Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

07 січня 2025\~року адвокат Демінов О.І., який діє в інтересах позивача ТОВ «ПОБУТ, звернувся до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Побутова техніка» про виділ в самостійний об`єкт нерухомого майна та припинення права спільної часткової власності. Згідно до позовних вимог просить: -Виділити в натурі, в окремий об`єкт нерухомого майна, Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОБУТ», код ЄДРПОУ 20256894, із спільної часткової власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , яке належить ТОВ «ПОБУТ», код ЄДРПОУ 20256894, на праві приватної спільної часткової власності, загальною площею 41,9 кв.м. та складається з: приміщення на першому поверсі, а саме: приміщення 2-4 (площею 39,9 кв.м.) - майстерня, приміщення 2-5 (площею 2,0 кв.м.) - вбиральня. -Припинити право спільної часткової власності Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОБУТ», код ЄДРПОУ 20256894, на об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , визнав за ТОВ «ПОБУТ», код ЄДРПОУ 20256894, право власності, на самостійний об`єкт нерухомого майна, з подальшим наданням окремої поштової адреси, а саме на нежитлову будівлю, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 41,9 кв.м. та складається з: приміщення на першому поверсі, а саме: приміщення 2-4 (площею 39,9 кв.м.) - майстерня, приміщення 2-5 (площею 2,0 кв.м.) - вбиральня. -Залишити в спільній частковій власності Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОБУТ», код ЄДРПОУ 20256894, частину приміщень нежитлової будівлі за адресою [ADDRESS] , площею 26,1 кв.м, а саме: 1/6 частина прим. V (площею 0,4 кв.м.) \- коридор, 1/6 частина приміщення VI (площею 9,1 кв.м.) - вестибюль, 1/3 частина приміщення ІХ (площею 6,1 кв.м.) - коридор, 1/3 частина приміщення VII (площею 4,8 кв.м.)- коридор, 1 /3 частина приміщення VIII (площею 5,7 кв.м.) - сходи. В обґрунтування позову зазначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ПОБУТ» є власником 6/125 частин об`єкта нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується наступними документами: копією Договору № 301 купівлі-продажу державного майна на аукціоні, реєстр № 4950 від 26 червня 1996 року, зареєстрованого в Дніпродзержинському БТІ 27.03.1997 року, укладеного між Представництвом Фонду державного майна України та Товариством покупців членів трудового колективу державного комунального підприємства побутового обслуговування «Тандем». На підставі цього договору було видане свідоцтво про власність від 30 липня 1996 року на цілісний майновий комплекс ДКППО « [INFO] », в т.ч. приміщення загальною площею 161,4 кв.м. (яке складається з: підвального приміщення площею 55,5\~кв.м., приміщення на 1 поверсі площею 83,9 кв.м.; складського приміщення на 1 поверсі площею 22,0 кв.м.) яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В подальшому ДКППО «Тандем» було перереєстроване в Товариство з обмеженою відповідальністю «ПОБУТ» на підставі розпорядження від 29 листопада 1996 року. В 2006 році було зроблено дублікат вищевказаного договору. 05 березня 2001 року ТОВ «ПОБУТ» відчужив 1/25 частину нежитлової будівлі [ADDRESS] . 09 жовтня 2006 року ТОВ «ПОБУТ» відчужив 3/125 частини частину нежитлової будівлі [ADDRESS] (копія договору додається). Таким чином, у власності ТОВ «ПОБУТ» залишилось 6/125 частини нежитлової будівлі [ADDRESS] . Іншими співвласниками вказаної будівлі є: -3/50 частини [PERSON] ; -13/1450 частини [PERSON] ; -11/200 частини [PERSON] ; -65/580 частини [PERSON] ; -1/25 частини [PERSON] та [PERSON] ; -5/25 частини Товариство з обмеженою відповідальністю «Побутова техніка», код ЄДРПОУ 21934876, що підтверджується технічним паспортом на будівлю за адресою [ADDRESS] та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Частина майна за вказаною адресою, що належала співвласнику [PERSON] на підставі рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська №2-1031/02р. від 25.01.2007 року виведено в окремий об`єкт нерухомого майна. Частина майна за вказаною адресою, що належала співвласнику ТОВ РЕМПОБУТТЕХНІКА-ДНІПРО» на підставі рішення Заводського районного суду м.\~Дніпродзержинська № 208/8314/23 від 10 жовтня 2024 року виведено в окремий об`єкт нерухомого майна. На даний час, співвласники вказаного об`єкту не здійснюють утримання та ремонт будівлі, що призвело до її занедбаного стану. Позивач має намір відремонтувати вказаний об`єкт, підключити електропостачання, оформити право оренди на земельну ділянку та за можливості здати в оренду свою частину, однак вчинити вищезазначені її він не може, адже нормами чинного законодавства передбачено отримання згоди на вчинення будь-яких дій від співвласників об`єкту нерухомого майно, які в свою чергу або не мають наміру займатися цим або взагалі з ними відсутній будь-який зв`язок. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.01.2025 року, цивільну справу №208/193/25 передано до провадження судді Гречаній В.Г. Ухвалою суду від 10.01.2025 року позовну заяву залишено без руху. 04.02.2025 року на виконання ухвали суду від 10.01.2025 року адвокат Демінов О.І. подав заяву про усунення недоліків. Ухвалою суду від 06.02.2025 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 24.06.2025 року закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи по суті. Представник позивача ТОВ «ПОБУТ» - адвокат Демінов О.І. подав до суду заяву, у якй просить розгляд справи проводити за відсутності сторони позивача, просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву, у якій зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, підтверджує обставини, викладені у позовній заяві, просить розгляд справи проводити за його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву, у якій зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, підтверджує обставини, викладені у позовній заяві, просить розгляд справи проводити за його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву, у якій зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, підтверджує обставини, викладені у позовній заяві, просить розгляд справи проводити за його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , ТОВ «Побутова техніка» в судове засідання не з`явились, про місце, день та час розгляду справи неодноразово повідомлялись шляхом направлення судових повісток засобами поштового зв`язку «Укрпошта», що в розумінні п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, є належним повідомленням про розгляд справи, причини своєї неявки суду не повідомили. Правом на подання відзиву на позовну заяву не скористались. Заяв та клопотань про проведення розгляду справи за їх відсутності не подавали. Відповідно до\~ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до положень ч. 4 ст. 174, ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Положеннями\~ст.174 ЦПК України\~закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи. Згідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ «ПОБУТ», код ЄДРПОУ 20256894, зареєстровано за адресою: Дніпропетровська область, місто Кам`янське, проспект Тараса Шевченка, будинок 51, керівник Махонін Олександр Володимирович з 23.03.2021 року. Махоніна Олександра Володимировича призначено на посаду директора ТОВ «ПОБУТ» рішенням № 1 учасника товариства з обмеженою відповідальністю «Побут» від 23.03.2021 року. Відповідно до свідоцтва про власність від 30.07.1996 року, реєстраційни номер 301, видане в.о. начальника представництва фонду державного майна України в м.Дніпродзержинську Дніпропетровської област, яке надає право власності на цілісний майновий комплекс Державного комунального підприємства побутового обслуговування «Тандем», в т.ч. приміщення загальною площею 161,4 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб`єкта підприємницької діяльності юридичної особи щодо ТОВ «Побут» видане Дніпродзержинським міськвиконкомом розпорядження №742-р від 29.11.96 р. про що зроблено запис в журналі обліку реєстрації за номером 243, дата видачі 29.11.1996 р., дата внесення до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій 02.12.1996 р. Відповідно до п. 3 розпорядження від 29.11.1996 р. №742 р. виконавчого комітету Дніпродзержинської міської Ради народних депутатів Дніпропетровської області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Побут» вважається правонаступником державного комунального підприємства побутового обслуговування «Тандем». Відповідно до реєстраційного посвідчення від 27.03.1997 року, реєстровий номер 148, Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації посвідчує, що нежитлова будівля розташована у [ADDRESS] на 1/10 частину зареєстрвона за товариством з обмеженою відповіадьністю «Побут» на праві колективної форми власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Огнєвою Н.О., приватним нотаріусом Дніпродзержинського нотарільного округу від 26.06.1996 р. 26.06.1996 року між представництвом Фонду державного майна України в місті Дніпродзержинську Дніпропетровської області в особі заступника начальника представництва Островерх Світлани Миколаївни та Товариством покупців членів трудового колектива державного комунального підприємства побутового обслуговування «Тандем» в особі голови товариства Литвяка Ігоря Анатолійовича було укладено Договір №301 купівлі-продажу державного майна на аукціоні, а саме: державне майно цілісного майнового комплексу державного комунального підприємства побутового обслуговування «Тандем» у повну власність, посвідчений приватним нотаріусом Дніпродержинського міського нотаріального округу Огнєвою Н.О. Відповідно до Договору купівлі-продажу частини нежитлової будівлі від 05.03.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Бузоверя С.А., зареєстровано в реєстрі за №538, ТОВ «Побут» в особі директора Решетняк В.П. та [PERSON] уклали договір, відповідно до якого остання купила 1/25 частину нежитлової будівлі [ADDRESS] . Відповідно до Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 09.10.2006 року, який посвідчений нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кир`як С.А., зареєстровано в реєстрі за № 4274, ТОВ «Побут» в особі директора Решетняк В.П. та [PERSON] уклали договір, відповідно до якого останній купив 3/250 частини нежитлового приміщення, що знаходиться по [ADDRESS] . Відповідно до Договору на парво тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 08.10.1998 року, Дніпродзержинська міська рада та ТОВ «Побут» уклали договір про тимчасове користування земельною ділянкою площею 0,0016 га на умовах оренди в тимчасове довгострокове користування для здійснення благоустрою. Відповідно до інформації з Державного реєстру речови прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , довідка №345238120 від 04.09.2023 року, з якої встановлено, що: -65/580 частка належить [PERSON] , -192/725 частка належить [PERSON] , -3/250 частка належить [PERSON] , -6/125 частка належить ТОВ «Побут», -11/200 частка належить [PERSON] , -3/50 частка належить [PERSON] , -13/1450 частка належить [PERSON] . Заочним рішенням Заводського районного суду міста Дніпродзержинська від 25.01.2007 року, [PERSON] виділено магазин непродовольчих товарів за адресою: [ADDRESS] площею 45,8 кв.м. та визнано за ним праов власності для подальшого користування на власний розсуд. Рішенням Заводського районного суду міста Дніпродзержинська від 10.10.2024 року виділено в натурі, в окремий об`єкт нерухомого майна, ТОВ «РЕМПОБУТТЕХНІКА-ДНІПРО» із спільної часткової власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , 3/10 (три десятих) частки нежитлової будівлі, припинено право спільної часткової власності ТОВ «РЕМПОБУТТЕХНІКА-ДНІПРО» та залишено в спільній частковій власності ТОВ «РЕМПОБУТТЕХНІКА-ДНІПРО» частину приміщень нежитлової будівлі. Відповідно до висновку судового експерта Харченко В.В. за результатами проведення будівельно-технічної експертизи №1202/11-24 від 20.11.2024 року, надано варіант виділу в натурі 6/125 частки з нежитлової будівлі [ADDRESS] . Відповідно до висновку про оціночну вартість об`єкту нерухомості від 07.12.2024 року, наданого ПП Виробничо-комерційна агрофірма «Солнцево», ринкова вартість 6/125 частин нежитлової будівлі, розташованої за адресою: [ADDRESS] , станом на 07.12.2024 року склала 99922,00 грн. Частиною 1\~статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі\~ст.41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 321 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений\~статтею 41 Конституції України. Ця засада означає, що право власності є недоторканним, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у\~статті 317 ЦК України. Відповідно до частин першої, другої\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з частиною першою\~статті 356 ЦК України\~власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами першою-третьою\~статті 358 ЦК України\~передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно з частинами першою та другою\~статті 367 ЦК України\~майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно до\~статті 364 ЦК України\~співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга\~статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. За змістом наведених норм виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно, за загальним правилом, розміру його частки у праві спільної власності та припинення права спільної часткової власності на відповідне майно. Шляхом виділу частки у майні припиняється спільна часткова власність, і особа стає власником виокремленого майна. Юридичне значення виділу частки полягає у тому, що учасник отримує в натурі майно, яке відповідає його частці, як самостійний об`єкт. Отже, виділ частки передбачає виокремлення частини об`єкта у самостійний об`єкт. Частка, яка виділяється, повинна бути саме окремим об`єктом нерухомого майна, як і частка, яка залишається в іншого власника (власників), у розумінні\~статті 181 ЦК України. Внаслідок виділу частки з нерухомого майна утворюється два самостійних об`єкта майна. У постанові Верховного Суду України 16 листопада 2016 року у справі № 6-1443цс16 зроблено висновок, що «виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України, можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно». Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у своїй постанові від 03 квітня 2013 року по справі № 6-12цс13, аналізуючи зміст норм статей 183, 358, 364 Цивільного кодексу України зробила висновок, що виділ часток (поділ) майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину майна із самостійним виходом або у разі, коли є технічна можливість переобладнання такого майна в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. У\~статті 365 ЦК України\~передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Аналіз положень\~статті 365 ЦК України\~дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. При вирішенні позову, пред`явленого на підставі\~статті 365 ЦК України, визначальним для прийняття судом рішення є встановлення обставини про те, що припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників не завдасть шкоди особі, право власності на частку якої припиняється, а визначення істотності шкоди, яка може бути завдана співвласнику, право якого припиняється, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном. Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року в справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18), у постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року в справі № 344/120/16-ц (провадження № 61-22129св19) та у постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-81цс11, від 02 липня 2014 року в справі № 6-68цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-1943цс16. Згідно\~статті 367 ЦК України\~майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 лютого 2022 року у справі № 495/6053/19 (провадження № 61-1694св21) вказано, що «кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.Статтею 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен зі співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Отже, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 (провадження N 61-22087св19) зроблено висновок, що "відповідно до\~статті 367ЦК України\~майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття "поділ" та "виділ" не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. Розглядаючи справу, суди першої та апеляційної інстанцій на наведене уваги не звернули, не врахували, що спірне майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, у зв`язку з чим виділ частки в цьому майні лише для позивача є неможливим, а можливий поділ цього майна в натурі між сторонами, у разі якого право спільної часткової власності на нього припиняється". У даному правовому статусі нерухомого майна ТОВ «ПОБУТ», як власник своєї частки, не має можливості здійснити ремонт та підключити електропостачання, без згоди інших співвласників. Такі обмеження не дають ТОВ «ПОБУТ», як власнику в повній мірі реалізувати своє право приватної власності в сукупності всіх його складових: право володіння, користування і розпорядження майном. Саме це для ТОВ «ПОБУТ» є підставою для виділення власної частини нерухомого майна в окрему інвентарну одиницю в судовому порядку. Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач надає суду докази, які підтверджують право приватної власності ТОВ «ПОБУТ» на 6/125 частини об`єкта нерухомого майна, а також висновок судового експерта про наявність технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про навність підстав для задоволення позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОБУТ» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Побутова техніка» про виділ в самостійний об`єкт нерухомого майна та припинення права спільної часткової власності. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи, що позивач з вимогою про повернення оплаченого судового збору не звертався, судовий збір залишається за позивачем. Враховуючи викладене та

Outcome: approved