Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-17 00:00:00

У березні 2025 року [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про скасування державної реєстрації права на нерухоме майно, в якому вказували, що вони є співвласниками житлового будинку [ADDRESS] , а саме: - частка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 15 березня 1996 року Першою Вознесенською державною нотаріальною конторою Миколаївської області, реєстр. № 2-440; - частка належить [PERSON] (до шлюбу - [PERSON] ) на підставі Договору про припинення права на аліменти дитини, посвідченого 11 лютого 2005 року приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області Плющ С.В., реєстр. № 182. У зв`язку з необхідністю державної реєстрації набутих речових прав на належні позивачам частки в нерухомому майні останні звернулися до реєстраційного органу за місцем розташування майна з відповідною заявою. Однак рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області від 04 жовтня 2024 року за № 75396920 позивачам було відмовлено в проведенні реєстраційних дій у зв`язку з наявними суперечностями між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно. Причиною відмови слугував той факт, що за даними відповідного реєстру, вже наявний запис КП «Вознесенське МБТІ» від 01 червня 2009 року про реєстрацію права власності за адресою [ADDRESS] , а саме, зареєстроване право власності на інший об`єкт нерухомого майна житловий будинок, який належить на праві власності відповідачу [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого Договору купівлі продажу від 07 квітня 2005 року, реєстр. №336. Вказана ситуація склалася у зв`язку з тим, що рішенням Виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області за № 63 від 27 лютого 2009 року «Про зміну адреси по [ADDRESS] » було змінено адреси житлових будинків та земельних ділянок, зокрема належним позивачам об`єктам нерухомого майна житловому будинку та земельній ділянці змінено адресу з [PERSON] , [ADDRESS] на [ADDRESS] . Адресу належного відповідачу житлового будинку, відповідно до даного рішення, змінено з [PERSON] , [ADDRESS] на [ADDRESS] . Проте, під час проведення державної реєстрації за відповідачем права власності на нерухоме майно державним реєстратором не було враховано рішення Виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області за № 63 від 27 лютого 2009 року «Про зміну адреси по [ADDRESS] в частині зміни нумерації належного [PERSON] будинку, у зв`язку з чим позивачі позбавлені можливості зареєструвати за собою право власності в Державному реєстрі речових прав на належне їм нерухоме майно. Тому [PERSON] та [PERSON] просили скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] на об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер 27421482, дата прийняття рішення про державну реєстрацію 01 червня 2009 року), з одночасним припиненням речового права (права власності). В судове засідання позивачі [PERSON] , [PERSON] та їх представниця [PERSON] не з`явилися, проте остання надіслала на електронну адресу суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та представник третьої особи без самостійних вимог Виконавчого комітету Вознесенської міської ради, в судове засідання не з`явилися, судом належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили. Суд вважав можливим розглянути справу в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представниця позивачів в окремій заяві не заперечувала проти такого порядку вирішення спору. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема, суд встановив, що позивачі є співвласниками житлового будинку [ADDRESS] , а саме: - частка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 15 березня 1996 року Першою Вознесенською державною нотаріальною конторою Миколаївської області, реєстр. № 2-440; - частка належить [PERSON] (до шлюбу - [PERSON] ) на підставі Договору про припинення права на аліменти дитини, посвідченого 11 лютого 2005 року приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області Плющ С.В., реєстр. № 182. У зв`язку з необхідністю державної реєстрації набутих речових прав на належні позивачам частки в нерухомому майні останні звернулися до реєстраційного органу за місцем розташування майна з відповідною заявою. Однак рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області від 04 жовтня 2024 року за № 75396920 позивачам було відмовлено в проведенні реєстраційних дій у зв`язку з наявними суперечностями між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно. Причиною відмови слугував той факт, що за даними відповідного реєстру, вже наявний запис КП «Вознесенське МБТІ» від 01 червня 2009 року про реєстрацію права власності за адресою [ADDRESS] , а саме, зареєстроване право власності на інший об`єкт нерухомого майна недобудований житловий будинок з 51 % готовності, який належить на праві власності відповідачу [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого Договору купівлі продажу від 07 квітня 2005 року, реєстр. №336. Вказана ситуація склалася у зв`язку з тим, що рішенням Виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області за № 63 від 27 лютого 2009 року «Про зміну адреси по [ADDRESS] » було змінено адреси житлових будинків та земельних ділянок, зокрема належним позивачам об`єктам нерухомого майна житловому будинку та земельній ділянці змінено адресу з [PERSON] , [ADDRESS] на [ADDRESS] . Адресу належного відповідачу недобудованого житлового будинку з 51 % готовності, відповідно до даного рішення, змінено з [PERSON] , [ADDRESS] на [PERSON] , [ADDRESS] . Проте, під час проведення державної реєстрації за відповідачем права власності на нерухоме майно державним реєстратором не було враховано рішення Виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області за № 63 від 27 лютого 2009 року «Про зміну адреси по [ADDRESS] в частині зміни нумерації належного [PERSON] будинку, у зв`язку з чим позивачі позбавлені можливості зареєструвати за собою право власності в Державному реєстрі речових прав на належне їм нерухоме майно. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно регулюється положеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав. Згідно з п. 1 ч. 1\~ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до\~ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав, на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. За змістом\~ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Згідно ч. 3\~ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~(на яку міститься посилання в позові, як на правову підставу позовних вимог) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених\~пунктом 1\~частини сьомої статті 37 цього Закону. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому\~пунктом 1\~частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.\~ У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому\~пунктом 1\~частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до\~пункту 1\~частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. У постанові від 20 червня 2023 року у справі № 633/408/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вимогу про скасування державної реєстрації права власності за певних умов можна розглядати як вимогу про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, якщо саме ця реєстрація створює відповідні перешкоди. Такі ж висновки сформульовані й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 496/1059/18, де вказано, що скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно за відповідачем на підставі судового рішення усуває для позивача перешкоди у здійсненні ним правомочності розпоряджатись своїм нерухомим майном. Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від\~18 вересня 2024 року\~у справі № 914/1785/22 прийшла до висновку, що у разі, якщо державна реєстрація права власності на нерухоме майно здійснена за певною особою на певне майно безпідставно, що призвело до порушення законних прав іншої особи, така державна реєстрація підлягає скасуванню в судовому порядку із закриттям відповідного розділу державного реєстру. Таким чином, вимога про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно може бути заявлена особою за наступних умов: - державна реєстрація права власності на нерухоме майно здійснена за певною особою на певне майно свідомо (за відсутності помилки в реєстрації), однак безпідставно (наприклад: особа не має жодних прав щодо зареєстрованого нерухомого майна в цілому або у зареєстрованій його частині; право власності зареєстровано на неіснуючий «фантомний» об`єкт нерухомості тощо); - така державна реєстрація призводить до порушення законних прав іншої особи, зокрема у користуванні та розпорядженні майном; - законом не встановлено іншого порядку усунення порушення законних прав іншої особи; - скасування державної реєстрації не призведе до порушення законних прав особи, права якої зареєстровано, зокрема законного права на користування та розпорядження власним майном. Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів особи, однак зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. При цьому, Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним (передбаченим законом) способом захисту свого права (наприклад: п. 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 та від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц. Водночас, згідно ч. 2\~ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~у разі допущення технічної помилки (граматичної описки, друкарської, арифметичної чи іншої помилки) під час внесення відомостей про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав державний реєстратор самостійно виправляє таку помилку, за умови що документи за результатом розгляду заяви заявнику не видавалися. У разі якщо після отримання заявником документів за результатами розгляду заяви виявлено технічну помилку, допущену під час внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права, обтяження речових прав, зокрема помилку у відомостях про суб`єкта речового права, обтяження, відомостях про речове право, обтяження, відомостях про нерухоме майно, у тому числі його технічних характеристиках, або якщо відбулося виправлення такої помилки в документах, що подавалися для державної реєстрації прав, або відбулася зміна адреси об`єкта нерухомого майна, такі помилки, відомості виправляються державним реєстратором на підставі заяви особи, відомості про речові права, обтяження речових прав якої містять таку помилку, відомості, а у випадку, передбаченому\~пунктом 2\~частини сьомої статті 37 цього Закону, - посадовою особою Міністерства юстиції України, його територіальних органів або на підставі рішення Міністерства юстиції України, його територіальних органів - державним реєстратором, яким допущено технічну помилку. Виправлення помилки, відомостей, що впливають на права третіх осіб, здійснюється державним реєстратором виключно за наявності згоди таких осіб або на підставі судового рішення. Таким чином, у випадку виявлення технічної помилки, допущеної під час внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права, зокрема помилки у відомостях про нерухоме майно у зв`язку зі зміною адреси об`єкта нерухомого майна, такі помилки виправляються: - державним реєстратором за заявою (згодою) визначених у законі осіб (осіб, відомості про речові права, обтяження речових прав яких містять таку помилку за наявності згоди осіб, на чиї права впливають зазначені записи); - на підставі відповідного судового рішення. Тобто, належним, передбаченим законом судовим способом захисту права позивача за встановлених обставин є не вимога про скасування державної реєстрації права відповідача на нерухоме майно в цілому (що призведе до порушення права власності останнього, тобто до порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), а вимога про виправлення помилки, допущеної під час державної реєстрації права на нерухоме майно. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 06 квітня 2021 року у справі №910/10011/19 обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. За встановленого, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України також не підлягає відшкодуванню понесений позивачами судовий збір.

Outcome: dismissed