Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

Позивач звернувся до Чернівецького районного суду міста Чернівців із позовом до [PERSON] третя особа Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про розірвання шлюбу. Посилався на те, що з відповідачкою перебуває у шлюбі, який між ними зареєстровано 31.07.2010 року у якому у них народилися діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вказував, що подружнє життя у них не склалося. Сім`я розпалася через втрату взаєморозуміння та неможливість дійти згоди у побутових питаннях. Шлюб існує формально, сімейне життя фактично припинено. Також зазначив, що спору стосовно місця проживання дітей у них немає. Вони дійшли згоди, що діти залишаються проживати разом із батьком та перебуватимуть на його самостійному утриманні та вихованні. Крім того зазначав, що потребує встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей, оскільки це надасть йому можливість пересуватися з дітьми без документальної згоди матері, зняття дітей з реєстрації з місця проживання та реєстрації за новим місцем проживання, можливості забезпечити дітей відпочинком та оздоровленням, оформлення та отримання належних соціальних виплат. На підставі викладеного просив розірвати шлюб між ними та встановити факт, що він самостійно виховує та утримує неповнолітніх дітей. У судове засідання позивач не з`явився. Від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з`явилася. Від неї надійшла заява у якій просила розглянути справу без її участі. Позов визнала в повному обсязі та не заперечувала, щодо позовних вимог. Представник третьої особи не прибув. Враховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 31.07.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Обухівського районного управління юстиції Київської області, актовий запис №199. У шлюбі у сторін народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , відповідно до копій свідоцтв про народження. Як було встановлено в ході розгляду справи, спільне життя сторін на склалось через різні погляди на сімейне життя та інтереси та постійні конфлікти внаслідок цього. Фактичні шлюбні відносини та ведення спільного господарства між ними припинено. Таким чином, суд вважає, що збереження їх сім`ї неможливе, оскільки сім`я сторін розпалася остаточно, на даний час їх шлюб носить формальний характер. Шлюбні відносини між ними фактично припинені. Враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що сім`я у сторін остаточно розпалась і зберегти її уже неможливо. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, спільне небажання сторін зберігати сім`ю, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати. Щодо вирішення питання про встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей батьком суд зазначає наступне. Між сторонами укладено нотаріально посвідчений, приватним нотаріусом Прилуцького районного нотаріального округу Чернігівської області Зеленським С.М. договір згідно якого батьки досягли згоди щодо місця проживання їх дітей, а саме разом із батьком, який буде їх самостійно утримувати та виховувати. Відповідно до ч. 2\~ ст. 315 ЦПК України\~у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Письмовими поясненнями [PERSON] та [PERSON] підтверджується, що діти проживають з батьком, який самостійно їх виховує та утримує. Зазначене свідчить, що дійсно неповнолітні діти проживають разом із батьком та перебувають на його утриманні та вихованні. Також суд приймає до уваги, що відповідачкою визнано позовні вимоги у повному обсязі, що свідчить про відсутність спору між батьками щодо місця проживання дітей. Встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей необхідне позивачу для забезпечення можливості пересуватися з дітьми без згоди матері, зняття дітей з реєстрації з місця проживання та реєстрації за новим місцем проживання, можливості забезпечити дітей відпочинком та оздоровленням, оформлення та отримання належних соціальних виплат. Виходячи з того, що із змісту заяв по суті наданих як позивачем так і відповідачкою жодного сумніву щодо відсутності спору з приводу того з ким із батьків будуть проживати діти, у суду не виникає, обидві сторони справи згідні з тим, що [PERSON] та [PERSON] після розірвання шлюбу залишаються й надалі проживати разом із батьком та перебуватимуть на його утриманні та вихованні, а також необхідність позивача у встановленні даного факту, суд вважає, що дане питання можливо вирішити одночасно із вимогою про розірвання шлюбу.

Outcome: approved