Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-15 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. [PERSON] , через свого представника адвоката Хлопова А.В., звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини в якому просить: - визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] разом із її матір`ю [PERSON] за місцем її проживання. В обґрунтування позову представник позивача [PERSON] - [PERSON] зазначив, що 29.08.2009 між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони по справі мають доньку, [PERSON] , [INFO] . Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 20.02.2023 у справі № 626/227/23 шлюб між сторонами розірваний, дочку [PERSON] , залишено проживати з матір`ю. Окрім цього, 19.03.2024 року судом виданий судовий наказ про стягнення аліментів на дитину (судова справа № 636/1108/24). Станом на 13.03.2024 дочка проживає з позивачем, що підтверджується довідкою, наданою Виконавчим комітетом Наталинської сільської ради. Проте, у позивача та відповідача виникли суперечності щодо визначення місця проживання дитини, у зв`язку з чим позивач має на меті отримати окреме судове рішення з цього приводу. На підтвердження позовних вимог позивача про визначення місця проживання дитини надано інформацію, отриману від Лукашівська гімназія та КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги Красноградського району". Відповідач взагалі не приймає участь у розвитку та вихованні дитини. Добровільно та у примусовому порядку матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, дитиною не цікавиться. Зважаючи на те, що відповідач із позивачем та їх дитиною не спілкується, позивач, зокрема, не має змоги (без згоди Відповідача батька дитини): виїжджати із дитиною за межі України для її освіти, лікування, відпочинку; реєструвати нове місце проживання дитини; надавати заяви до освітніх закладів для зарахування дитини до таких установ. Короткий зміст зустрічних позовних вимог. [PERSON] , через свого представника адвоката Пілігріма П.О., звернувся до суду до [PERSON] із зустрічною позовною заявою про визначення місця проживання малолітньої дитини та припинення стягнення аліментів в якому просить: - визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання батька [PERSON] ; - відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог до [PERSON] про визначення місця проживання дитини; - припинити з 18.03.2024 року стягнення аліментів за судовим наказом №626/1108/24 з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтовування зустрічної позовної заяви представник відповідача [PERSON] - адвокат Пілігрім П.О. зазначив, що дійсно [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 20.03.2023 року №626/227/23. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , матір`ю якої є позивач. Зазначає, що з дати розірвання шлюбу донька постійно проживала разом із матір`ю, інколи залишаючись із ночівлею у будинку батька. Згодом дитина за власним бажанням проживала 2 тижні у будинку батька, а потім 2 тижні у будинку матері. За згодою батька, з лютого 2024 року дитина самостійно визначила власне місце проживання разом із батьком. Одночасно із цим, дитина періодично відвідувала матір та інколи залишалась ночувати у неї. За місцем проживання дитини знаходяться її особисті речі та одяг, спальне місце та місце для навчання. Одночасно із цим, батьки дитини проживають в сусідніх будинках на відстані 100-200 метрів. Так, дитина часто відвідувала матір, періодично ночувала у неї, у січні 2024 року матір дитини в категоричній формі, без будь-яких причин, заборонила [PERSON] спілкуватися із батьком та проживає разом із ним. Одночасно із цим, повідомляє, що дитина має чудові особисті стосунки із батьком, має потяг до нього та потребу у спілкуванні з власним батьком. Батько піклується про доньку та забезпечує її. Дитина все життя проживала в будинку батька, вважає цей будинок власним, не бажає постійно мешкати разом із матір`ю. Так, будинок в якому проживає мати є орендованим та лише за формальними ознаками відповідає потребам дитини. Дитина не вважає місце проживання матері власним будинком та місцем де вона хоче постійно проживати. Крім того, мати періодично зривається на дитину, залишає дитину на три доби саму. Від`їжджаючи за власними справами, мати неодноразово зачиняла двері будинку, залишаючи дину саму, а прохання [PERSON] не зачиняти її, щоб та могла піти до батька - мати ігнорувала. Зв`язок матері та дитини підірвано через часту грубу поведінку. У матері відсутня повага до індивідуальності та особистої недоторканості дитини. Дитина виявила бажання постійно проживати разом із батьком, так як поруч з ним дитина почуває себе захищеною та потрібною. Дитина часто відвідує матір, проте, власним домом вважає місце проживання батька. Разом із батьком [PERSON] , проживають її баба та дід, в будинку батька дитина завжди не одна та під наглядом дорослих. Оскільки батько працює вахтовим методом 2 тижні на 2 тижні, то дитина відвідує матір та час від часу залишається у неї із ночівлею під час перебування батька на вахті, проте, при перебуванні батька вдома дитина не залишається з ночівлею у матері. Одночасно із цим, батько бере безпосередню участь в житті дитини: допомагає із домашнім шкільним завданням та перевіряє його, спілкується із донькою, проводить вільний час та дозвілля, неодноразово виїжджав та виїжджає разом із донькою до місця відпочинку, зокрема, на курорти, відвідує дитячі розважальні центри та кінотеатри. У зв`язку із викладеним, донька [PERSON] самостійно визначила своє місце проживання разом із батьком. З метою примусити дитину жити разом із матір`ю, 07.03.2024 року позивач викликала наряд поліції за адресою проживання батька, проте, в присутності співробітників поліції дитина відмовилася від цього та висловила бажання проживати із батьком. Вказані обставини відбулися без участі батька, отже можливого примусу або навіювання дитині з боку батька. За вказаних вище умов доньці [PERSON] буде жити краще з батьком, адже мати не надає дитині необхідне тепло, відчуття потрібності, любові, зв`язок матері та дитини частково втрачено, а побут матері не задовольняє звички та потреби дитини. На виконання ухвали суду по дійсній справі, службою у справах дітей Наталинської сільської ради підготовлено висновок органу опіки та піклування, але без урахування думки дитини. Рух справи в суді. Ухвалою судді від 11.04.2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання по розгляду позовної заяви на 04.08.2021 року. Ухвалою від 20.08.2024 року прийнято зустрічний позов відповідача до спільного розгляду разом з первісним позовом. Ухвалою суду від 29.04.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Заяви учасників процесу по суті справи та клопотання. Представник позивача [PERSON] подав відзив на зустрічну позовну заяву [PERSON] в якому просить відмовити в задоволенні зустрічного позову, первісний позов задовольнити. Від Служби у справах дітей Наталинської сільської ради надійшло клопотання про розгляд справи без їх присутності. Позов [PERSON] підтримують. Від представника позивача (відповідача за зустрічним позовом) [PERSON] - адвоката Хлопова А.В. 16.09.2025 року до суду надійшла заява в якій просить провести засідання, яке призначене на 16.09.2025 року за відсутності сторони позивача. Позов підтримують, проти зустрічного позову заперечують. Від представника відповідача (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] - адвоката Пілігріма П.О. 16.09.2025 року до суду надійшло клопотання в якому просить провести судове засідання по справі призначене на 16.09.2025 року о 15:00 год., без участі [PERSON] та представника. Заперечують щодо позовних вимог [PERSON] у повному обсязі та просять відмовити у задоволенні позову. Підтримують зустрічну позовну заяву [PERSON] та просять її задовольнити. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне завершити розгляд справу по суті в даному судовому засіданні, оскільки неявка учасників справи в даному випадку не перешкоджає розгляду справи, свою позицію щодо позову вони висловили в судових засіданнях в яких приймали участь, при цьому у справі достатньо наявних матеріалів для її розгляду та ухвалення рішення, не відкладаючи розгляду справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу 16.09.2025 року не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Позиція учасників справи в судовому засіданні. В підготовчому судовому засіданні позивач (відповідач за зустрічним позовом) [PERSON] пояснила, що будинок в якому вона проживає та будинок в якому проживає відповідач [PERSON] знаходиться на відстані один від одного приблизно 100 метрів. Батько дитини працює вахтовим методом зокрема два тижні дома два тижні на роботі. Коли батько приїздить з роботи дочка живе у нього, а коли на заїзді то у неї, але навіть на вихідних батька дитини проживає почергово то у неї то у батька. Ні вона, ні батько дитини не чинять перешкод у виборі місця проживання дочки, вона сама вирішує в кого вона хоче залишитись та на який час. В підготовчому судовому засіданні відповідач (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] пояснив, що будинок в якому він проживає та будинок в якому проживає [PERSON] знаходиться на відстані один від одного приблизно 100 метрів. Він працює вахтовим методом два тижні на роботі два тижні дома. Коли він приїздить з роботи дочка живе у нього, а коли на заїзді то у матері. Ні він, ні матір дитини не чинять перешкод у виборі місця проживання дочки, вона сама вирішує в кого вона хоче залишитись та на який час. Представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) [PERSON] - адвокат Кайдашов В.С. в судовому засіданні підтримав позовну заяву з підстав викладених в заявах по суті справи, на задоволенні позову наполягав, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Також вказав, що будинки сторін по справі знаходиться на відстані один від одного приблизно 100 метрів. Матір дитини не чинять перешкод у виборі місця проживання дочки, вона сама вирішує в кого із батьків вона хоче залишитись, тобто дитина живе почергово у батьків, але навіть на вихідних батька дитина може проживати також у матері. Представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] - адвокат Пілігрім П.О. підтримав зустрічну позовну заяву, просив відмовити [PERSON] в задоволенні первісного позову, задовольнити зустрічний позов, визначити місце проживання дочки разом з батьком та припинити стягнення з нього аліментів. Крім того пояснив, що будинки сторін по справі знаходиться на відстані один від одного приблизно 100-200 метрів. Батько дитини не чинять перешкод у виборі місця проживання дочки, вона сама вирішує з ким вона буде проживати, тобто дитина живе почергово, то у батька, то у матері, залежно від графіка роботи батька. Позиція суду. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках. Фактичні обставини, встановлені судом. Судовим розглядом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] з 29.08.2009 року перебували в зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Рішенням Красноградського районного суду Харківської області №626/227/23 від 20.02.2023 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний, дочку [PERSON] , [INFO] , залишено проживати разом з матір`ю. Судовим наказом від 19.03.2024 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини заробітку (доходу), щомісячно, до повноліття дитини. Із заявою про визначення місця проживання малолітньої дитини до органу опіки та піклування сторони не зверталися. Під час розгляду даної справи орган опіки та піклування подав три висновки щодо розв`язання даного спору. Зокрема відповідно до Висновку органу опіки та піклування Наталинської сільської військової адміністрації Красноградського району Харківської області, затвердженого розпорядженням начальника сільської військової адміністрації від 29.04.2024 року №414 щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] - орган опіки та піклування вважає за доцільне рекомендувати Красноградському районному суду визначити місце проживання малолітньої дитини разом із матір`ю. Згідно Висновку органу опіки та піклування Наталинської сільської військової адміністрації Красноградського району Харківської області, затвердженого розпорядженням начальника сільської військової адміністрації від 22.11.2024 року №979 щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] - орган опіки та піклування вважає за доцільне рекомендувати за можливість [PERSON] та [PERSON] укласти мирову угоду щодо вирішення спору або нотаріальний договір про визначення місця проживання дитини. Відповідно до Висновку органу опіки та піклування Наталинської сільської військової адміністрації Берестинського району Харківської області від 24.04.2025 року №3114 щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] - орган опіки та піклування вважає за доцільне рекомендувати Красноградському районному суду визначити місце проживання малолітньої дитини разом із матір`ю. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) (далі - Конвенція) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. В силу частини першої статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Щодо визначення місця проживання дитини. Частинами 6, 8 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу. Згідно із статтею 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 157 СК України). Відповідно до частини другої статті 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Частиною першою статті 161 Сімейного кодексу України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Одним із проявів принципу диспозитивності у цивільному судочинстві є те, що сторони вільно розпоряджаються наданими їм процесуальними правами, за допомогою яких вони можуть впливати на хід процесу. Зокрема, відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із ст. 49 ЦПК України, право на збільшення або зменшення розміру позовних вимог, відмови від позову, зміни підстав або предмета позову належить виключно позивачеві. Згідно зі статтею 175 ЦПК України підставами позову, які відповідно до статей 49, 265 цього Кодексу суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону. Відповідно до абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №18 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. По справі встановлено, що фактично спір щодо визначення місця проживання дитини був ініційований матір`ю дитини, з якою дитина і так фактично проживала і від якої батько дитини не вимагав та не вимагає зміни її місця проживання. Після пред`явлення матір`ю дитини позову про визначення місця проживання дитини, батько ініціював подання зустрічної позовної заяви про визначення місця проживання дитини разом з ним та припинення стягнення аліментів, не вимагаючи зміни місця проживання дитини. Зокрема, зі змісту Висновку органу опіки та піклування Наталинської сільської військової адміністрації Берестинського району Харківської області від 24.04.2025 року №3114 щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , вбачається, що станом на 10.02.2025 року сторони не уклади мирову угоду щодо вирішення спору. На сьогоднішній день донька проживає як з батьком так і з матір`ю, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 18.03.2025 року. Батько дитини працює вахтовим методом, коли він вдома дитина знаходиться разом з батьком, коли він знаходиться на роботі - дитина проживає з матір`ю. Працівники служби у справах дітей провели бесіду з малолітньою дитиною. [PERSON] повідомила, що хоче проживати з і матір`ю і з батьком, що в них хороші взаємовідносини. Дитина перебуває на утриманні матері та батька, які виконують свої батьківські обов`язки, турбуються про її навчання, фізичний і розумовий розвиток. Батьки дитини, а також представники учасників справи в судовому засіданні підтвердили, що [PERSON] , [INFO] , проживає у батька і у матері по черзі, залежно від графіка роботи батька, батьки у виборі місця проживання дочки перешкод не чинять, тобто батьки разом із малолітньою дочкою дійшли спільної згоди щодо її місця проживання, зокрема по черзі у батьків за бажанням дитини та залежно від графіка роботи батька, а отже на час розгляду справи сторони з цього приводу спору не мають. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Як зазначалось вище, у Висновку органу опіки та піклування вказано проте, що на сьогоднішній день дочка проживає як з батьком та і з матір`ю, батько дитини працює вахтовим методом, коли він вдома дитина знаходиться разом з батьком, кили він знаходиться на роботі - дитина проживає з матір`ю і спору з цього приводу у батьків не виникає. Одночасно зазначено, що для забезпечення інтересів дитини її місце проживання слід визначити з матір`ю. При цьому, Висновок не містить обґрунтування чому при відсутності спору між батьками щодо місця проживання дитини, зокрема по черзі у кожного з батьків, Служба вважає за доцільне визначити місце проживання дитини саме з матір`ю. За встановлених обставин, у суду відсутні підстави вважати, що на час звернення позивача до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, та звернення відповідача до суду із зустрічною позовною заявою про визначення місця проживання дитини, яка фактично проживає у батьків по черзі за спільною домовленістю між батьками та дитиною, що між батьками дитини виник спір саме щодо її місця проживання, оскільки жодна із сторін не заперечує проти того що дочка проживає в них по черзі. Тобто зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання. При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 10 липня 2024 року у справі № 127/16211/23. З урахуванням встановлених обставин, суд доходить висновку, що вимоги про визначення місця проживання дитини, як за первісним позовом так і за зустрічним позовом заявлені батьками передчасно, оскільки зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо місця проживання дитини та принаймні існувати на час вирішення справи в суді. Щодо припинення стягнення аліментів на утримання дитини. Судовим розглядом встановлено, що місце проживання [PERSON] , [INFO] , за домовленістю між батьками та нею визначено почергово у батьків, відповідно до графіка роботи батька. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 1-3 статті 181 Сімейного Кодексу України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За умовами ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів. У постанові Верховного Суду від 04.09.2019 у справі № 711/8561/16-ц (провадження №61-21318св18) зроблено висновок про те, що аліменти це кошти, спрямовані на забезпечення дитини всім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає з дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. У цьому аспекті доведенню підлягають саме ті обставини, що діти постійно, а не тимчасово проживають із тим з батьків, хто сплачував аліменти. Наявність рішення про стягнення аліментів не є перешкодою для вирішення спору про припинення такого стягнення і стягнення аліментів на користь іншого з батьків, бо саме у зміні обставин, які існували на момент ухвалення першого рішення, полягає новий спір (постанова Верховного Суду від 03.02.2021 у справі № 520/21069/18 (провадження № 61-1347св20). Припинення стягнення аліментів можливе, зокрема, тоді, коли дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю утримує. У такому разі відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача (постанова Верховного Суду від 28.09.2022 у справі № 686/18140/21 (провадження № 61-6611св22) Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Аналіз частини другої статті 181 СК України свідчить про те, що право на отримання аліментів на дитину має той з батьків, з ким проживає дитина, а відповідний обов`язок сплачувати аліменти на дитину той з батьків, хто проживає окремо від неї. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (звільнення від стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. З Висновку органу опіки та піклування Наталинської сільської військової адміністрації Берестинського району Харківської області від 24.04.2025 року №3114 щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , вбачається, що дитина перебуває на утриманні матері та батька, які виконують свої батьківські обов`язки, турбуються про її навчання, фізичний і розумовий розвиток. За обставинами справи встановлено, що дитина [PERSON] мешкає почергово з батьками. Витрати на утриманні дитини батьки несуть у двох. Тобто дитина не мешкає постійно з одним з батьків, а витрати на її утриманні також несуть і матір, і батько. Аліменти на утримання дочки сторін стягнуті з батька на підставі судового наказу у справі №626/1108/24. При вирішенні цього спору суд враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 4 вересня 2019 року (справа №711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Оскільки на дату розгляду справи дитина проживає почергово у батьків за їх спільною домовленістю, а отже витрати на утримання розподіляються на двох батьків, тому підстави для стягнення аліментів з батька на користь матері відсутні, а тому [PERSON] , підлягає звільненню від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання дочки. Відповідно до статей 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Висновки за результатами розгляду справи. Враховуюче вищевикладене, суд вважає у задоволенні первісного позову [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини - відмовити у повному обсязі; зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визначення проживання дитини та припинення стягнення аліментів - задовольнити частково, зокрема звільнити [PERSON] від сплати аліментів на утримання дочки з дня набрання рішення суду законної сили, в іншій частині позову відмовити. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а звільнення від сплати аліментів в даному випадку відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили, оскільки батько в позовній заяві просить звільнити його від сплати аліментів в подальшому. Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). З огляду на зазначене, суд зазначає, що у спірних правовідносинах якнайкращим інтересам дитини відповідатиме те, що вона не змінюватиме своє місце проживання та залишиться проживати з батьком та матір`ю у звичному для неї середовищі. Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України). Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Outcome: partial