуючою обставиною, а свідчить, що стосовно вказаних осіб зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, однак в силу певних обставин кримінальне провадження щодо цих осіб виключається. Оскільки діями лікарів [PERSON] та [PERSON] (спеціальні суб`єкти кримінального правопорушення) завдано позивачці тяжких тілесних ушкоджень, то в силу ст. 1172 ЦК відшкодувати моральну шкоду має юридична особа, з якими останні перебувають у трудових відносинах. Крім того, відповідачем не заперечується, що [PERSON] та [PERSON] перебували у трудових відносинах з КП «Обласний перинатальний центр» Рівненської обласної ради на момент вчинення кримінального правопорушення стосовно [PERSON] . Між діями лікарів і розвитком ускладнень у позивачки має місце непрямий причинний зв`язок. Отже, доводи представника відповідача з приводу відсутності підстав вважати, що в діях [PERSON] та [PERSON] є ознаки кримінальних правопорушень, зокрема, передбачених ч.1 ст.140 КК, є необґрунтованими, оскільки закриття кримінального провадження щодо цих осіб на нереабілітуючих підставах і застосування до них більш м`якої форми закінчення кримінального провадження, ніж обвинувальний вирок, не означає виправдання цих осіб, а навпаки - доводить їх протиправну поведінку. Недоведеним є твердження представника відповідача про те, що «в обґрунтування настання тяжких наслідків безпідставно зазначається втрата нею ( [PERSON] ) плоду, оскільки така обставина не відповідає дійсності» та що «на момент поступлення позивача до перинатального центру плід вже завмер». З ухвали суду від 13.05.2024 у справі №569/8225/18 вбачається, що лікар [PERSON] та завідувач відділенням [PERSON] допустили низку порушень вимог посадових інструкцій та наказів МОЗ України, що є наслідком проведення із запізненням операції ургентного кесарського розтину, в ході якого добуто мертвий плід породіллі [PERSON] , смерть якого наступила внаслідок передчасного відшарування нормально розміщеної плаценти, а також екстирпацію матки без додатків, що призвело до тяжких наслідків у вигляді втрати плоду та заподіяння тяжких наслідків у вигляді втрати плоду та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у вигляді втрати репродуктивної здатності потерпілої [PERSON] , а тому вважає, що факт настання саме таких тяжких наслідків, які описані в ухвалі, є доведеним. Через неналежне виконання медичними працівниками КЗ «Обласний перинатальний центр» своїх службових обов`язків, що виразилось у несвоєчасному наданні позивачці медичної допомоги, що спричинило тяжкі наслідки, їй було спричинено моральну шкоду, яка оцінена у 2 млн грн. Таке відшкодування позивачка обґрунтувала втратою плоду, невідворотним погіршенням стану здоров`я, у вигляді неможливості відновити репродуктивну здатність. Вважає обґрунтованим та справедливим буде відшкодування їй моральної шкоди у сумі 2\~000\~000 грн. Ухвалою суду від 22.10.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 24.06.2025 року в задоволенні клопотання представника відповідача Комунального підприємства «Обласний перинатальний центр» Рівненської обласної ради адвоката Яреми Світлани Василівни про призначення додаткової судово-медичної експертизи - відмовлено. В судовому засіданні представник позивача адвокат Суржук Л.М. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, покликаючись на наведені в позовній заяві обставини, та просила їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача Комунального підприємства «Обласний перинатальний центр» Рівненської обласної ради та третіх осіб [PERSON] , [PERSON] - адвокат Ярема С.В. позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в задоволенні позову, з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] суду показала, що вагітність в неї протікала дуже добре. Близько 20:00 год. 21.07.2016 року вона почала себе почувати не дуже добре, викликали швидку, яка приїхала об 20:30 год. Лікар оглянув її вдома, поміряв тиск, температуру. Коли привезли її в перинатальний центр, лікарю вона сказала, що в неї болить живіт. Після цього лікар оглянула її. Процедура оформлення документів була дуже довгою. Лікар [PERSON] прослуховувала серцебиття трубкою, на моніторі серцебиття не прослуховувала. Потім її провели в палату, поставили крапельницю. До 00:00 год. до неї ніхто не заходив, про УЗД їй нічого не говорили. Близько 03:00 год. прийшла [PERSON] і сказала, що потрібно здати сечу. Після крапельниці їй не стало краще, наступного дня перевели в іншу палату. До 11:00 год. наступного дня до неї ніхто не приходив, після 11:00 год. прийшов [PERSON] оглянув її, побув 1-2 хв і пішов. Пізніше її привезли на УЗД і повідомили, що дитина мертва. На наступний день після операції [PERSON] сказав, що їй видалили матку, на стаціонарному лікуванні вона перебувала 10 днів. Коли позивачку привезли в перинатальний центр в швидкій вона відчувала рухи дитини та часто повідомляла, що в неї дуже сильно болить живіт. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] суду показала, що вона працює акушер гінекологом в перинатальному центрі. Вона приймала та оглядала [PERSON] . Серцебиття плоду не прослуховувалося, тиск і температуру міряв молодший медперсонал. Фельдшер з швидкої допомоги коли привіз [PERSON] сказав, що прослуховування серцебиття не було, [PERSON] це чула. При огляді в центрі [PERSON] їй сказала, що рухи плоду не відчуває, УЗД їй не робили, оскільки лікарі не працюють цілодобово. Під час її чергування [PERSON] не потребувала в терміновості в УЗД. Вона оглядала [PERSON] спочатку коли її привезли в перинатальний центр, другий раз в палаті о 00:00 год, третій раз десь серед ночі о 03:00 год., і четвертий раз о 07:00 ранку 22.07.2016 року. В момент поступлення [PERSON] вона записала в історії пологів антенатальна смерть плода, загальний стан [PERSON] не розцінювався як важкий, вона повідомляла черговий і медичний персонал про діагноз [PERSON] . В приймальному відділені [PERSON] вона сказала, що серцебиття плода не прослуховується. Допитаний в судовому засіданні як свідок [PERSON] суду показав, що він працює лікарем акушер-гінекологом. У нього лікарської практики більше 20 років. Станом на 2016 р. він був завідувачем відділення патології вагітності. [PERSON] перший раз він побачив в перинатальному центрі зранку після 08:00 год. Йому сказали, що поступила пацієнтка [PERSON] з діагнозом антенатальна смерть плода і харчове отруєння. Коли зайшов в палату до [PERSON] , вона була під крапельницею, пізніше була направлена на УЗД. [PERSON] сказала йому про відсутність рухів, стан був середньої важкості, зранку ніяких скарг не було. Пізніше було зроблено УЗД, і діагностовано відшарування плаценти, і відразу після УЗД вона була відправлена в операційну. Операцію проводив він, під час операції був проведений кесарів розтин, та було вилучено мертвий плід. Дитина померла більше 24 годин тому, під час операції виникли ускладнення, матка не скорочувалася, була кровотеча, вони зробили всі необхідні дії, щоб зберегти життя жінці та видалили матку. Коли він приймав [PERSON] , вона не потребувала ніяких втручань, гострого стану не було. У [PERSON] з`явилися гострі болі, відшарування відбулося раптово, згоди на видалення матки не було через стан жінки. В історію пологів [PERSON] він вносив відомості. Була кардіограма, в якому вбачається відсутність серцебиття. На початку він одноособово оглядав [PERSON] , а пізніше залучив лікарів інших спеціальностей. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що він чоловік позивачки [PERSON] . 21 липня 2016 року швидка забрала дружину. В лікарню вони приїхали о 20:00 год. та приблизно 40 хв. вони чекали в приймальній. Пізніше прийшли двоє лікарів та оглянули Таню без його участі. Після огляду [PERSON] вийшла і сказала, що її будуть класти в палату. Лікар [PERSON] дала йому список, що потрібно купити в аптеці. Після чого, він поїхав та купив ліки. Коли піднявся в палату приблизно о 22:30 год. Таня була під крапельницею. Він перебував у палаті в Тані до 02:00 год. та не бачив, щоб до неї хтось заходив. Зі слів [PERSON] до неї о 03:00 год. заходила [PERSON] . Таня постійно скаржилася на болі внизу живота, та з її слів в приймальній вона ще відчувала рухи плода. На наступний день в 12:00 год. йому повідомила колега [PERSON] , що її везуть на УЗД. Після проведення УЗД сказали, що дитина померла та повезли Таню на операцію. Після операції [PERSON] йому розказав, що сталося та що пізніше покажуть дитину. Коли показали дитину, то вона була природного кольору. Коли [PERSON] стало погано йому ніхто з лікарів не говорив. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] це її невістка. Коли вона прийшла додому до [PERSON] і [PERSON] , їй сказали, що у [PERSON] болить живіт, після чого вони викликали швидку. [PERSON] був в лікарні з [PERSON] та приїхав додому десь о 01:00-02:00 год. Зранку на наступний день [PERSON] знову приїхав в лікарню до [PERSON] , а пізніше і вона приїхала. Коли вона зайшла в палату до Тані, то в неї була крапельниця. Таня сказала, що її мають забрати на УЗД. З Танею вона в палаті була з 09:30 до 11:00 год. Лікарі в палату не заходили. Десь в 11:30 год. прийшла медсестра і Таню повели на УЗД. Після проведення УЗД лікарі їй сказали, що дитина мертва, після цього Таню повезли на операцію та видалили їй матку. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що на той час вона працювала на посаді головного лікаря, на зараз вона директор КП «Обласний перинатальний центр». Коли [PERSON] поступила, її життю нічого не загрожувало. Відшарування плаценти у [PERSON] відбулося на наступний день після поступлення. У [PERSON] діагнозу матки [PERSON] не було. [PERSON] поступила до закладу зі скаргами: нудота, блювота та відсутність рухів плода, чергові лікарі прослухали її стетоскопом - серцебиття плода не прослуховувалося. Пізніше в той же день була кардіотокографія. Про [PERSON] вона дізналася 22 липня о 09:00 на нараді, від чергових лікарів, та дізналася, що вона поступила з діагнозом антенатальна загибель плода. Пізніше [PERSON] оглядав лікар [PERSON] 22 липня десь о 12:00 [PERSON] поскаржилася на болі, їй було проведено УЗД, та через 10 хв після УЗД [PERSON] забрали на операцію, їй зробили кесарів розтин, і видалили плід без ознак життя, з ознаками мацерації плоду. Під час кесарів розтину відбулася атонічна кровотеча, вони все зробили, щоб зберегти матку, але всі застосовані методи не дали результату. На консиліумі було прийняте рішення, щоб зберегти життя [PERSON] - видалити матку. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] суду показала, що вона працює акушеркою в перинатальному центрі. Зазначає, що лікар швидкої приходить до них і дає їм супровідний лист, в якому вказуються скарги пацієнта. Вона телефонує лікарю, лікар приходить і оглядає пацієнта. Історію пологів [PERSON] та журнал поступлень заповнювала вона. Історія пологів заводиться відразу коли пацієнт поступає в перинатальний центр. В судовому засіданні експерт [PERSON] суду пояснила, що вона підписувала висновок експерта №53 від 31.04.2017 року. З висновку вбачається, що [PERSON] поступила із загрозою переривання вагітності, був встановлено діагноз - антенатальна смерть плода, [PERSON] було призначено 400 мл. фізрозчину, УЗД було зроблено пізніше після поступлення. Коли саме відбулося відшарування плаценти, вона не може сказати. Стан матки [PERSON] було встановлено інтраопераційно. УЗД було зроблено для підтвердження діагнозу-антенатальна смерть плода. Лікарі мали встановити, чому гемоглобін становить 80, гемодинаміка була стабільна. Лікар правильно зробив, що провів УЗД коли була різка біль. Лікар написав, що стан був стабільний, а тому УЗД можна було зробити і пізніше. Причина антенатальної смерті плода не відома. Мацерація - це означає, що пройшло більше 6 годин після антенатальної смерті плода, можливо антенатальна смерть плода відбулася під час поступлення. Відшарування плаценти могло б виникнути і при поступленні, і під час операційного втручання, точно ствердити або спростувати це вона не може. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків, експерта, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. 21.07.20216 року каретою швидкої медичної допомоги [PERSON] була доставлена до КЗ «Обласний перинатальний центр» в м. Рівне о 22 год.00 хв. із скаргою на болі в низу живота (талон до супровідного листка т.1 ст. 158 на звороті). Як убачається з карти виїзду швидкої медичної допомоги, 21.07.2016 року в період часу з 21 год. 55 хв. 22 год. 04 хв. до КЗ «Обласний перинатальний центр» в м. Рівне була прийнята [PERSON] , де в графі 26 зазначено «попередній діагноз», «Вагітність 33 нед. Загроза передчасних пологів» ( скарги:сильний постійний біль внизу живота) (т.2, ст.59). Згідно копії журналу обліку прийняття вагітних, роділь і породіль із записом № 2279 щодо [PERSON] у графі «діагноз при госпіталізації» зазначений діагноз «вагітність III. 31-32 тижні, загроза передчасних пологів», остаточний діагноз від 22.07.2016 р «антенатальна загибель плода» (2 том, ст.58). Згідно копії висновку комісійної судово-медичної експертизи № 53 від 28.09.2017р., (пункт 10) « [PERSON] при поступленні були призначені, але не вказано, чому УЗД не проведено з моменту поступлення до 12-30». Також у пункті 9 підсумків цього висновку зазначається, що «медична допомога [PERSON] лікарями після її госпіталізації у відділенні патології вагітних екстрагенітальної патології вагітності з ліжками невиношування ОПЦ до 12-30 практично не надавалася». (1 том, ст.99). 22.07.2016 року о 12 год 51 хв. лікарями КЗ «Обласний перинатальний центр» Рівненської обласної ради проведено операцію ургентного кесарського розтину, в ході якого було добуто мертвий плід породіллі [PERSON] , далі після проведеного консиліуму за життєвими показниками екстирпація матки з додатками (пункт 22). В пункті 17, 18 зазначено, що оперативне втручання [PERSON] було проведено із запізненням. Рішення про видалення матки [PERSON] обґрунтоване за показами. В пункті 20 зазначено, що інформації щодо добровільної згоди [PERSON] на проведення операції не має (1 том ст. 99). Також у висновку комісійної судово-медичної експертизи відображено у пунктах підсумків № 16 про те, що консиліум лікарів скликаний із запізненням. У пункті 33 зазначено, що «Між діями лікарів і розвитком ускладнень у вагітної має місце непрямий причинний зв`язок, так їхні дії (відстрочення огляду її консиліумом лікарів чи кількома лікарями, призначення необхідного лікування, досліджень) обумовили зниження ефективності надання медичної допомоги і тим самим не перешкодили неблагополучному протіканню хворобливого процесу і настанню ускладнень». У пункті 31 підсумків зазначено, що «враховуючи, що в історії пологів при поступленні вказано про антенатальну загибель плода, врятувати дитину з моменту поступлення в стаціонар було неможливо». Разом з тим в пункті 5 підсумків висновку зазначається, що «лікарем акушер-гінекологом [PERSON] одноосібно встановлено діагноз антенатальної загибелі плода». В судовому засіданні [PERSON] і свідки [PERSON] та [PERSON] надали покази про те, що ніхто із лікарів їм не повідомляв про «антенатальну загибель плода», про загибель плода вони дізналися лише після проведення УЗД-дослідження пацієнтки, яке було проведено наступного дня після її поступлення в медичний заклад. Також позивачка дала в судовому засіданні покази, що 21.07.2016р. під час доставлення її каретою швидкої медичної допомоги до КЗ «Обласний перинатальний центр», вона відчувала рухи плода. Ненадання належної професійної медичної допомоги лікарями також підтверджено показами свідків, [PERSON] , [PERSON] так і самою [PERSON] , насамперед, що їй був призначений лише фізіологічний розчин, спільних оглядів ні лікар [PERSON] , ні завідувач відділенням [PERSON] не здійснювали. З копії протоколу патолого-анатомічного дослідження №112 від 23.07.2016 року, у графі «Діагноз при надходженні до стаціонару» зазначено «Вагітність III 32 тижні» (1 том, ст.183). В копії історії пологів № 2279 відсутні докази про інформування пацієнтки [PERSON] із діагнозом «антенатальна загибель плода». (1 том, ст.156). Відповідно до обвинувального акта у кримінальному провадженні № 4201618001000114 даний запис «Антенатальна загибель плода» в графі «Діагноз при поступленні» в історії пологів [PERSON] № 2279, є завідомо неправдивими відомостями, який [PERSON] здійснила після проведення первинного огляду вагітної [PERSON] (точний час та дата не встановлені) з метою приховування факту неналежного виконання нею своїх професійних обов`язків, то діагноз «Антенатальна загибель плода» є сумнівним. Відповідно до матеріалів досудового розслідування, зокрема обвинувального акта (2 том стор.63) «досудовим розслідуванням встановлено, що на момент поступлення [PERSON] до комунального закладу об`єктивних медичних даних про антенатальну загибель плоду встановлено не було, вагітна доставлена з діагнозом «Вагітність 33 неділі. Загроза передчасних пологів, в ході її первинного огляду поставлений діагноз - «Вагітність 3 п.31-32 тижнів. Загроза передчасних пологів», ультразвукове дослідження за результатами огляду їй призначене не було та лікування надавалось згідно клінічного протоколу «Передчасні пологи». Крім того, у обвинувальному акті зазначається наступне: « [PERSON] склала завідомо підроблений офіційний документ, який посвідчує певні факти, що мають юридичне значення, шляхом внесення в історію пологів [PERSON] №92279 завідомо неправдивих відомостей про результати первинного огляду вагітної в графі «Діагноз при поступленні» здійснила запис «Антенатальна загибель плоду». Відповідно до дослідженого в судовому засіданні протоколу паталого-анатомічного дослідження №112 від 23,07.2016р. встановлений паталогоанатомічний діагноз: «Асфіксія плоду виникла до початку пологової діяльності. Мацерація плоду, недоношеність. Передчасне відшарування нормально розташованої плаценти..». (1 том, стор.184). Згідно із показаннями судового експерта [PERSON] безпосередньо в судовому засіданні «Мацерація плоду означає, що плід вже загинув понад 6 годин». Разом з тим, від моменту поступлення [PERSON] до медичного закладу (21.07.2016 р. об 22-25 год) до моменту проведення УЗД (22.07.2016. об 12-30 год.), під час якого було виявлено загибель плода, минуло близько 13 год. Судом встановлено, що ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 13.05.2024 у справі №569/8225/18, яка набрала законної сили 21.05.2024 [PERSON] та [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 140, ч. 2 ст.358 КК України на підставі ст. 49 КК України, в зв`язку з закінченням строків давності. Кримінальне провадження відносно [PERSON] та [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 140, ч. 2 ст. 358 КК України закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст.284 КПК України. Цивільний позов [PERSON] про стягнення з [PERSON] та [PERSON] моральної шкоди - залишено без розгляду. У вказаній ухвалі, зазначено, що «21 липня 2016 року, о 22.04 год. [PERSON] поступила в приймальне відділення КЗ «Обласний перинатальний центр», що за адресою м.Рівне, вул. Міцкевича, 30, з попереднім діагнозом: вагітність 33 неділі, загроза передчасних пологів. [PERSON] , перебуваючи згідно наказу № 117-к від 29.12.2012 на посаді лікаря-акушер-гінеколога пологового відділення КЗ «Обласний перинатальний центр», несучи, відповідно до посадової інструкції лікаря-акушер-гінеколога КЗ «Обласний перинатальний центр», затвердженої 03.01.2013 головним лікарем закладу, персональну відповідальність за надання кваліфікованої планової та невідкладної стаціонарної акушерсько-гінекологічної допомоги вагітним, будучи викликаною в приймальне відділення КЗ «Обласний перинатальний центр», що за адресою м. Рівне, вул. Міцкевича, 30, для проведення первинного огляду вагітної [PERSON] , не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинна була і могла їх передбачити, в період часу з 22.25 год. 21.07.2016 по 8.00 год. 22.07.2016, знаходячись в приміщенні КЗ «Обласний перинатальний центр» допустила порушення вимог п.п.2.1, 2.2.5, 2.2.7, 2.2.8. 2.2.12, 3.11, 3.12 Посадової інструкції лікаря акушера гінеколога пологового відділення з індивідуальними пологовими залами, п. 2.3 наказу МОЗ України № 620 від 29.12.2003 року «Про організацію надання стаціонарної акушерсько-гінекологічної та неонатологічної допомоги в Україні», вимог розділу «Передчасне відшарування нормально розташованої плаценти» клінічного протоколу «Акушерські кровотечі», затвердженого наказом № 676 МОЗ України від 31.12.2004 «Про затвердження клінічних протоколів з акушерської та гінекологічної допомоги» та не надала кваліфіковану невідкладну стаціонарну акушерсько-гінекологічну допомогу вагітній [PERSON] , що виразилось у тому, що вона не встановила правильний клінічний діагноз, не залучила завідуючого відділенням до спільного огляду, не уточнила плану лікування, обсягу додаткових обстежень та консультацій профільних спеціалістів, не залучила головного лікаря закладу до огляду пацієнтки при утрудненні при встановленні клінічного діагнозу, не вивчила дані обмінної картки вагітної, загального та епідеміологічного анамнезу, не встановила тривалість безводного проміжку, не відмітила в історії пологів щодо відчуття рухів плода самою жінкою, не призначила та не провела необхідні для пацієнта методи діагностики та лікування. Крім того, під час перебування вагітної [PERSON] у стаціонарному відділенні лікувального закладу, не належно провела зовнішнє акушерське обстеження, внутрішнє акушерське дослідження, а саме: не здійснила вимірювання температури тіла потерпілої, артеріального тиску, обстеження внутрішніх органів, вимірювання висоти стояння дна матки, окружності живота та розмірів тазу, аускультацію серцебиття плода, не зібрала загальний та епідеміологічний анамнез, не оглянула видимі слизові оболонки та шкіру з метою виявлення гнійничкових і грибкових, а також інфекційних (гастро-ентероколіт, гепатит, ІПСШ, ВІЛ та ін.) захворювань, не провела УЗ-дослідження, через що, не належно оцінила стан вагітної та плоду, що призвело до несвоєчасно діагностування передчасного відшарування нормально розташованої плаценти, яке ускладнилось гіпотонічною кровотечею та «Маткою Кувелера». Як наслідок, о 12.51 год. 22.07.2016 із запізненням, лікарями КЗ «Обласний перинатальний центр» проведено операцію ургентного кесарського розтину, в ході якого добуто мертвий плід породіллі [PERSON] , смерть якого наступила внаслідок передчасного відшарування нормально розміщеної плаценти, а також екстирпацію матки без додатків, що призвело до тяжких наслідків у вигляді втрати плоду та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у вигляді втрати репродуктивної здатності потерпілої [PERSON] . Відповідно до вимог п. 10 розділу «Керівники» «Кваліфікаційної характеристики», затвердженої наказом МОЗ України № 117 від 29.03.2002, завідувач структурного підрозділу медичного закладу організовує лікувально-профілактичну діяльність підрозділу, забезпечує надання якісної медичної допомоги населенню, несе відповідальність за стан роботи підрозділу та рівень медичного обслуговування хворих. 21 липня 2016 року, о 22.25 год., [PERSON] поступила в відділення патології вагітних, екстрагенітальної патології вагітності з ліжками невиношування КЗ «Обласний перинатальний центр», що за адресою м.Рівне, вул. Міцкевича, 30, з попереднім діагнозом: вагітність 33 неділі, загроза передчасних пологів. [PERSON] , перебуваючи згідно наказу № 125-к від 29.11.2011 на посаді завідувача відділенням акушерської та екстрагенітальної патології вагітних КЗ «Обласний перинатальний центр», несучи, відповідно до посадової інструкції завідувача відділенням патології вагітних, екстрагенітальної патології вагітності з ліжками невиношування «Обласний перинатальний центр», затвердженої 29.12.2012 головним лікарем закладу, персональну відповідальність за якість надання медичної допомоги вагітним медичним персоналом відділення, перебуваючи на робочому місці у відділенні патології вагітних, екстрагенітальної патології вагітності з ліжками невиношування КЗ «Обласний перинатальний центр», що за адресою м. Рівне, вул. Міцкевича, 30, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, в порушення вимог п.п. 2.2.7, 2.2.9 Посадової інструкції завідувача відділенням патології вагітних, екстрагенітальної патології вагітності з ліжками не виношування, п.п. 4.6, 4.8 розділу № 4 «Організація надання стаціонарної гінекологічної допомоги» наказу МОЗ України № 620 від 29.12.2003 року «Про організацію надання стаціонарної акушерсько-гінекологічної та неонатологічної допомоги в Україні, вимог розділу «Передчасне відшарування нормально розташованої плаценти» клінічного протоколу «Акушерські кровотечі», затвердженого наказом № 676 МОЗ України від 31.12.2004 Про затвердження клінічних протоколів з акушерської та гінекологічної допомоги», в період з 07.42 год. до 12.30 год. 22.07.2016, під час перебування [PERSON] в відділенні КЗ «Обласний перинатальний центр» не оглянув останню, не визначив діагнозу, не уточнив плану лікування, обсягу додаткового обстеження, не провів консультацій суміжних спеціалістів, не провів УЗ-дослідження, а також, з врахуванням тяжкого стану вагітної, не скликав консиліум у вказаний період часу для визначення тактики ведення тяжкої хворої, що призвело до несвоєчасно діагностування передчасного відшарування нормально розташованої плаценти, яке ускладнилось гіпотонічною кровотечею та «Маткою Кувелера». Як наслідок, о 12.51 год. 22.07.2016 із запізненням, лікарями КЗ «Обласний перинатальний центр» проведено операцію ургентного кесарського розтину, в ході якого добуто мертвий плід породіллі [PERSON] , смерть якого наступила внаслідок передчасного відшарування нормально розміщеної плаценти, а також екстирпацію матки без додатків, що призвело до тяжких наслідків у вигляді втрати плоду та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у вигляді втрати репродуктивної здатності потерпілої [PERSON] ». Дії [PERSON] та [PERSON] кваліфіковано за ч. 1 ст. 140, ч. 2 ст.358 КК України. Так, відповідно до ст. 44 КК України особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років. Згідно ч. 1 ст. 140 КК України передбачено покарання у виді позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до п`яти років або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до двох років, або позбавленням волі на той самий строк. Дане кримінальні правопорушення відноситься до нетяжких злочинів. Згідно роз`яснень п. 1 Постанову №12 від 23.12.2005 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави від застосування до особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, у порядку, встановленому Кримінально-процесуальним кодексом. Отже, звільнення від кримінальної відповідальності не є виправданням особи, про визнання її невинуватою у злочині, а передбачені законом підстави звільнення від кримінальної відповідальності, зокрема у зв`язку із закінченням строків давності, визнаються нереабілітуючими. З урахуванням того, що від кримінальної відповідальності може звільнятись лише та особа, яка зобов`язана її нести, вирішенню питання про звільнення від кримінальної відповідальності має передувати і точне встановлення фактичних обставин і правильна кваліфікація вчиненого злочину. На це орієнтує і Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23.12.2005 року, згідно якого при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд повинен переконатися у тому, що діяння, яке поставлено особі у провину, дійсно мало місце, що вони містить склад злочину, особа винувата у вчиненні останнього, а також, що умовами та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені Кримінальним кодексом України та лише після цього має бути постановлено (ухвалено) відповідне судове рішення у визначеному Кримінально-процесуальним кодексом України. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] , погоджуючись на звільнення їх від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.140, ч. 2 ст.358 КК України у зв`язку з закінченням строків давності та на закриття кримінального провадження, відповідно до вимог ст. 49 КК України, що є нереабілітуючими підставами, хоч не фактично але погодилися, що судом точно встановлені фактичні обставини справи та дана правильна кваліфікація вчиненого ними злочину, а судом було встановлено, що діяння, які поставлені [PERSON] та [PERSON] у провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину за ч.1 ст. 140, ч. 2 ст. 358 КК України та останні винуваті у його вчиненні. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як встановлено судом, згідно наказу Комунального підприємства «Обласний перинатальний центр» Рівненської обласної ради №125-к від 29.11.2011 р. [PERSON] призначений на посаду завідувача відділення акушерської та екстрагенітальної патології вагітних з 29.11.2011 року. Згідно наказу Комунального підприємства «Обласний перинатальний центр» Рівненської обласної ради №117-к від 29.11.2012 р. [PERSON] призначена на посаду лікаря акушер-гінеколога пологового відділення з 01.01.2013 року. Таким чином, враховуючи вищевикладені норми матеріального права, саме Комунальне підприємство «Обласний перинатальний центр» Рівненської обласної ради, як самостійна юридична особа, є належним відповідачем, оскільки судом встановлено, що станом на 21-22 липня 2016 року [PERSON] та [PERSON] перебували в трудових відносинах з останнім. Відповідно до ст.ст. 22, 1166 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Зазначені норми є загальними для відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Суд зазначає, що положення ст.1172 ЦК України стосуються відшкодування як майнової, так і моральної шкоди. Також, у п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 (зі змінами) визначено, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, N 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Згідно з ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. У частині третій статті 23 ЦК України встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У постанові Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У позовній заяві [PERSON] наведені та обґрунтовані підстави для стягнення компенсації за завдану моральну шкоду, та описано в чому саме полягали душевні страждання. Внаслідок неналежного виконання медичними працівниками КП «Обласний перинатальний центр» [PERSON] та [PERSON] своїх професійних обов`язків, настали тяжкі наслідки у вигляді втрати плоду та заподіяння позивачці тяжких тілесних ушкоджень у вигляді втрати у неї репродуктивної здатності. Наслідки психотравмуючої події її тривожать і по цей час: регулярна тривога, фіксованість уваги на проблемі народження дитини шляхом сурогатного материнства, переживання через фізичні незручності та психологічний дискомфорт, тимчасова відірваність від активного соціального життя, пригніченість, емоційна напруга, почуття образи, обурення, приниження своєї гідності, побоювання щодо майбутнього стану свого життя та здоров`я, переживання за можливі дорікання з боку рідних у її сторону через неможливість народити у майбутньому. Визначаючи розмір моральної шкоди, враховуючи характер та обсяг страждань (душевних, психічних), яких зазнала позивачка, характер немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення), інші обставини по справі, а також виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним стягнути з відповідача Комунального підприємства «Обласний перинатальний центр» Рівненської обласної ради\~на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 800 000 грн. 00 коп. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору. У зв`язку з чим, на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути в дохід держави судовий збір з відповідача. Позивачкою пред`явлено позов на суму 2 000 000 грн. 00 коп, і судом такий позов задоволено частково на суму 800 000 грн. 00 коп. Відтак з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 8000 грн 00 коп.. Стороною позивача понесені судові витрати на по сплаті судового збору за видачу в електронному вигляді копії технічного запису судового засідання у розмірі 272 грн. 52 коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України , за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України зазначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони. На підтвердження понесених витрат представником відповідача суду надано: договір № 31-05 про надання правничої допомоги від 31.05.2024 року, додаткову угоду до договору про надання правничої допомоги №31-05 від 31-05 від 31.05.2024 року, акт виконаних робіт від 11.07.2025 року на суму 16000 грн., квитанцію від 05.06.2024 на суму 3000грн., квитанцію від 26.07.2024 на суму 3500грн, квитанцію від 26.02.2024 на суму 3500 грн. Враховуючи вищевикладене, складність справи, пропорційний розмір витрат задоволених позовних вимог, тривалість затраченого представником часу, пропорційність витрат до предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи та з урахуванням вимог ч. 3 ст. 141 ЦПК України, суд вважає достатнім розміром стягнення з відповідача на користь позивача витрат, понесених на правничу допомогу у розмірі 9000 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial