Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-15 00:00:00

Заявники [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із заявою про встановлення факту спільного проживання, в якій покликаються на те, що їхній батько - [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , яка після реєстрації шлюбу взяла прізвище чоловіка - « [PERSON] ». До укладення цього шлюбу у [PERSON] було троє дітей від попереднього шлюбу, а саме: [PERSON] , 1957 року народження, [PERSON] , 1959 року народження та [PERSON] (після реєстрації шлюбу 01.11.1980 року, змінила прізвище на [PERSON] , 1961 року народження. Зазначають, що [PERSON] прийняла дітей чоловіка та виховувала їх як рідних, вони всі разом жили як сім`я в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Стверджують, що після смерті батька вони продовжили жити як одна сім`я, підтримуючи реальні сімейні відносини. Навіть коли всі діти стали дорослими та створили власні сім`ї, родинні стосунки з [PERSON] не припинилися: заявники часто навідували її, разом збиралися на свята, допомагали матеріально ремонтувати та утримувати житловий будинок, купували меблі. Зазначають, що на підставі рішення Арламівськоволянської сільської ради Мостиського району Львівської області від 25 жовтня 2006 року №22, [PERSON] оформила на себе право власності на вказаний вище житловий будинок. У подальшому, після того, як [PERSON] тяжко захворіла та у зв`язку зі станом здоров`я стала потребувати постійного медичного лікування та стороннього догляду, зокрема 17.04.2015р. її було влаштовано до комунального закладу Львівської обласної ради «Судовишнянський психоневрологічний інтернат», де [PERSON] перебувала по день своєї смерті. Водночас наголошують, що протягом вказаного періоду перебування їхньої мачухи в інтернаті вони (заявники) постійно її відвідували, неодноразово забирали додому у відпустку, де проводили з нею час. Крім того, постійно надавали їй матеріальну допомогу, піклувалися про неї. Коли [PERSON] померла, всі витрати пов`язані з її похованням заявники взяли на себе. Вказують, що [INFO] їхня (заявників) мачуха - [PERSON] померла, а після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить в тому числі, і право на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ще за життя [PERSON] розпорядилася своїм майном, склавши заповіт, посвідчений секретарем виконкому Арламівськоволянської сільської ради Мостиського району Львівської області за реєстровим №12, яким заповіла житловий будинок в [ADDRESS] - пасинку [PERSON] та падчерці [PERSON] , в рівних частинах. Заявник [PERSON] свою частку в спадщині прийняла та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Інший спадкоємець за заповітом - [PERSON] спадщину не прийняв, оскільки помер [INFO] . Також зазначають, що з приводу іншої 1/2 частки спадкового майна, [PERSON] зверталася до приватного нотаріуса Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Пилюх Г.Р., однак нотаріус повідомила, що оскільки інший спадкоємець громадянин російської федерації [PERSON] , який помер [INFO] , не подав заяви про прийняття спадщини чи заяви про відмову від спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом, право на спадкування у такому разі мають особи, визначенні у статтях 1261-1265 ЦК України. При цьому вказавши, що [PERSON] не подано документів, які підтверджують факт родинних відносин та/або факт проживання однією сім`єю згідно ст.1264 ЦК України. Стверджують, що вказані обставини стали підставою для звернення до суду. З огляду на наведене, просять суд встановити факт їхнього (заявників) спільного проживання однією сім`єю разом з [PERSON] , [INFO] , з 1964 року по день смерті [PERSON] - [INFO] . Рішення суду про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем у даному випадку необхідне їм для вирішення питання стосовної іншої 1/2 частки спадкового майна. Заявниця [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак скерувала до суду клопотання про розгляд даної справи без її участі з вказівкою на те, що вона підтримує вимоги, викладені в заяві, просить їх задовольнити. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд даної справи без його участі, в якій зазначив, що в повному обсязі підтримує вимоги, викладені в заяві, та просить їх задовольнити. Будучи присутнім в судовому засіданні 22.05.2025 року, заявник [PERSON] підтримав вимоги поданої заяви, покликаючись на мотиви, що в ній зазначені, окрім цього пояснив, що останні п`ять років свого життя [PERSON] дійсно проживала в комунальному закладі Львівської обласної ради «Судовишнянський психоневрологічний інтернат», однак він також піклувався про неї, при можливості на вихідних, в святкові дні забирав її до свого будинку в м.Городок, а після її смерті займався похоронами та встановив нагробний пам`ятник. На електронну адресу суду з електронної адреси « [INFO] » 17.07.2025р. надійшли пояснення, які іменуються адресатом як «судові дебати», адресовані від [PERSON] та [PERSON] , без будь-якого підпису, в тому числі без накладеного кваліфікаційного електронного підпису, що стверджується актом про відсутність кваліфікованого електронного підпису, складеним та підписаним працівниками суду. У поданому документі такі покликаються на те, що встановлення факту їх спільного проживання зі спадкодавицею [PERSON] необхідне для вирішення питання про прийняття спадщини на 1/2 частину житлового будинку після смерті [PERSON] , вказують на існування сімейних відносин між ними (заявниками) та померлою [PERSON] . З урахуванням тієї обставини, що на поданому документі не був накладений будь-який підпис, в тому числі кваліфікований електронний підпис у розумінні чинного законодавства, то наведене свідчить про відсутність можливості ідентифікувати особи, що їх подали. Представник заінтересованої особи - Мостиської міської ради Львівської області в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Разом з тим, у судовому засіданні, що відбулось 22.05.2024 року представник Кирилюк А.М. висловила заперечення проти задоволення заяви з тих підстав, що заявники проживали окремо від спадкодавці [PERSON] , зокрема останні 5 років така була зареєстрована та проживала вкомунальному закладі Львівської обласної ради «Судовишнянський психоневрологічний інтернат», у зв`язку з чим вважає, що відсутні підстави для встановлення факту спільного проживання вказаних осіб. Заінтересована особа - приватний нотаріус Яворівського нотаріального округу Львівської області Пилюх Галина Романівна в судове засідання не з`явилася, проте подала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, в якій вказала, що покладає прийняття рішення по даній справі на розсуд суду. Свідок [PERSON] , будучи допитаною безпосередньо в судовому засіданні, повідомила наступне: вона (свідок) проживає в селі Арламівська Воля, недалеко від будинку, де жила [PERSON] ; вона (свідок) є двоюрідною сестрою померлої [PERSON] ; зазначила, що останні 5 років свого життя [PERSON] проживала в комунальному закладі Львівської обласної ради «Судовишнянський психоневрологічний інтернат»; вказала, що до того як [PERSON] було влаштовано до вказаного закладу, померла проживала сама за адресою: [ADDRESS] ; діти її чоловіка - [PERSON] : [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не проживали з нею, але часто відвідували її; [PERSON] була доброю жінкою, тому вони шанували та поважали її. Свідок [PERSON] , будучи допитаною безпосередньо в судовому засіданні повідомила наступне: вона (свідок) живе неподалік від будинку [PERSON] в селі Арламівська Воля; підтвердила, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] раніше проживали разом з [PERSON] ; це була порядна сім`я, заявники доглядали за мачухою. Свідок [PERSON] , будучи допитаним безпосередньо в судовому засіданні повідомив наступне: він (свідок) є сусідом померлої [PERSON] ; вказав, що [PERSON] приїжджала до померлої [PERSON] ; заявники доглядали за останньою; коли померла захворіла її помістили до комунального закладу Львівської обласної ради «Судовишнянський психоневрологічний інтернат». Свідок [PERSON] , будучи допитаним безпосередньо в судовому засіданні повідомив наступне: він (свідок) працює в комунальному закладі Львівської обласної ради «Судовишнянський психоневрологічний інтернат» на посаді заступника директора; заявник [PERSON] є йому двоюрідним братом, а [PERSON] двоюрідною сестрою; [PERSON] знав з дитинства, як мачуху [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ; вказав, що [PERSON] до дня смерті проживав в російській федерації в місті Новий Уренгой, [PERSON] проживає в Італії; оскільки на старості літ [PERSON] почала втрачати пам`ять, її влаштували до комунального закладу Львівської обласної ради «Судовишнянський психоневрологічний інтернат»; остання прожила у вказаному закладі останніх 5 років до дня смерті; зазначив, що заявники забирали [PERSON] на свята до батьківського дому, також відвідували її в інтернаті, коли вона померла поховали її та поставили нагробний пам`ятник. Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 06.09.2024р. заяву [PERSON] та [PERSON] , заінтересована особа - приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Пилюх Галина Романівна, про встановлення факту спільного проживання - залишено без руху, заявникам [PERSON] та [PERSON] надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 27.09.2024р. відкрито провадження у цивільній справі за заявою [PERSON] та [PERSON] , заінтересована особа - приватний нотаріус Яворівського нотаріального округу Львівської області Пилюх Галина Романівна, про встановлення факту спільного проживання. Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 07.11.2024р. залучено до участі у даній цивільній справі у якості заінтересованої особи Мостиську міську раду Львівської області. Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги заявників, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] була дружиною [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . Спільних дітей у них не було. Втім, у [PERSON] було троє дітей від попереднього шлюбу, а саме: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідки №489 від 06.08.2024р., виданої виконавчим комітетом Мостиської міської ради Львівської області відомо, що згідно даних погосподарської книги №1, що знаходиться в архіві Мостиської міської ради Яворівського району Львівської області, щодо житлового будинку [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] , станом на 01.01.1964 у домогосподарстві, яке відносилось до суспільної групи «робітничий двір», були зареєстровані та проживали однією сім`єю і підтримували родинні стосунки: [PERSON] - голова двору, [PERSON] - дружина, [PERSON] - син, [PERSON] - син, [PERSON] - дочка. Як вбачається з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, [PERSON] (батько заявників) помер [INFO] [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Арламівськоволянської сільської ради Мостиського району Львівської області від 25.10.2006р. № 22 оформила на своє ім`я право власності на вказаний житловий будинок. Належність даного будинку [PERSON] підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим 18.04.2007р. виконавчим комітетом Арламівськоволянської сільської ради та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14287156. [INFO] [PERSON] померла, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 05.04.2021р., виданим виконавчим комітетом Судовишнянської міської ради. Внаслідок смерті спадкодавиці [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить, в тому числі, і право на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ще за життя [PERSON] розпорядилася своїм майном, склавши заповіт, посвідчений 17.07.2012р. секретарем Арламівськоволянської сільської ради Мостиського району Львівської області Кравець С.С. за реєстровим №12, яким заповіла все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті їй належало і на що вона за законом має право, а саме житловий будинок разом з господарськими будівлями і спорудами в [ADDRESS] , - [PERSON] та [PERSON] , в рівних частинах. Даний заповіт зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за №12 та в спадковому реєстрі за №53163712. Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 02.02.2024р. №75670831 відомо, що після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа №23/2021, яка зареєстрована у спадковому реєстрі за №67482944; місце зберігання - приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Пилюх Г.Р.; дана справа була заведена на підставі звернення падчерки спадкодавиці - [PERSON] . Відповідно до копій сторінок спадкової справи №23/2021, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , заявник [PERSON] прийняла спадщину за заповітом після смерті [PERSON] шляхом звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини для оформлення своїх спадкових прав. На підставі заяви від 09.04.2021р.№65 нотаріусом було видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Судом підтверджено, що інший спадкоємець за заповітом - [PERSON] спадщину не прийняв, оскільки помер [INFO] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 21.05.2021р., виданим 98900006 відділом записів громадського стану м.Новий Уренгой служби записів громадського стану Ямало-Ненецького автономного округу рф. Зокрема, із пояснень заявника [PERSON] суду відомо, що [PERSON] дітей не мав, проживав в м.Новий Уренгой Ямало-Ненецького автономного округу рф. З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 15.07.2025р. №81867829, вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася. Також [PERSON] за життя не склав заповіту, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за №81867840 від 15.07.2025р. Як встановлено судом, з приводу оформлення прав на іншу 1/2 частину житлового будинку, [PERSON] зверталася до приватного нотаріуса Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Пилюх Г.Р., однак нотаріус повідомила, що оскільки інший спадкоємець громадянин російської федерації [PERSON] , який помер [INFO] , не подав заяви про прийняття спадщини чи заяви про відмову від спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом, право на спадкування у такому разі мають особи, визначенні у статтях 1261-1265 ЦК України. При цьому вказавши, що [PERSON] не подано документів, які підтверджують факт її родинних відносин та/або факт проживання однією сім`єю зі спадкодавцем. З метою оформлення спадкових прав на іншу 1/2 частину житлового будинку після смерті [PERSON] , заявники [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із заявою про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] з [PERSON] , з 1964 року по день смерті [PERSON] , що мав місце [INFO] . У частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини першої статті 4, частини першої статті 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року у справі № 302/991/19 (провадження № 61-1128св20) зазначено, що «юридичні факти можуть бути встановленні лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Юридичні факти - це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені у судовому порядку. Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в судовому порядку можливо лише тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Суд вправі розглядати справи про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно із статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України). Згідно з частинами другою, четвертою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу. Таке право можуть мати й інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 304/1648/14-ц (провадження № 61-6953св18). При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 листопада 2018 року у справі № 457/1853/14-ц (провадження № 61-16272св18). З метою застосування статті 1264 ЦК України встановлення факту проживання однією сім`єю передбачає доведення перед судом факту спільного проживання осіб, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних сім`ї. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне проживання таких осіб в житлі за однією адресою (адресами), збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування один про одного/надання взаємної допомоги тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 листопада 2022 року у справі № 361/4744/19 (провадження № 61-2851св22), від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20 (провадження № 61-13801св21). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року у справі № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки». Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться: документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання); фотографії певних подій; документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Слід зазначити, що факт спільного проживання сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини. Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивача, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини (Постанова Верховного Суду від 15 серпня 2020 року у справі № 588/350/15). Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (ст.89 ЦПК України). В свою чергу, практика Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25). На підтвердження того, що [PERSON] була мачухою [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заявниками було надано свідоцтво про одруження їхнього батька [PERSON] з [PERSON] серії [NUMBER] , свідоцтво про народження [PERSON] серії [NUMBER] та свідоцтво про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . Зі змісту заяви вбачається, що заявники не заперечують факту окремого проживання з померлою [PERSON] . Відповідно до встановлених судом обставин, з 17.04.2015р. [PERSON] почала проживати в комунальному закладі Львівської обласної ради «Судовишнянський психоневрологічний інтернат» за адресою: м.Судова Вишня, вул.Садова бічна,3 Яворівського району (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області. Довідкою №136 від 06.04.2021р. виданої цим закладом, підтверджується, що [PERSON] , 1938р.н., дійсно до дня смерті була зареєстрована та проживала за адресою цього закладу. Водночас твердження заявників про спільне проживання з мачухою однією сім`єю з 1964 року по день її смерті з вищевикладеним суперечить одне одному. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що надані заявниками докази в своїй сукупності не доводять фактів спільного проживання, ведення [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] спільного господарства, наявності у них (заявників) разом з [PERSON] спільного бюджету, здійснення ними спільних витрат, придбання будь-якого майна в інтересах сім`ї, наявності у них спільних прав та обов`язків, тощо, на підставі чого можливо було б встановити факт, що вказані особи проживали однією сім`єю. Суд зазначає, що факт спільного відпочинку осіб, спільна присутність на святкуванні свят, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, не можуть свідчити про те, що між вказаними особами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини (подібний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 15 серпня 2020 року у справі № 588/350/15). Доводи заявників про те, що вони постійно відвідували [PERSON] в інтернаті, неодноразово забирали її додому у вихідні та святкові дні, купували одяг, ліки, а також надавали іншу матеріальну допомогу не є такими, що свідчать про їх спільне проживання однією сім`єю, адже з матеріалів справи вбачається, що остання проживала в комунальному закладі Львівської обласної ради «Судовишнянський психоневрологічний інтернат» більше ніж 5 років. Сам факт доброзичливих відносин з померлою та надання їй будь-якої допомоги є лише доброю волею заявників. При цьому їх перебування у близьких стосунках, тісне спілкування та спільне проведення святкувань не є тими обставинами, які підтверджують факт проживання однією сім`єю, наявність спільного побуту та виникнення у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних сім`ї. Разом з тим, будь-яких доказів щодо понесення заявниками витрат на утримання житлового будинку, на купівлю меблів, а також на підтвердження розміру таких витрат заявниками не надано та матеріали справи не містять. Твердження заявниці [PERSON] щодо придбання меблів, утримання житлового будинку на підтвердження існування сімейних відносин, оцінюються судом критично, оскільки відповідно до наданого до суду Свідоцтва про право на спадщину за заповітом заявниця [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а отже така має обов`язок щодо утримання цього майна. Відтак, стверджувати, що меблі були придбані для спільного користування, у суду підстав немає. Разом з цим, наявна в матеріалах справи платіжна інструкція про оплату заявницею [PERSON] комунальних послуг не є належним доказом, оскільки оплата комунальних послуг є обов`язком власника та користувача цим будинком; крім цього, як вбачається із заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача), заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», такі були укладені 20.08.2024, тобто вже після смерті [PERSON] . З огляду на вказані вище обставини, з урахуванням того, що [PERSON] з 17.04.2015р. по дату своєї смерті [INFO] не проживала разом з заявниками, а знаходилась на утриманні у відповідному спеціальному закладі, відтак суд не вбачає жодних підстав вважати, що заявники та [PERSON] були пов`язані спільним побутом, що вони мали взаємні права та обов`язки один до одного, що притаманні сімейним. Отже, надані суду докази, якими заявники обґрунтовують свої вимоги щодо спільного проживання, спільного побуту, наявності взаємних прав та обов`язків з померлою [PERSON] , не підтверджують факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю протягом останніх п`яти років до часу відкриття спадщини. Згідно із частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи норми законодавства, встановлені судом обставини, оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, а також беручи до уваги те, що заявниками не доведено належними та достатніми доказами факту їх проживання разом з [PERSON] однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме: безпосередньо спільного проживання, спільних витрат, ведення ними спільного бюджету, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин, то подана до суду заява задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed