Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-10 00:00:00

У травні 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання, в якому вказувала, що 25 лютого 2012 року вона разом зі своїм чоловіком [PERSON] уклали з відповідачем Договір довічного утримання. Відповідно до умов договору [PERSON] та [PERSON] передали [PERSON] у власність належну їм на праві спільної часткової власності квартиру за адресою: [ADDRESS] . Зі свого боку [PERSON] зобов`язався забезпечити [PERSON] та [PERSON] безкоштовним довічним проживанням у вказаній квартирі, а також довічно утримувати відчужувачів, забезпечуючи їх необхідним доглядом, фізичною та щомісячною матеріальною допомогою, харчуванням, ліками, а в разі смерті когось з відчужувачів поховати їх. Вартість матеріального забезпечення встановлено у 800 грн на місяць на кожного з відчужувачів, з\~ подальшою індексацією. Договір довічного утримання в день його укладення було посвідчено приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області Плющ С.В. та зареєстровано в реєстрі за № 158. Також нотаріусом накладено заборону на відчуження квартири за адресою: [ADDRESS] до припинення чи розірвання договору довічного утримання. [INFO] [PERSON] помер. Позивачка, як спадкоємиця першої черги за законом, належним чином прийняла та оформила спадщину після його смерті. Водночас, відповідач з моменту укладення договору не виконує взяті на себе обов`язки, зокрема не здійснював утримання відчужувачів, не забезпечував їх необхідним доглядом, фізичною та щомісячною матеріальною допомогою, харчуванням, ліками, після смерті [PERSON] не здійснив його поховання. Тому [PERSON] , вказуючи на те, що внаслідок невиконання [PERSON] умов договору довічного утримання вона значною мірою позбавлена того, на що розраховувала при укладенні договору, просила про розірвання договору довічного утримання в судовому порядку. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, судом відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб сайті судової влади України, причину неявки суду не повідомив. Третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Вознесенського районного нотаріального округу Плющ С.В. в судове засідання не з`явилася, проте надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки позивачка не заперечувала проти такого порядку вирішення спору. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON] , показання свідка [PERSON] , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема, суд встановив, що 25 лютого 2012 року [PERSON] разом зі своїм чоловіком [PERSON] уклали з відповідачем Договір довічного утримання. Відповідно до умов договору [PERSON] та [PERSON] передали [PERSON] у власність належну їм на праві спільної часткової власності квартиру за адресою: [ADDRESS] . Зі свого боку [PERSON] зобов`язався забезпечити [PERSON] та [PERSON] безкоштовним довічним проживанням у вказаній квартирі, а також довічно утримувати відчужувачів, забезпечуючи їх необхідним доглядом, фізичною та щомісячною матеріальною допомогою, харчуванням, ліками, а в разі смерті когось з відчужувачів поховати їх. Вартість матеріального забезпечення встановлено у 800 грн на місяць на кожного з відчужувачів, з\~ подальшою індексацією. Договір довічного утримання в день його укладення було посвідчено приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області Плющ С.В. та зареєстровано в реєстрі за № 158. Також нотаріусом накладено заборону на відчуження квартири за адресою: [ADDRESS] до припинення чи розірвання договору довічного утримання. [INFO] [PERSON] помер. Позивачка, як спадкоємиця першої черги за законом, належним чином прийняла та оформила спадщину після його смерті. Згідно ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до\~статті 334\~цього Кодексу (ст. 748 ЦК України). У договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Набувач зобов`язаний у разі смерті відчужувача поховати його, навіть якщо це не було передбачено договором довічного утримання (догляду). Набувач може бути зобов`язаний забезпечити відчужувача або третю особу житлом у будинку (квартирі), який йому переданий за договором довічного утримання (догляду). Матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом (ст.ст. 749-751 ЦК України). Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання\~внаслідок односторонньої\~відмови від\~зобов`язання,\~якщо це\~встановлено договором\~або законом,\~або розірвання\~договору;\~ зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ч.ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України). \~У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.ч. 1-4 ст. 653 ЦК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню (ч. 1 ст. 756 ЦК України). У своїй постанові від 3 липня 2024 року у справі № 185/1900/20 Верховний суд зазначив, що згідно п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, а також спадкоємця відчужувача, однак лише за умови, що він є стороною договору довічного утримання - у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. У своїй постанові від 27 листопада 2024 року у справі № 461/3295/21 Верховний Суд прийшов до висновку, що відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання про розірвання такого правочину в судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов. Саме відповідач на виконання вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України повинен надати суду докази відсутності тих обставин, на які посилається позивач (щодо невиконання відповідачем умов договору довічного утримання). Аналогічно в постанові від 24 квітня 2024 року у справі № 754/11230/20 Верховний Суд акцентував увагу на тому, що в разі належного виконання умов договору довічного утримання саме відповідач (набувач) має можливість надати відповідні докази цього, тому що позивач (відчужувач) у такому випадку позбавлений об`єктивної можливості надати докази невиконання умов договору щодо сплати щомісячного грошового утримання, оскільки відсутність дій свідчить про відсутність доказів на підтвердження їх вчинення. Водночас, у постанові від 28 серпня 2024 року у справі № 643/2791/22 Верховний Суд надав оцінку показанням свідка, як доказу, у справах про розірвання договору довічного утримання. У цій справі в суді першої інстанції свідок підтвердив невиконання набувачем своїх обов`язків. Верховний Суд погодився з рішенням судів попередніх інстанцій, які з урахуванням показів свідка дійшли висновку про наявність підстав для розірвання спадкового договору. В судовому засіданні допитана в якості свідка [PERSON] пояснила, що з 2012 року [PERSON] жодного разу не відвідував подружжя [PERSON] , не здійснював утримання відчужувачів, не забезпечував їх необхідним доглядом, фізичною та щомісячною матеріальною допомогою, харчуванням, ліками, хоча останні мали потребу в цьому, зокрема мали незадовільний стан здоров`я, потребували лікування. Після смерті [PERSON] відповідач не надав жодної допомоги на його поховання. Натомість декілька разів [PERSON] надавала незначну допомогу мати відповідача (сестра позивачки), однак це були одиничні випадки, така допомога не мала систематичного, постійного характеру та не забезпечувала потреб відчужувачів. Зі своєї сторони, [PERSON] не надав суду, а матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження належного виконання відповідачем умов договору довічного утримання. Однак, згідно вимог ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За встановлених обставин, враховуючи невиконання набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання, внаслідок чого позивачка значною мірою була позбавлена того, на що вона розраховувала при укладенні договору, а тому суд вважає, що вимоги [PERSON] про розірвання договору довічного утримання є обґрунтованими та підлягають задоволенню. В силу ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки також підлягають стягненню 1\~211,20 грн судового збору.

Outcome: approved