Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-10 00:00:00

20 червня 2025 року [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт, що [PERSON] , який помер [INFO] , доводився їй батьком та внести відповідні зміни до актового запису про її народження. Обґрунтувала заявник заяву тим, що її мати - [PERSON] та [PERSON] з 1996 року проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки до 2001 року. Під час спільного проживання в [PERSON] та [PERSON] народилася дочка - [PERSON] . [PERSON] визнавав себе батьком заявника. Оскільки батьки заявника не перебували в зареєстрованому шлюбі, відомості про батька заявника були зазначені зі слів матері. У 2001 році [PERSON] та [PERSON] припинили спільне проживання, однак останній продовжував піклуватися про заявника. [INFO] [PERSON] помер, у зв`язку з чим відкрилася спадщина на належне йому майно, яку прийняла [PERSON] (мати померлого). На даний час заявник також бажає прийняти спадщину після померлого [PERSON] , а тому звернулася до суду із вказаною заявою. У судове засідання представник заявника подав клопотання про розгляд заяви за його відсутності та відсутності заявника, зазначивши, що заяву підтримує. Заінтересована особа - [PERSON] у судове засідання подала клопотання про розгляд заяви за її відсутності, вказавши, що підтверджує викладені в заяві обставини та не заперечує проти її задоволення. Представник заінтересованої особи - Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання не з`явився, з використанням засобів електронного зв`язку подав клопотання про розгляд заяви за його відсутності. На підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. [PERSON] народилася [INFO] . У свідоцтві про народження серії [NUMBER] її матір`ю записана [PERSON] , а батьком - [PERSON] (а.с. 9). Відомості про батька [PERSON] записані за вказівкою матері згідно із частиною першою статті 135 Сімейного кодексу України, про що свідчить копія Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а.с. 13). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 11), у зв`язку з чим відкрилася спадщина на належне йому майно. Відповідно до довідки № 1827 від 06 березня 2018 року про склад зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради, станом на 14 березня 2018 року за адресою: [ADDRESS] , були зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] (з 27 липня 1995 року до 04 грудня 2017 року; помер [INFO] ). З копії спадкової справи щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , наданої Другою чернігівською державною нотаріальною конторою, слідує, що із заявою про прийняття спадщини померлого [INFO] [PERSON] звернулася мати померлого - [PERSON] . 24 травня 2018 року державним нотаріусом Другої чернігівської державної нотаріальної контори Панченко О.І. видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з 1/2 частки у праві власності на вкартиру [ADDRESS] . 18 червня 2020 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Прокоф`євою О.М., зареєстрований в реєстрі за № 1217, за яким все своє майно заповіла [PERSON] (а.с. 16). Частиною першою статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно із пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Нормами частини другої статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з частиною першою статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У постанові № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам, зокрема, роз`яснено, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми Сімейного кодексу України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених Сімейним кодексом України. Оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у статті 128 Сімейного кодексу України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у статті 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм Сімейного кодексу України, зокрема частини другої статті 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Враховуючи викладене та те, що [PERSON] народилася [INFO] , а тому суд застосовує норми Кодексу про шлюб та сім`ю України. Так, статтею 53 Кодексу про шлюб та сім`ю України було визначено, що походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір`ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. За роз`ясненнями, що містилися в пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», яка була чинною на момент виникнення спірних відносин, згідно зі статтею 53 КпШС підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. У необхідних випадках суд для з`ясування питань, пов`язаних із походженням дитини, може з урахуванням обставин справи призначити відповідну судову експертизу. Пленум Верховного Суду України в пункті 15 постанови № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначив, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. Враховуючи викладене, оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, суд знаходить підстави для задоволення заяви.

Outcome: approved