Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання права на земельну частку (пай) та зобов`язання вчинити певні дії, посилаючись на те, що в травні 2025 року він при усній розмові з членами комісії з розпаювання колишнього КСП «Кам`янецьке» дізнався, що при формуванні списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) із земель зазначеного господарства позивач не потрапив, оскільки книга трудового стажу і заробітку колгоспника на той момент була відсутня. В свою чергу після отримання зазначеної інформації позивач неодноразово звертався до Новоархангельської селищної ради Новоархангельського району Кіровоградської області з питанням щодо виділення йому в натурі земельної частки (паю), проте уповноважені представники органу місцевого самоврядування повідомили, що селищна рада не уповноважена встановлювати чи визнавати право на земельну частку (пай) осіб, які були пропущені в списках осіб, які мають право на земельну частку (пай) із земель КСП «Кам`янецьке». Також уповноважені представники органу місцевого самоврядування рекомендували позивачу вирішити в судовому порядку питання надання земельної ділянки у власність. З наявних у позивача матеріалів вбачається, що у нього наявне членство в колишньому КСП «Кам`янецьке», але в списках на розпаювання він був пропущений. Оскільки на час розпаювання земель колишнього КСП «Кам`янецьке» на підставі Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року позивач був членом КСП, то відповідно має право на земельну частку (пай) і повинен був включений до списку осіб, що додається до державного акту на право колективної власності на землю та отримати земельний пай у натурі. Про порушення гарантованого Конституцією України та іншими законодавчими актами права позивача на отримання сертифікату на земельну частку (пай) позивач дізнався лише у 2025 році, після спілкування з членами комісії з розпаювання колишнього КСП «Кам`янецьке» з приводу неотримання ним земельної ділянки і поради, як можливо захистити своє право. Зазначив, що строк позовної давності починається з правом подачі цивільного позову і виникає саме з дня, коли особа дізналася про порушення свого права. Як зазначалось вище про порушення свого права він дізнався лише у травні 2025 року під час спілкування з юристом та працівниками комісії по розпаюванню. Звертаючись до суду він, як член колишнього КСП «Кам`янецьке», просить захистити його право на отримання земельної частки (паю). Оскільки більшість членів колективних господарств отримали це право, а він незаконно не у передбачений законом порядок був позбавлений такого права. На той час він не знав закону про порядок розпаювання земель та не був з ним з ознайомленим, в силу відсутності доступу до ознайомлення з ним (законом) і думав, що право на земельну частку (пай) мають лише особи, які пропрацювали тривалий час у господарстві. За таких обставин позивач вимушений просити суд поновити йому строк на звернення до суду з даним позовом. Зокрема позивачу достеменно відомо, що Новоархангельська селищна рада Голованівського району Кіровоградської області має вільні земельні ділянки із земель, які були призначені для розпаювання КСП «Кам`янецьке». Дані земельні ділянки були зарезервовані для надання членам КСП «Кам`янецьке», які були помилково пропущені або не включені в список по розпаюванню. Вважав, що він, як член колишнього КСП «Кам`янецьке» Новоархангельського району (на даний час Голованівського району) Кіровоградської області, має право на земельну частку (пай) із земель колективної власності зазначеного господарства. Позивач просить суд поновити строк на звернення до суду з даним позовом. Визнати за ним право на земельну частку (пай) по Новоархангельській селищній раді Голованівського району Кіровоградської області, як члена колишнього КСП «Кам`янецьке» та зобов`язати відповідача виділити йому земельну частку (пай) із земель колишньої колективної власності, яка в межах Закону України 2498-VIII від 10 липня 2018 року належить до земель комунальної форми власності. Позивач в судове засідання не з`явився, але від його представника надійшла заява, в якій останній просив проводити розгляд справи за його та позивача відсутності на підставі наявних у справі матеріалів. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача Новоархангельської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву, в якій просив судове засідання проводити за його відсутності за наявними у матеріалах доказами. Вважав позовні вимоги обґрунтованими, у зв`язку з чим не заперечував проти їх задоволення та просив ухвалити рішення на користь позивача. Суд вважає, що справу можливо розглянути у відсутність сторін на підставі наявних у цивільній справі письмових доказів. \~ \~ \~ \~На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. \~ \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Ч .1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя. Згідно з ч. 1 ст. 15\~ЦК України кожна\~особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За положеннями ч. 1 ст. 16\~ЦК України кожна\~особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З довідки від 13.03.2025 року за № 13 виданої ТОВ «Кам`янецьке», що є правонаступником КСП «Кам`янецьке», вбачається, що позивач дійсно працював в КСП «Кам`янецьке» із 20.07.1995 року по 12.07.1999 року за безстроковим договором на посаді різноробочого. \~ \~ \~ \~На момент розпаювання позивач був членом колишнього КСП «Кам`янецьке». Його помилково було пропущено у списку додатку до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку по колишньому КСП «Кам`янецьке» та відповідно він не отримав земельну частку (пай) під час паювання земель. Заяву про вихід або припинення членства у зазначеному господарстві в період розпаювання земель колективної власності він не подавав, а тому має законне право на отримання земельної частки (паю) із земель колективної власності колишнього КСП «Кам`янецьке» в установленому законодавству порядку. Стаж роботи позивача також підтверджується долученою до справи стажовою довідкою від 13.03.2025 року № 13. З інформації Новоархангельської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області № 01-29/433 від 16.07.2025 року слідує, що селищна рада розглянула заяву позивача від 10 липня 2025 року щодо виділення земельної частки (паю) як колишньому члену колективного сільськогосподарського підприємства «Кам`янецьке». За результатами розгляду наявних у селищній раді документів повідомила наступне. Згідно з пунктом 21 розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України, землі колективних сільськогосподарських підприємств, які були припинені, переходять у комунальну власність відповідної територіальної громади, за умови, що на день набрання чинності Законом України № 2498-VIII від 10.07.2019 р. вони не перебували у приватній власності. Водночас відповідно до Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) підтверджується відповідним сертифікатом, що видавався у період паювання земель КСП на підставі списків, затверджених та доданих до Державного акту на право колективної власності. Селищна рада не формувала та не затверджувала список осіб по КСП «Кам`янецьке», яким видавалися сертифікати на земельну частку (пай). Також подані позивачем документи не містять підтвердження Вашого включення до зазначеного вище списку на момент розпаювання. Новоархангельська селищна рада на даний час не наділена повноваженнями вирішувати питання про виділення членам колишніх сільськогосподарських підприємств земельних часток (паїв). Окрім того зазначила, що Державний акт на право колективної власності колишньому КСП «Кам`янецьке» було видано 18.04.1995 року. Протоколом № 2 загальних зборів від 02.09.1959 року створено Колгосп ім. Калініна. 11.03.1993 року протоколом загальних зборів №2 колгосп ім. Калініна реорганізовано в колективне сільськогосподарське підприємство «Кам`янецьке». Згідно протоколу загальних зборів членів КСП «Кам`янецьке» від 18 січня 2000 року № 1 реорганізовано в товариство з обмеженою відповідальністю «Кам`янецьке». З наявної у селищній раді інформації позивач дійсно працював в КСП «Кам`янецьке» із 20.07.1995 року по 12.07.1999 року за безстроковим трудовим договором на посаді різноробочого, був членом колишнього КСП «Кам`янецьке». Позивача помилково було пропущено у списку додатку до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку по колишньому КСП «Кам`янецьке» та відповідно він не отримав земельну частку (пай) під час паювання земель. В селищній раді відсутні дані про наявність заяви позивача про вихід або припинення членства у КСП «Кам`янецьке» в період розпаювання земель колективної власності. На погляд селищної ради позивач має повне право на отримання земельної частки (паю) із земель колективної власності колишнього КСП «Кам`янецьке», але лише в судовому порядку з урахуванням положень ст. 30 ЦПК України. На даний час в Новоархангельській селищній раді наявні земельні ділянки для виділення їх колишнім членам КСП «Кам`янецьке». Позивачу рекомендовано звернутися до суду. Вирішуючи виниклий спір, суд звертає увагу на наступне. Указом Президента\~України від\~08.08.95\~№ 720/95\~«Про порядок\~паювання земель,\~переданих у\~колективну власність\~сільськогосподарським підприємствам\~і організаціям»\~установлено,\~ що\~паюванню \~підлягають \~сільськогосподарські угіддя,\~передані \~ \~ у\~ \~ \~колективну \~ \~ власність\~ колективним\~сільськогосподарським \~підприємствам,\~сільськогосподарським кооперативам,\~сільськогосподарським \~ акціонерним\~ товариствам,\~ у\~тому числі\~ створеним\~ на\~базі \~радгоспів \~та \~ інших\~ \~державних сільськогосподарських\~підприємств. Паювання\~земель \~ \~ радгоспів\~та \~ \~ інших\~ державних\~сільськогосподарських підприємств\~ здійснюється\~після перетворення\~їх на\~колективні сільськогосподарські\~підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського\~підприємства,\~ сільськогосподарського\~кооперативу,\~сільськогосподарського акціонерного\~товариства \~без \~виділення земельних\~ділянок в\~натурі (на\~місцевості). Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності\~на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних\~ \~часток \~ (паїв)\~ \~всіх \~членів \~підприємства,\~кооперативу,\~товариства є\~рівними. Вартість земельної частки (паю) для кожного підприємства, кооперативу, товариства визначається виходячи з грошової оцінки переданих у колективну власність сільськогосподарських угідь, що обчислюється за методикою грошової оцінки земель, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та кількості осіб, які мають право на земельну частку\~(пай). Розміри земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах визначаються виходячи\~ з\~ вартості\~ земельної\~ частки\~ \~(паю)\~ \~та середньої\~грошової \~оцінки \~одного \~гектара \~сільськогосподарських угідь\~для даного\~підприємства,\~кооперативу,\~товариства. Розміри\~ земельної\~ частки\~ (паю)\~ обчислюються\~комісіями,\~утвореними у\~підприємствах,\~ кооперативах,\~ товариствах\~з числа\~їх працівників.\~Рішення \~щодо \~затвердження обчислених\~цими комісіями\~розмірів земельної\~ \~частки \~ (паю)\~ \~по \~ кожному\~ \~підприємству,\~кооперативу,\~товариству \~ окремо\~ приймається\~ районною\~ державною\~адміністрацією. Видача\~громадянам сертифікатів\~на право\~на земельну\~частку (пай)\~єдиного \~в \~Україні \~зразка \~та \~їх \~реєстрація \~провадяться відповідною\~районною державною\~адміністрацією. У\~ разі\~ виходу\~ власника\~ \~земельної \~ частки\~ \~(паю)\~ \~з колективного\~ \~сільськогосподарського \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~підприємства,\~сільськогосподарського \~кооперативу,\~ \~ \~ \~ \~сільськогосподарського \~ акціонерного\~товариства \~за \~його \~заявою \~здійснюється відведення\~земельної ділянки\~в натурі\~в \~установленому \~порядку \~і \~видається державний\~акт на\~право приватної\~власності на\~цю земельну\~ділянку.\~Після видачі\~громадянинові державного\~акта на\~право приватної\~власності на\~ земельну\~ ділянку\~ сертифікат\~ на\~ право\~на земельну\~частку (пай)\~повертається до\~районної державної\~адміністрації. Установлено,\~ що\~ створюваний\~ під\~ час\~ передачі\~ земель\~у колективну\~власність резервний\~фонд використовується\~для \~передачі у\~приватну \~власність або\~надання у\~користування земельних\~ділянок переважно\~громадянам,\~зайнятим у\~соціальній сфері\~на селі,\~а також\~ іншим\~особам,\~ \~яких \~ приймають\~ \~у \~члени \~сільськогосподарських підприємств\~або \~які \~переселяються \~у \~сільську \~місцевість \~ для\~постійного проживання. Кабінету\~Міністрів України: затвердити\~у \~місячний \~строк \~форму \~сертифіката на\~право на\~земельну частку\~(пай)\~і зразок\~Книги реєстрації\~сертифікатів; організувати виготовлення сертифікатів у необхідній кількості. \~ \~ \~ \~В розумінні\~зазначеного указу паюванню підлягали сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Отже, особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього - додатку до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання, у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку. У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай). Згідно ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» \~ -\~право на\~земельну частку\~(пай)\~мають: колишні\~члени колективних\~сільськогосподарських підприємств,\~сільськогосподарських кооперативів,\~сільськогосподарських акціонерних\~товариств,\~у тому\~числі створених\~на базі\~радгоспів та\~інших державних\~сільськогосподарських підприємств,\~а також\~пенсіонери з\~їх числа,\~які отримали\~сертифікати на\~право на\~земельну частку\~(пай)\~у встановленому\~законодавством порядку; громадяни\~-\~спадкоємці права\~на земельну\~частку (пай),\~посвідченого сертифікатом; громадяни\~та юридичні\~особи України,\~які відповідно\~до законодавства\~України набули\~право на\~земельну частку\~(пай); громадяни\~України,\~евакуйовані із\~зони відчуження,\~відселені із\~зони безумовного\~(обов`язкового)\~або зони\~гарантованого добровільного\~відселення,\~а також\~громадяни України,\~що самостійно\~переселилися з\~територій,\~які зазнали\~радіоактивного забруднення,\~і які\~на момент\~евакуації,\~відселення або\~самостійного переселення\~були членами\~колективних або\~інших сільськогосподарських\~підприємств,\~а також\~пенсіонери з\~їх числа,\~які проживають\~у сільській\~місцевості. Громадянам, зазначеним в\~абзаці п`ятому\~частини першої\~цієї статті,\~земельні ділянки\~в натурі\~(на\~місцевості)\~виділяються із\~земель запасу\~чи резервного\~фонду в\~розмірі земельної\~частки (паю)\~члена сільськогосподарського\~підприємства,\~розташованого на\~території відповідної\~ради.\~У разі\~відсутності на\~території відповідної\~ради необхідних\~площ земель\~запасу чи\~резервного фонду\~земельна ділянка\~за їх\~згодою може\~бути виділена\~в натурі\~(на\~місцевості)\~меншого розміру\~або за\~рахунок земель\~запасу чи\~резервного фонду,\~розташованих на\~території іншої\~ради в\~межах області. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Документами,\~що посвідчують\~право на\~земельну частку\~(пай),\~також є: рішення суду про визнання права на земельну частку (пай) (абзац 3 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)») Згідно ст. 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» підставами для\~виділення земельних\~ділянок у\~натурі (на\~місцевості)\~власникам земельних\~часток (паїв)\~є рішення\~відповідної сільської,\~селищної,\~міської ради. Особи,\~власники сертифікатів\~на право\~на земельну\~частку (пай),\~які виявили\~бажання одержати\~належну їм\~земельну частку\~(пай)\~в натурі\~(на\~місцевості),\~подають до\~відповідної сільської,\~селищної,\~міської ради\~заяву про\~виділення їм\~земельної частки\~(паю)\~в натурі\~(на\~місцевості). Земельна\~частка (пай)\~виділяється її\~власнику в\~натурі (на\~місцевості),\~як правило,\~однією земельною\~ділянкою.\~За бажанням\~власника земельної\~частки (паю)\~йому можуть\~бути виділені\~в натурі\~(на\~місцевості)\~дві земельні\~ділянки з\~різним складом\~сільськогосподарських угідь\~(рілля,\~багаторічні насадження,\~сінокоси або\~пасовища). У разі подання заяв про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Абзаци 1 та 3 ст. 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» вказує, що сільські,\~селищні,\~міські ради\~в межах\~їх повноважень\~щодо виділення\~земельних часток\~(паїв)\~у натурі\~(на\~місцевості): приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю). Невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості). Нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк, визначений у договорі оренди земельної ділянки, але не довше, до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження. З моменту державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку договір оренди припиняється, а державна реєстрація припинення права оренди проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності. У разі якщо договір оренди невитребуваної (нерозподіленої) земельної ділянки, переданої в оренду в порядку, визначеному цією статтею, закінчився у зв`язку з набуттям права власності на неї до збирання врожаю, посіяного орендарем на земельній ділянці, орендар має право на збирання такого врожаю. Власник земельної ділянки має право на відшкодування збитків, пов`язаних із тимчасовим зайняттям земельної ділянки колишнім орендарем, у розмірі пропорційно до орендної плати з дня припинення договору до дня збирання врожаю (частини 1, 2 та 3 ст. 13Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»). На ім`я позивача сертифікат на земельну частку (пай) у колективній власності на землю не виготовлявся та не реєструвався, доказів протилежного суду не надано. У ч. 9 ст. 5 ЗК України\~ (у редакції 1990 року) визначено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. За змістом\~статей 22, 23 ЗК України\~(в редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку (пай). Як вбачається з наявних у суду матеріалів, позивач в період з 20.07.1995 року по 12.07.1999 року працював в КСП «Кам`янецьке» різноробочим, в межах якого відбувалося роздержавлення і приватизація земель КСП «Кам`янецьке», тобто перебував в членах КСП на час паювання, але помилково не був включений до списку осіб, до доданого державного акта на право колективної власності на землю. Суд вказує, що рішенням сільської, селищної чи міської ради неможливо встановлювати право особи на земельну частку (пай). І тому, відповідно, сільським головою не можуть бути внесені пропозиції до порядку денного сесії ради з питань, які не входять до повноважень відповідної ради. З аналізу зазначених норм права можна зробити висновок про те, що особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього - додатку до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів колективного сільськогосподарського підприємства з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку. Таким чином,\~право\~особи\~на\~земельну\~частку\~(пай) виникає за наявності трьох умов: 1) одержання КСП державного акта\~на\~право\~колективної власності\~на\~землю, 2) перебування такої особи в членах КСП\~на\~час передачі державного акта, 3) включення до списку осіб, доданого до державного акта\~на\~право\~колективної власності\~на\~землю. Відповідно до п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України «Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)» у разі виявлення після розробки проекту факту не включення одного чи кількох громадян, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська рада чи райдержадміністрація приймає одне з рішень (розпоряджень) або про коригування проекту землеустрою організацією з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору); або про надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю). У листі від 10 грудня 2001 року Державний комітет України по земельних ресурсах зазначає, що виходячи з Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку пай мають тільки члени недержавного сільськогосподарського підприємства, а надання права на земельну частку пай здійснюється не за місцем проживання, а відповідно до встановленого членства в підприємстві (за місцем роботи або виходом на пенсію). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Із цього вбачається, що позивач, як член колишнього КСП «Кам`янецьке» має право на земельну частку (пай) із земель колективної власності зазначеного господарства. \~ \~ \~ \~При цьому суд наголошує, що період (проміжок, час, строк) роботи в колективному сільськогосподарському підприємстві не має значення, мають значення тільки ті обставини, які зазначені судом вище. \~ \~ \~ \~Не заперечення відповідачем проти задоволення позову є констатація ним факту порушення прав позивача на час виділення земельної частки (паю), а саме не включення до списку додатку до державного акту на право колективної власності на землю, що саме по собі обумовило неотримання останнім гарантованої зазначеним вище Указом Президента земельної ділянки. В розрізі поняття ст. 1 протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» - є захист права володіння майном особи та зауваження з приводу неможливості позбавлення особи права власності, не інакше як в інтересах суспільства. В нашому випадку позивача без законних на те підстав було позбавлено права на земельну частку (пай). Стосовно строку позовної давності на звернення до суду з позовом суд звертає увагу на наступне. Так згідно\~ст.\~71\~ЦК України\~(\~в редакції\~1963\~року) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Відповідно ст. 74 ЦК України ( в редакції 1963 року) вимога про захист порушеного права приймається до розгляду судом, арбітражем або третейським судом незалежно від закінчення строку позовної давності. Ст. 75 ЦК України ( в редакції 1963 року), визначено, що позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. Ст. 76 ЦК України ( в редакції 1963 року) передбачає, що перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу. \~ \~ \~ \~У відповідності до ст. 80 ЦК України ( в редакції 1963 року) закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних\~прав; при цьому поняття «позовна» має\~на\~увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення\~права\~на\~позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право\~на\~пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право\~на\~задоволення позову,\~на\~отримання судового захисту). Набуття\~права\~на\~захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного\~права. Враховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального\~права\~або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є\~право\~на\~позовний захист (право\~на\~позов у матеріальному сенсі), що є самостійним\~правом\~(не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним\~правом\~і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа,\~право\~якої порушене. Відповідно до п. 6 «Прикінцеві і перехідні положення»\~ЦК України\~правила цього\~Кодексу\~щодо позовної давності стосуються тільки тих позовів, строк пред`явлення яких, встановлений попереднім законодавством, не сплив до 01 січня 2004 року. Якщо ж строк позовної давності закінчився до зазначеної дати, то до відповідних відносин застосовуються правила\~про\~позовну давність, передбачені\~ЦК Української РСР 1963 року. \~ \~ \~ \~З аналізу вказаних норм права слідує, що строк позовної давності починається з правом подачі цивільного позову виникає саме з дня коли особа дізналася про порушення свого права. \~ \~ \~ \~Разом з тим суд зауважує, що ні Указ Президента України від 08.08.95 № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», ні Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» не містить обмежень в строку звернення до суду з подібними видами позовів. У ст.\~3\~Конституції України\~закріплено,\~що людина,\~її життя\~і здоров`я,\~честь і\~гідність,\~недоторканність і\~безпека визнаються\~в Україні\~найвищою соціальною\~цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Наведене положення стисло відтворює зміст концептуальних засад преамбули Загальної декларації прав людини, чим власне і має обумовлюватись відповідність приписів Конституції України міжнародним стандартам прав людини. Серед цих засад слід відзначити, зокрема «віру в основні права людини, в гідність і цінність людської особистості», а також «визнання гідності, притаманної всім членам людської сім`ї, та рівних і невід`ємних їх прав». Принципово важливим є визнання людини соціальною цінністю, адже це означає, що людина є цінністю не тільки для самої себе, а й для всього суспільства, для соціуму. Причому оскільки ця цінність є найвищою, то жодне інше явище не може поціновуватись суспільством вище, аніж людина. Усі інші соціальні цінності мають бути підпорядковані, субординовані цінності людини. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Права і свободи людини це певні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її нормального існування та розвитку в конкретному соціумі, котрі об`єктивно зумовлюються досягнутим рівнем розвитку суспільства і мають бути загальними й рівними для всіх людей. Гарантії прав і свобод людини це такі явища, які сприяють здійсненню прав і свобод людини, забезпечують їх і охорону та захист. Ст. 3 Конституції України зобов`язує державу не тільки проголошувати, декларувати у Конституції й інших законах права і свободи, але й дбати, піклуватись про їхню здійсненність, можливість реалізації, тобто держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Держава повинна формувати різні умови, необхідні для здійснення прав і свобод людини. У ст.\~8\~Конституції України\~наголошується,\~що в\~Україні визнається\~і діє\~принцип верховенства\~права. Конституція\~України має\~найвищу юридичну\~силу.\~Закони та\~інші нормативно-правові\~акти приймаються\~на основі\~Конституції України\~і повинні\~відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Верховенство права це панування права у суспільстві. Даний принцип покликаний забезпечувати гуманістичний розвиток суспільства. Верховенство права\~відіграє визначну\~роль права\~у стосунках\~між усіма\~учасниками суспільного\~життя,\~у життєдіяльності\~державних і\~недержавних організацій,\~соціальних спільнот,\~груп об`єднань\~з рештою\~ усіх\~людей. Зазначений принцип закріплений у ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до\~ст.\~41\~Конституції України\~кожен має\~право володіти,\~користуватися і\~розпоряджатися своєю\~власністю,\~результатами своєї\~інтелектуальної,\~творчої діяльності. Право\~приватної власності\~набувається в\~порядку,\~визначеному законом. Громадяни\~для задоволення\~своїх потреб\~можуть користуватися\~об`єктами\~права державної\~та комунальної\~власності відповідно\~до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Право власності є абсолютним і найширшим із існуючих прав. Способи набуття права власності можуть бути різними. Ст.\~55\~Конституції України\~гарантує,\~що права\~і свободи\~людини і\~громадянина захищаються\~судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Право на звернення до суду за захистом свої прав і свобод є універсальним юридичним засобом відстоювання людиною свого правового статусу в будь-якій конкретній життєвій ситуації, зокрема пов`язаній з незаконними діями владних суб`єктів права. Судовий захист прав і свобод людини здійснюється в процесуальних формах, передбачених чинним законодавством, в нашому випадку в порядку цивільного судочинства (ст.ст. 4, 5 ЦПК України). Строки звернення колишнього працівника (члена) сільськогосподарського підприємства до суду за вирішенням даного спору є складником механізму реалізації права на судовий захист та однією з основних гарантій забезпечення прав і свобод учасників земельних правовідносин. Причинами поважності пропуску строку звернення до суду можуть вважатися поважними, якщо вони відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 - сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділ X «Перехідні положення» ЗК ( 2768-14 ). Член\~колективного сільськогосподарського\~підприємства (далі\~-\~КСП),\~ включений\~до списку,\~ що\~додається до\~ державного\~ акта\~ на\~право \~колективної \~власності на\~землю,\~ набуває\~права на\~земельну частку\~(пай)\~з дня\~ видачі\~ цього\~ акта,\~ і\~ в\~ разі\~ його\~ смерті\~успадкування права\~на земельний\~пай \~здійснюється \~за \~нормами \~ЦК ,\~ у\~ тому\~ числі\~й у\~випадку,\~ коли\~з різних\~причин ця\~особа не\~отримала сертифікат\~на право\~на \~земельну \~частку \~(пай).\~Невнесення \~до зазначеного\~вище списку\~особи,\~ яка\~була членом\~КСП на\~час передачі\~у колективну\~власність землі,\~не може\~позбавити її\~ права\~на земельну\~частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 ( 720/95 )\~«Про порядок\~паювання земель,\~переданих \~ \~у \~ \~колективну \~ \~власність \~ \~сільськогосподарським підприємствам\~ і\~організаціям» \~має бути\~надана із\~земель запасу,\~створеного \~місцевою \~радою \~під \~час \~передачі землі\~у колективну\~власність. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Суд враховує\~усталену практику ЄСПЛ де зазначено, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (справа Проніна\~проти України, № 63566/00 § 23, рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). \~ \~ \~ \~З урахуванням наведеного суд зазначає, що позивач у справі з поважних причин пропустив строк на звернення до суду з позовом, оскільки він дізнався про порушення права на отримання земельної частки (паю) тільки в травні 2025 року, також судом враховується те, що він є селянином та не міг знати про те, що він реально має право на земельну частку (пай), крім того списки формувались працівниками колишніх КСП, які скоріш ж за все не були детально обізнані в поточному законодавстві щодо внесення у додатку до державного акту осіб, які мають право на земельну частку (пай), або ж з суб`єктивних причин не вчинили дій, що залежали від їх волі тим самим порушивши права позивача на отримання земельної частки (паю). \~ \~ \~ \~Суд вказує, що позбавлення позивача на отримання земельної частки (паю) не буде відповідати принципам розумності та справедливості, оскільки більшість членів колишнього КСП «Кам`янецьке» отримали земельну частку (пай), яка була виділена їм в натурі та вільно володіють, користуються та розпоряджаються нею. \~ \~ \~ \~Як зазначалось вище саме, на суд покладено обов`язок по захисту порушених прав людини, а тому з урахуванням принципів судового захисту, законності, рівності та справедливості, з урахування того, що у відповідача наявні земельні ділянки для виділення даній категорії осіб, суд приходить до висновку про повне задоволення заявлених позовних вимог. Судові витрати по справі у виді судового збору суд відносить на прохання позивача за його рахунок. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~На підставі\~наведеного,\~та

Outcome: approved