Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-16 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся в суд з позовом, у якому просив стягнути з відповідача на користь кожного із позивачів [PERSON] та [PERSON] страхове відшкодування (моральну шкоду) у розмірі 24000 грн., пеню у розмірі 3760 грн. 44 коп., три проценти річних у розмірі 372 грн. 82 коп., інфляційні втрати у розмірі 1551 грн. 58 коп. Мотивував позовні вимоги тим, що 25.09.2024 року на вул. Дяченко, в м. Пустомити, Львівської обл., відбулась дорожньо-транспортна пригода, під час якої автомобіль марки «Пежо» моделі «Партнер» номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] допустив наїзд на пішохода [PERSON] , внаслідок якої останній від отриманих травм помер у лікарні. 26.09.2024 року відомості про ДТП внесено в ЄРДР за № 12024140000001033 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. 28.11.2024 року на адресу ТзДВ «СК «Гардіан» скеровано заяву про виплату страхового відшкодування у загальному розмірі 117019 грн. 77 коп. з проханням виплатити для сина загиблого [PERSON] моральну шкоду у розмірі 48000 грн., витрати на поховання у розмір 11470 грн. та витрати на лікування у розмірі 9549 грн. 77 коп., а для дружини загиблого [PERSON] моральну шкоду у розмірі 48000 грн. 28.11.2024 року постановою старшого слідчого ВРЗСТ СУ ГУ НП у Львівській області Жмінка Р.М. кримінальне провадження № 12024140000001033 закрито у зв`язку із відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. 10.01.2025 року відповідачем прийнято рішення про виплату моральної шкоди у розмірі 24000 грн. на кожного із позивачів, мотивуючи тим, що дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок вини потерпілого, а тому підлягатиме зменшенню на 50 % у відповідності до вимог ст. 1193 ЦК України. Вважає, що страховиком невірно розраховано розмір виплати страхового відшкодування, оскільки розмір моральної шкоди відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», норми якого є спеціальними для даних правовідносин, становить 12 мінімальних заробітних плат. З огляду на викладене вище, просив позовні вимоги задовольнити, а судові витрати, які складаються з 20000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, стягнути з відповідача на користь позивачів, а саме по 10000 грн. Ухвалою від 23.07.2025 року відкрито провадження у справі, а розгляд такої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. 27.08.2025 року представником відповідача Поліщук О.Г. подано відзив на позовну заяву, згідно мотивів якого просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вказала, що травмування пішохода [PERSON] , внаслідок якого наступила смерть, відбулось з його власної вини. Частиною 2 ст. 1193 ЦК України передбачено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. З огляду на те, що [PERSON] на момент ДТП перебував у стані алкогольного сп`яніння, а також те, що його дії були причиною дорожньо-транспортної пригоди, у відповідача відсутній обов`язок відшкодувати позивачам моральну шкоду в повному обсязі. Окрім наведеного, стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат не підлягатиме застосуванню в даному випадку, оскільки на теперішній час у ТзДВ «СК «Гардіан» відсутній обов`язок з відшкодування позивачам повної моральної шкоди, а таке виникне з моменту ухвалення можливого рішення суду про задоволення їх позовних вимог. Додатково повідомила, що розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн. є необґрунтованим та завищеним, а тому такий підлягає зменшенню в порядку ст. 137 ЦПК України до розміру 3000 грн. 02.09.2025 року представником позивачів [PERSON] подано відповідь на відзив, згідно мотивів якого вказав, що застосування ст. 1193 ЦК України у даному випадку є неможливим, оскільки дані правовідносини регулюютьсяЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», норми якого є спеціальними. Покликання представника відповідача на положення ч. 6 ст. 232 ГК України щодо строку нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов`язання є недоцільним, оскільки вказана норма не регулює дані правовідносини та не підлягає застосуванню у даному випадку. Крім цього, витрати на професійну правничу допомогу визначено у фіксованому розмірі. 02.09.2025 року представником позивачів [PERSON] подано заяву, згідно мотивів якої повідомив, що детальний опис наданих адвокатом послуг та підтверджуючі документи з цього приводу будуть надані у встановлений законом строк після ухвалення рішення у справі. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З матеріалів справи вбачається, що 25.09.2024 року о 20 год. 10 хв. неподалік будинку № 2, розташованого по вул. Дяченко, в м. Пустомити, Львівської обл., відбулась дорожньо-транспортна пригода, під час якої автомобіль марки «Пежо» моделі «Партнер» номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] допустив наїзд на пішохода [PERSON] , який від отриманих травм помер у лікарні. Як вбачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 23.10.2024 року Пустомитівською міською радою Львівського району Львівської області, [PERSON] помер [INFO] . Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 11.07.2024 року Залізничним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 04.12.1974 року, підтверджується те, що [PERSON] є сином, а [PERSON] дружиною померлого [PERSON] . Постановою старшого слідчого ВРЗСТ СУ ГУ НП у Львівській області Жмінка Р.М. від 28.11.2024 року закрито кримінальне провадження № 12024140000001033 у зв`язку із відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Із витягу з сайту перевірки чинності страхових полісів вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «Пежо» моделі «Партнер» номерний знак [NUMBER] забезпечена полісом № 218214295 у ТзДВ «СК «Гардіан». 28.11.2024 року представником позивачів [PERSON] скеровано на адресу ТзДВ «СК «Гардіан» заяву про виплату [PERSON] та [PERSON] страхового відшкодування (моральної шкоди) і понесених витрат. 10.01.2025 року ТзДВ «СК «Гардіан» прийнято рішення про виплату позивачам [PERSON] та [PERSON] страхового відшкодування (моральної шкоди) у розмірі 24000 грн. кожному, що складає 50 % від запитуваних, оскільки у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди винен померлий. З долучених до матеріалів цивільної справи квитанцій вбачається, що страхове відшкодування сплачено ТзДВ «СК «Гардіан» на користь позивачів 10.01.2025 року. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. За п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з п. 9.4 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Відповідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Дорожньо-транспортна пригода відповідно до визначення наведеного у законі це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки. Згідно п. 1.7 ст. 1 Закону, забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. За п. 1.4 ст. 1 Закону, особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1 ст.1167 ЦК України). Між тим, відповідно до п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (ч.2 ст. 1168 ЦК України). Відповідно до роз`яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у п. 8 постанови від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішені спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Верховний Суд України 03.12.2014 року, при розгляді цивільної справи №6-183цс14 зробив правовий висновок, відповідно до якого законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Згідно з пунктом 27.1 ст. 27 Закону страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених пп. «г» і «ґ» п. 41.1 та пп. «в» п. 41.2 ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Зі змісту п. 32.1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки, так і ті, що завдали шкоди внаслідок необережності. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія. Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди; подія, яка не повинна бути причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки. Шкідливі властивості самого джерела підвищеної небезпеки непереборною силою не є. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди. З огляду на викладене, суд вважає підтвердженим, що в результаті ДТП, яке відбулось за участі застрахованого ТзДВ «СК «Гардіан» транспортного засобу марки «Пежо» моделі «Партнер» номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , загинув пішохід [PERSON] , а тому зазначена пригода є страховим випадком і заподіяна позивачам, як сину та дружині загиблого, отже моральна шкода підлягає відшкодуванню у вказаному ними розмірі. Покликання представника відповідача на положення ст. 1193 ЦК України є помилковими, оскільки страховик є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», положеннями якого не передбачено права страховика зменшити суму страхового відшкодування, визначену у п. 27.3 такого. Приписами частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Розмір відшкодування моральної шкоди, спричиненої позивачу смертю матері в результаті ДТП, суд визначає виходячи із Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», яким з 01.01.2024 р. встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 7100 грн., а з 01.04.2024 - 8000 грн. Враховуючи те, що позивачі входять до числа осіб, яким належить компенсація від відповідача моральної шкоди, вони мають право на отримання відшкодування моральної шкоди у розмірі 12 мінімальних розмірів заробітної плати, встановленої законодавством на день настання страхового випадку, що становить (8000*12 = 96000 грн), а саме по 48000 грн. на кожного. У зв`язку з виплатою відповідачем страхового відшкодування на користь позивачів у розмірі 24000 грн. кожному, позовні вимоги слід задовольнити та стягнути з відповідача страхове відшкодування (моральну шкоду) у розмірі 24000 грн. на користь кожного з позивачів. Згідно зі ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня (п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України). У ст. 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18)). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 року у справі №127/15672/16-ц (провадження №14-254цс19) вказано, що: «…Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18). Правовідносини щодо виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них також поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Представник позивачів, з урахуванням обов`язку страховика щодо сплати пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, передбаченої п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, провів правильний розрахунок за період з 10.01.2025 року по 17.07.2025 року, згідно з яким пеня у зв`язку із простроченням сплати страхового відшкодування в розмірі 24000 грн. становить 3760 грн. 44 коп., три проценти річних становлять 372 грн. 82 коп., інфляційні втрати складають 1551 грн. 58 коп. В той же час, відповідачем вказаний розрахунок спростовано не було, власного розрахунку не надано, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про підставність заявлених вимог та необхідності стягнення штрафних санкцій з ТзДВ «СК «Гардіан» на користь позивачів. За ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved