Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-16 00:00:00

У грудні 2024 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Миколаївська теплоелетроцентраль" (далі - відповідач), в якому просила зробити перерахунок за опалення відповідно до опалювальної площі (44, 9 м.кв.) та списати позовну давність станом на 01 грудня 2021 року у розмірі 36 614, 05 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ПАТ "Миколаївська теплоелетроцентраль" надає послуги з централізованого опалення. Протягом багатьох років розрахунок за послуги не відповідають дійсності, а саме: відповідач нараховує оплату із розрахунку площі опалювальної 48,7 м.кв., в яку включено площа двох кімнат 30, 6 м.кв., кухні 7, 8 м. кв., коридора 6, 5 м.кв., а також ванної кімнати 2, 8 м.кв. та вбиральні 1 м.кв. Площа ванної кімнати та вбиральні не опалюється та відраховується з розрахунку. Опалювальна площа становить 48, 7 - 3, 8 = 44, 9 м.кв. Крім того, позивач протягом багатьох років отримував судові накази, розрахунок за опалення, які не відповідали дійсності. Тарифи відповідача, зазначені в наказному провадженні не відповідали тарифам та розрахунку-повідомленням для оплати. Тарифи та розрахунки в наказному провадженні були більше ніж тарифи та розрахунки пред`явлені до оплати. Гаряче водопостачання не постачалося з 2022 року, у позивача встановлений бойлер, однак відповідач неправомірно нараховував за гаряче водопостачання двічі: один раз відокремлене за гаряче водопостачання, другий раз включав до суми за опалення, таким чином неправомірно збільшував розрахунок на оплату. Також, судові накази, розрахунки яких не відповідають дійсності, відповідач пред`явив 03.01.2024 року з порушенням строків пред`явлення наказів до примусового виконання. У відзиві на позовну заяву від 03.03.2025 представник відповідача зазначає, що дійсно 26.12.2023 року надходила заява позивачки, в якій просила списати з обліку заборгованість, за якою минув термін позовної давності. У відповідь на неї, відповідач висилав повідомлення № 10-ф від 03.01.2024 р., в якій було зазначено, що перелічені в заяві рішення Центрального районного суду міста Миколаєва набрали чинності та є обов?язковими до виконання. Стосовно твердження Позивача про те, що ванна кімната та вбиральня не опалювалися, а відповідно їх площі відраховуються з розрахунку оплати за послуги теплоностачання: об?єктом теплопостачання с багатоквартирний будинок в цілому, в який надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку: і житлових, і нежитлових. Тепло поширюється всередині будинку від усіх елементів системи опалення, від кожної її ділянки, і поширюється по всіх приміщеннях, незалежно від наявності або відсутності в конкретному приміщенні окремих елементів системи опалення. Теплоносій на будинок за адресою [ADDRESS] подається у повному обсязі для забезпечення нормативної температури внутрішнього повітря як в житлових, так і в нежитлових приміщеннях будинку. Відсутність окремих елементів системи опалення в приміщенні не свідчить про те, що теплова енергія не споживається. Вказані приміщення не підпадають під термін неопалюване приміщення. Згідно пункту 2 Правил надання послуги з постачання теплової епергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830, опалювана площа (об?єм) приміщення - загальна площа (об?єм) приміщення без урахування площі лоджій, балконів, терас. Щодо твердження про пред?явлення наказів до виконання з порушенням строків 03.01.2024 р.: в додатках до позовної заяви позивачем були додані постанови про відкриття виконавчого провадження № 73705783, 73705875, 73706048, 73705967 та 73705526, які були видані на підставі судових наказів по справам № 1-12799/2008 р., 490/12057/13-ц, 490/9228/14-ц, 490/2071/17 та 490/652/19 відповідно. Позивач вказує, що відповідач пред?явив вищевказані накази до виконання з порушенням строків пред?явлення наказів. ПрАТ «МИКОЛАЇВСЬКА ТЕЦ» зі своєї сторони повідомляє, що це не відповідає дійсності. Зі зворотної сторони копії судового наказу по справі № 490/652/19 від 08.02.2019 р., доданого до додатків позовної заяви, є штамп реєстрації документу Центральним відділом державної виконавчої служби міста Миколаєва 24.12.2019 р., що не є порушенням строку пред?явлення до виконання судового наказу, набраного законної сили 10.04.2019 р. Оригінали інших копій судових наказів, доданих до позовної заяви, мають аналогічні штампи зі зазначенням дат їх реєстрації, що не порушують строк пред?явлення до виконання, що може бути підтверджено Центральним відділом державної виконавчої служби міста Миколаєва. Окрім цього, технічне забезпечення вказаної установи не дозволяє відкрити виконавче провадження, якщо строк для пред?явлення судового наказу пропущений. На підставі вищевикладеного, просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.12.2024 року матеріали позовної заяви передано за підсудністю до Центрального районного суду м. Миколаєва. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Гуденко О.А. від 19.02.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду від 03 червня 2025 року закрито підготовче провадження по справі. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Пояснила, що вже дапвно до квратири не надходить гаряче водопостачання, отже ванна кімната з того часу і не опалюється за рахунок гарячого "рушникосушителя", а у приміщенні вбиральні ніколи і не було опалювальних приборів. Вона не зверталася з відповідними заявами раніше з цього приводу до відповідача, лише в 2006-2008 роках (приблизно) зверталася до Заводського суду і її вимоги були судом задоволені. Підтвердження тапкого наразі надати суду не може. Також зазначила, що не згодна з тарифами, які застосовує відповідач до нарахування заборгованості , що також просила включити до позовних вимог. Вона не отримувала судові накази, дізналася про них лише з постанов державного виконавця в 2024 році. Зазначає, що державний виконавець неправомірно відкрив віиконавчі провадження, оскільки строки пред`явлення судових наказів до примусового виконання давно сплинули. Також відповдіач неправомірно отримував ці судові накази в суді, адже заборгованість завжди була спірною, вона її не визнавала. Вона не зверталася до суду з заявами про скасування цих судових наказів в устанволеному законом порядку, не зверталася і до ДВС зі скаргами на дії державного виконавця - а одразу вирішила звернутися до суду з цим позовом. Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову в поавному обсязі, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За правилами ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до приписів\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. А згідно з ч.ч. 1-4 ст. 83 ЦПК Українисторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Суд у відповідності до вимог ч. 5 ст. 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що позивач проживає в кв. [ADDRESS] . Про що свідчить те, що на ім`я позивача було відкрито особистий рахунок для розрахунків за надані послуги теплопостачання за вказаною адресою. ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» є суб`єктом господарської діяльності з постачання теплової енергії споживачам м. Миколаєва, в тому числі до будинку [ADDRESS] . Згідно з матеріалів справи у позивача виникла заборгованість перед відповідачем за надані послуги з централізованого опалення, що підтверджується копіями рахунками-повідомленнями, наданими позивачем, за листопад 2008 року, за березень 2009 року, за грудень 2009 року, за грудень 2010 року, за січень 2010 року, а також копією звіту про оплату за надані послуги в період з грудня 2021 року по грудень 2024 року. Позивач не погоджується з тим, що відповідач здійснює нарахування відповідно площі квартири 48.7 кв.м., і просить перерахувати заборгованість за надані послуги з опалення відповідно до опалюваної площі (44, 9 м.кв.). Позивач стверджує, що площа ванної кімнати 2, 8 м.кв. та вбиральні 1 м.кв. не опалюється, а тому відраховується з розрахунку оплати за послуги теплопостачання. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо підтвердження вищевказаної площі квартири, на яку здійснюється нарахування заборгованості за спожиту теплоенергію. Згідно пункту 2 Правил надання послуги з постачання теплової епергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830, опалювана площа (об?єм) приміщення - загальна площа (об?єм) приміщення без урахування площі лоджій, балконів, терас. Із чого слідує, що площа ванної кімнати та вбиральні входить до опалювальної площі квартири, на яку здійснюється нарахування плати за послугу централізованого опалення. Об?єктом теплопостачання є багатоквартирний будинок в цілому, в який надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку: і житлових, і нежитлових. Тепло поширюється всередині будинку від усіх елементів системи опалення, від кожної її ділянки, і поширюється по всіх приміщеннях, незалежно від наявності або відсутності в конкретному приміщенні окремих елементів системи опалення. Теплоносій на будинок за адресою [ADDRESS] подається у повному обсязі для забезпечення нормативної температури внутрішнього повітря як в житлових, так і в нежитлових приміщеннях будинку. Відсутність окремих елементів системи опалення в приміщенні не свідчить про те, що теплова енергія не споживається. Як вбачається з суті позовних вимог та пояснень сторін в судовому засіданні, позивачем не оспорюється правильність застосування тарифів та правильність нарахування заборгованості а також її перерахунок без прив`язки до опалювальної площі 44, 9 м.кв. - про це вона зазначила лише в поясненнях в судовому засіданні. А тому, перевірка правильність застосування до позивача тарифів надання відповідних послуг та перерахунок розміру заборгованості, виходячи з меж заявлених позовних вимог, виходить за межі предмета доказування по даній справі. Крім того, суд звертає увагу на те, що на неправильність застосування тарифів до розрахунку заборгованості за послуги теплопостачання - позивакча зазначає за період 2008-2010 року . проте правильність таких розрахунків вже перевірена судом при ухваленні відповідних судових рішень про стягнення заборгованості за цей період, які набули законної сили і позивачкою не оскаржені в установленому законом порядку. Згідно зі\~статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до частини першої\~статті 714 ЦК України\~за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Положеннями частини першої статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги`визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно зі\~статтею 19 Закону України «Про теплопостачання»\~передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Таким чином,\~судом встановлено,\~що площа\~ванної кімнати\~та вбиральні\~входить до\~опалювальної площі\~квартири,\~на яку\~здійснюється нарахування\~плати за\~послугу централізованого\~опалення,\~апозовні вимоги щодо перерахунку за опалення відповідно опалювальної площі 44, 9 м.кв. є безпідставними. Щодо позовної вимоги про списання заборгованості, по якій минув строк позовної давності станом на 01 грудня 2021 року у розмірі 36 614, 05 грн. варто вказати наступне. Ст. 256 ЦК України\~визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Наслідки спливу позовної давності визначені у\~ст. 267 ЦК України, відповідно до положень якої сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У той же час, застосування наслідків спливу строків позовної давності, визначений у ч. 4\~ст. 267 ЦК України, можливо лише у разі пред`явлення позову про стягнення боргу. Тобто застосування поняття строку позовної давності застосовується лише для не визнаних в судовому порядку вимог. Представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначив, що на адресу відповідача надходила заява позивача від 17.12.2023 року, в якій позивач списати з обліку заборгованість, за якою минув термін позовної давності, у зв`язку з втратою законної сили судових наказів по справам № 1-12799/2008 р., 490/12057/13-ц, 490/9228/14-ц, 490/2071/17 та 490/652/19. У відповідь на неї, відповідач направив повідомлення №10-ф від 03.01.2024 року, в якому було зазначено, що перелічені в заяві рішення Центрального районного суду м. Миколаєва набрали чинності та є обов`язковими до виконання. Відповідно до копії повідомлення №10-ф від 03.01.2024 року, ПрАТ "Миколаївська ТЕЦ" зверталося до суду щодо стягнення заборгованості з [PERSON] в примусовому порядку. Центральним районним судом м. Миколаєва були ухвалені відповідіні судові рішення про задоволеннязаявлених вимог ПрАТ "Миколаївська ТЕЦ"до [PERSON] , про стягнення заборгованості за всі зазначені нею періоди. Стаття 129-1 Конституції України встановлює, що суд ухвалює рішення іменем України, і судове рішення є обов`язковим до виконання, а держава забезпечує це виконання в законному порядку, причому контроль здійснює суд.\~ Судові накази, видані Центральним районним судом м. Миколаєва № 1-12799/2008 р., 490/12057/13-ц, 490/9228/14-ц, 490/2071/17 та 490/652/19 , якими стягнуто заборгованість за спожиті послуги теплопостачання за адресою [ADDRESS] з споживача [PERSON] - набрали законної сили та є обов`язковими до виконання. Судом видано виконавчі документи для примусового стягнення заборгованості. В обгрунтування позовних вимог позивачем до позовної заяви були долучені копії постанов про відкриття виконавчого провадження № 73705783, 73705875, 73706048, 73705967 та 73705526, які були видані на підставі судових наказів по справам № 1-12799/2008 р., 490/12057/13-ц, 490/9228/14-ц, 490/2071/17 та 490/652/19 відповідно. Вказані судові накази, набрали законної сили. Позивач мав можливість звернутися до суду в устанвленому ЦПК України порядку з відповідними заявами про скасування судових наказів з підстав , визначених законом- в тому числі щодо відсутності безспірної заборгованості, неправильного розрахунку заборгованості, заявленя вимог поза межами загального трирічного строку - проте не скористалася наданим їй правом. Також не зверталася позивачка в установленому законом порядку і з скаргами на дії державного виконавця щодо неправомірного, на її думку, відкриття виконавчого провадження за пропуском пред`явлення судових наказів як виконавчих документів до примусового виконання. Таким чином, з аналізу вищенаведеного суд приходить до висновку, що позовна давність застосовується лише для не визнаних в судовому порядку вимог, як встановлено, позивач просить списати заборгованість, яка була предметом вимоги відповідача раніше, і стосовної якої вже було винесено рішення, яке набрало законної сили. позивачка не скорситалася своїм правом заявити про строк позовної давності в передбаченому ЦПК України порядку - а саме при зверненні до суду з заявми про скасування судових наказів - в межах розгляду яких судом і могла б бути надана оцінка пропуску чи дотримання заявником ПрАТ "МТЕЦ" строків заявлення вимог до споживача про стягнення заборгованості за надані послуги. За такого, позовна вимога в частині списання позовної давності станом на 01 грудня 2021 року у розмірі 36 614, 05 грн. є безпідставною. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, а тому не підлягають задоволенню. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК\~Укураїни, у разі відмови у задоволенні позову судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed