Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-10 00:00:00

15.08.2025 до Решетилівського районного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14 серпня 2015 року між позивачкою та відповідачем був укладений шлюб, про що 14.08.2015 складено відповідний актовий запис № 91. Від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, спільних інтересів, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки. Сторони мають різні погляди на життя, а тому сумісне життя і збереження шлюбу є неможливим. Позивачка вважає, що її з відповідачем шлюб фактично припинив існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, у зв`язку з чим наполягає на його розірванні. Позивачка просить розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 14 серпня 2015 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Решетилівського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис 91. За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, 15.08.2025 справу передано на розгляд головуючому судді Романенко О.О. У порядку визначеному ч. 6 ст.187 ЦПК України судом 18.08.2025 направлено запит до органу реєстрації з метою з`ясування зареєстрованого місця проживання відповідача та вирішення питання щодо належної підсудності даного спору суду, відповідь на який отримано 21.08.2025. Ухвалою суду від 25.08.2025 відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено проведення першого судового засідання на 08:30 год 11.09.2025. У судове засідання 11.09.2025 сторони не з`явились, про дату час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Позивачка у судове засідання не з`явилася, 11.09.2025 подала до суду клопотання, в якому просить проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги задовольнити та розірвати шлюб. Після розірвання шлюбу просить залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] », судові витрати залишити за нею та не стягувати з відповідача (а.с.26). Відповідач у судове засідання не з`явився, 11.09.2025 подав до суду заяву, у якій просить розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі, про наслідки визнання позову повідомлений (а.с.24). Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України справу розглянуто за відсутності сторін, які надіслали на адресу суду заяви з проханням справу розглянути за їх відсутності. Судовий розгляд справи здійснювався на підставі наявних письмових доказів у матеріалах справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом судом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Повно та всебічно дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 14.08.2015 перебувають у шлюбі, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Решетилівського районного управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 91, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 14.08.2015 (а.с.3а). Сторони мають спільну малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджуються копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.02.2016 (а.с.6) та спільного малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29.10.2019 (а.с.7). Фактичні шлюбні відносини з відповідачем припинені, спільне господарство не ведеться. Спір між сторонами виник із сімейних правовідносин та його вирішення регулюється нормами сімейного законодавства. Згідно з положеннями ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частиною 2 статті 104 СК України визначено, що підставою припинення шлюбу є його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 112 СК України). Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права або інтереси інших осіб, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, тобто є передбачені ст. 112 СК України підстави для розірвання шлюбу. Таким чином, визнання позову відповідачем слід прийняти. Оскільки сторони наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, так як сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч. 3 ст. 115 СК України). Скориставшись правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу, яке встановлене ст. 113 СК України, позивачка вирішила залишити шлюбне прізвище - « [PERSON] ». Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції № 0.0.4498369199.1 від 14.08.2025 (а.с.1). Вказані кошти судового збору були зараховані до спеціального фонду державного бюджету України, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України (а.с.13). Разом із тим, позивачка у своїй заяві від 11.09.2025 просить судові витрати покласти на неї та не стягувати їх з відповідача. Враховуючи позицію позивача в частині розподілу судових витрат, судові витрати по стягненню судового збору необхідно віднести за рахунок позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved