Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Віньковецької селищної ради, [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи свої вимоги наступним. [INFO] помер батько позивача [PERSON] . На момент смерті батько був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається, у тому числі із домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Дане домоволодіння складається із житлового будинку та веранди, підвалу, гаража, літньої кухні-сарая. Дані об`єкти збудовані до 1991 року. Позивач - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є спадкоємцями за законом першої черги після смерті батька [PERSON] та вони у строк встановлений ст. 1270 ЦК України подали заяви про прийняття спадщини. 04.07.2022 року між спадкоємцями [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] укладено договір розподілу спадкового майна після смерті батька [PERSON] . Відповідно до даного договору [PERSON] виділено житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку, які знаходяться за адресою [ADDRESS] . 04.07.2022 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу Кухарської Л.А. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане домоволодіння, однак листом нотаріуса № 88/01-16 їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом по причині відсутності правовстановлюючих документів. Факт належності померлому домоволодіння в [ADDRESS] , підтверджується наступним. Рішенням виконавчого комітету Віньковецької селищної ради № 5 від 26.03.1981 року [PERSON] надано дозвіл на забудову земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету № 24 від 24.02.1981 року затверджено план забудови земельної ділянки, що розташована за адресою [ADDRESS] . Виконкомом Віньковецької районної ради видано свідоцтво про забудову № 56 земельної ділянки за адресою [ADDRESS] . Даним свідоцтвом встановлено строк для забудови протягом 1981-1983 років. Відповідно до вищенаведених документів забудовником земельної ділянки був батько [PERSON] . Земельна ділянка на якій розташоване домоволодіння перебувала у власності померлого батька, а після його смерті успадкована [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину, виданим 04.07.2021 року. Станом на сьогодні домоволодіння перебуває у придатному для використання стані, що підтверджується технічним паспортом на нього. Право власності на дане домоволодіння не реєструвалося, що вбачається із довідки № 1-1337 від 08.07.2021 року, що видана КП «БТІ» Віньковецької селищної ради. Позивач просить суд визнати за [PERSON] право власності на домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке складається із житлового будинку, веранди, підвалу, гаража, літньої кухні-сарая, які були збудовані до 1991 року, в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] . 04.06.2025 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 30.06.2025 року ухвалою суду позовну заяву в частині вимог до Віньковецької селищної ради залишено без розгляду. 30.06.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивач [PERSON] та її представник Соловей у судовому засіданні заявлені вимоги підтримали, з підстав зазначених у позові. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 26.08.2020 року. 09.02.2021 року приватним нотаріусом Віньковецького районного нотаріального округу заведено спадкову справу № 21-2021 після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , за заявою [PERSON] . В матеріалах спадкової справи наявна довідка Віньковецької селищної ради № 310 від 09.02.2021 року відповідно до якої [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на день смерті [PERSON] входили до складу його сім`ї. Спадкова справа містить заяву [PERSON] про відмову від спадщини після смерті [PERSON] . Таким чином, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відповідно до ст. 1261 ЦК України є спадкоємцями за законом першої черги спадкування після померлого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21.07.1978 року, свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 09.02.2021 року, свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03.11.1984 року, свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 18.05.1982 року та свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 21.03.2018 року. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відповідно до ч. 1 ст. 1269 та ч. 3 ст. 1268 ЦК України є такими, що прийняли спадщину за законом після смерті [PERSON] , а інший спадкоємець - син померлого [PERSON] від прийняття спадщини відмовився. 04.07.2022 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] уклали договір про розподіл спадкового майна, за яким [PERSON] переходить у власність: - житловий будинок з надвірними будівлями та земельна ділянка кадастровий номер 6820655100:01:007:0138 площею 0,1500 га, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; - 1/2 частка у праві власності на земельну ділянку кадастровий номер 6820655100:05:005:0352 площею 1,3669 га, яка знаходиться на території Віньковецької селищної ради Хмельницького (колишнього Віньковецького) району Хмельницької області. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.07.2022 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 304180132 за [PERSON] зареєстровано право власності на 1/2 частку земельної ділянки кадастровий номер 6820655100:05:005:0352 площею 1,3669 га, яка знаходиться на території Віньковецької селищної ради Хмельницького (колишнього Віньковецького) району Хмельницької області. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.07.2022 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 304176070 за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер 6820655100:01:007:0138 площею 0,1500 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [INFO] помер брат позивачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 31.01.2024 року. За життя [PERSON] одруженим не був та дітей не мав. Реалізувати своє право на оформлення спадкових прав на житловий будинок через органи нотаріату позивач не може у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок, необхідного для оформлення спадкового майна, що підтверджується листом приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу Кухарської Л.А. № 88/01-16 від 04.07.2022 року. Відповідно до ч. 3 ст. 3 закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 року (надалі Закон№ 1952-IV)\~речові права\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяження,\~що виникли\~до 1\~січня 2013\~року,\~визнаються дійсними\~за наявності\~однієї з\~таких умов: 1)\~реєстрація таких\~прав була\~проведена відповідно\~до законодавства,\~що діяло\~на момент\~їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. У позовній заяві позивач вказує, що спірний житловий будинок був побудований у період з 1981 по 1983 року. Питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Але ситуація змінилась після прийняття Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (надалі Інструкції). Відповідно до п. 1 Інструкції реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР проводять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Відповідно до п. 4 Інструкції реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності . Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих. Відповідно до п. 6 Інструкції не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Відповідно до п. 7 Інструкції реєстрація проводиться на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком № 1. Розділом ІІІ\~Інструкції визначено\~порядок оформлення\~права власності\~на будинок\~або домоволодіння\~при відсутності\~правовстановлюючих документів.\~Так,\~при відсутності\~правовстановлюючих документів,\~які зазначені\~в цій\~інструкції (додаток\~N\~1),\~зацікавлена юридична\~або фізична\~особа (установа,\~підприємство,\~організація,\~громадянин,\~колгоспний двір)\~подає до\~виконкому місцевої\~Ради депутатів\~трудящих заяву\~про оформлення\~права власності\~на будинок\~або домоволодіння\~і видачу\~свідоцтва про\~це (п.\~10).\~Для вирішення\~питання про\~можливість оформлення\~права власності\~виконком місцевої\~Ради депутатів\~трудящих доручає\~бюро технічної\~інвентаризації: а)\~оглянути будинок\~(домоволодіння); б) одержати відомості у громадян, які проживають у будинку, зазначеному заявником, а також у сусідніх будинках, та з`ясувати, хто являється його власником (п. 12). Бюро технічної інвентаризації на підставі зібраних матеріалів, а також матеріалів, поданих заявником, складає мотивований висновок про те, чи належить будівля заявнику, і подає його виконкому місцевої Ради депутатів трудящих, який виносить відповідне рішення . Після винесення виконкомом рішення про оформлення права власності на будинок або домоволодіння, органи комунального господарства, а де їх немає - виконком місцевої Ради депутатів трудящих видає власникові свідоцтво про право особистої власності на будинок за встановленою формою (додаток N 2 та 2-а) (п. 13 Інструкції). Судом встановлено, що спірний житловий будинок був збудований батьком позивачки саме у селищі міського типу Віньківці Хмельницької області, що підтверджується оцінювальним актом житлового будинку в [ADDRESS] (а.с. 30-31), технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами (а.с. 23-28) та довідкою КП «БТІ» Віньковецької селищної ради від 08.07.2021 року № 1-1337 (а.с. 6). В адміністративно територіальному устрої Віньковецького району Хмельницької області не існувало такого населеного пункту як село Майдан Віньковецький. Тому суд не бере до уваги, як необґрунтоване, твердження представника позивача про те, що спірний будинок побудований у селі Майдан Віньковецький і не підлягає вводу в експлуатацію та реєстрації відповідно до п. 6 Інструкції. Крім того, позивач та його представник при обґрунтуванні законності будівництва, яке здійснював [PERSON] та виділення під будівництво земельної ділянки, посилаються на рішення виконавчого комітету Віньковецької селищної ради № 5 від 26.03.1981 року про надання дозволу на забудову земельної ділянки та рішення виконавчого комітету № 24 від 24.02.1981 року про затвердження плану забудови земельної ділянки, але не надали вказані докази, а тому суд вважає, що ці обставини не доведені позивачем та його представником. Тому побудований [PERSON] житловий будинок у селищі міського типу відповідно до пунктів 1, 4, 7, 10, 12, 13 Інструкції повинен був прийнятий в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих, а також повинен був оформити право власності на нього та зареєстровати вказаний житловий будинок у бюро технічної інвентаризації виконкому місцевої Рад депутатів трудящих. Згідно довідки КП «БТІ» Віньковецької селищної ради від 08.07.2021 року станом на 27.06.1985 року проводилась первинна технічна інвентаризація домоволодіння в [ADDRESS] . Правовстановлюючі документи на домоволодіння станом на 01.01.2013 року на ім`я [PERSON] не видавались. Позивачем до суду не надано правовстановлюючого документу, передбаченого Додатком № 1 до Інструкції, а також доказів реєстрації вказаного житлового будинку в бюро технічної інвентаризації виконкому місцевої Ради депутатів трудящих, тому відсутні докази того, що спадкодавець [PERSON] набув право власності на житловий будинок та зареєстрував його відповідно до законодавства, що існувало на час його побудови у 1981-1983 роках. Суд не бере до уваги як необґрунтовані твердження представника позивача про те, що будинок належав [PERSON] на підставі свідоцтва № 56 (без дати) про забудову в сільських населених пунктах Української РСР (надалі Свідоцтво № 56), а саме свідоцтво не бере до уваги як недопустимий доказ (ч. 2 ст. 78 ЦПК України) виходячи з наступного. На час побудови житлового будинку відповідно до п. 7 Інструкції документами, що встановлюють право власності (правовстановлюючими документами), визнавалися документи, передбачені додатком № 1 до вказаної Інструкції, до яких не відноситься Свідоцтво № 56. Крім того, вказане свідоцтво не містить дати, інформації про об`єкт, будівництво якого закінчене, і відомості про акт його прийняття, яке здійснюється за участю представників виконкому Ради депутатів трудящих та колгоспу, хоча ці вимоги є обов`язковими згідно змісту самого свідоцтва. Крім того, свідоцтво містить інформацію про забудову в сільському населеному пункті - селі Мд-Віньковецький, хоча такого населеного пункту на території Віньковецького району не існувало, а забудова здійснювалася саме у селищі міського типу Віньківці Хмельницької області. Суд не бере до уваги як необґрунтовані посилання представника позивача [PERSON] на п. 20 Інструкції, оскільки ці норми по перше стосувалися випадків включення сільського населеного пункту в міську (селищну) смугу населених пунктів або у випадку їх перетворення в міста або селища міського типу. В даному випадку житловий будинок був побудований саме в селищі міського типу Віньківці. По друге дана норма передбачала на підставі рішення виконкому місцевої Ради депутатів трудящих видачу власнику свідоцтва про право власності на будинок (домоволодіння) та наступне оформлення права власності в порядку, передбаченому в п. 13 Інструкції. Також суд не бере до уваги як недопустимий доказ виписку з погосподарської книги за 1980-1982 роки за адресою [ADDRESS] , оскільки обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Виписки з погосподарських книг є виключно елементом обліку Віньковецької селищної ради і не є документом, який підтверджує право власності на побудований у 1981-1983 роках у селищі міського типу житловий будинок, оскільки такими доказами у відповідності до вимог п.7 Інструкції можуть бути лише правовстановлюючі документи визначені у Додатку № 1 до Інструкції. Також визнання відповідачем позову за відсутністю підстав для визнання права власності в порядку спадкування не є безумовною підставою задоволення позову і на підготовчому судовому засіданні суд відмовив у прийнятті визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання суперечить закону. З урахуванням вищевикладеного, на основі повно та всебічно досліджених доказів, надавши оцінку доводам сторін, враховуючи, що позивачем та його представником не надано доказів належності спадкодавцю [PERSON] права власності на спірний житловий будинок та його реєстрації відповідно до законодавства, що діяло на момент побудови, а отже і входження житлового будинку до складу спадщини після його смерті, то суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі відмови в задоволені позову судовий збір по справі покладається на позивача. На підставі ст. 3 закону України від «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 року, п. 1, 4, 7, 10, 12, 13 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року,

Outcome: dismissed