Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-11 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] «Про поділ земельної ділянки та розташованого на ній житлового будинку, що є об`єктом незавершенного будівництва». Спірний об`єкт розташований за адресою: [ADDRESS] . Посилається на те, що 09.07.1994 р. вона зареєструвала шлюб з відповідачем. 15.09.2021 року рішенням Донецького апеляційного суду шлюб між ними було розірвано . Під час шлюбу ними було побудовано житловий будинок за адресою: [ADDRESS] Будинок побудовано на земельній ділянці, що була приватизована її чоловіком. У своєму первісному позові [PERSON] просить: - Здійснити поділ майна - житлового будинку;, що є об`єктом незвершеного будівництва за адресою: [ADDRESS] розміром 0,14 га, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; - Виділити Позивачці в натурі 1/2 частину земельної ділянки та присудити грошову компенсацію за 1/2 частку житлового будинку, що є об`єктом незавершеного будівництва, розташованих за адресою: [ADDRESS] . Згодом позивачка неодноразово змінювала свої позовні вимоги. У заяві про зміну предмету позову, поданій 20.06.2025 р. представником позивача адвокатом Цимбалюком С. С., позивачка просить: 1.Визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] житловий будинок, що об`єктом незавершеного будівництва та земельну ділянку розташовані площею 0.14 га з кадастровим №1422782800:03:000:0086, розташовані за адресою: [ADDRESS] . 2. Здійснити поділ спільного майна між подружжя м та визнати право власності, [PERSON] на 1/2 частку житлового будинку, що є об`єктом незавершеного будівництва та 1/2 частки земельної ділянки площею 0.14 га з кадастровим № 1422782800:03:000:0086, розташовані за адресою: [ADDRESS] . У судовому засіданні 12.09.2025 року представник позивача уточнив позовні вимоги, відмовився від вимог щодо земельної ділянки і просив визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] житловий будинок, що об`єктом незавершеного будівництва, розташований за адресою: [ADDRESS] . Земельну ділянку залишити у власності відповідача. ІІ. Позиція позивача Посилається на те, що відповідно до вимог статті 60 Сімейного кодексу України та частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є спільним майном подружжя і належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Позивачка підкреслює, що наразі будинок фактично збудований, до нього підключені всі комунікації (про шо, зокрема, свідчать додані докази: проект газопостачальної організації, квитанції на оплату комунальних послуг, фотографії). Окрім цього, щодо фактичного введення в експлуатацію житлового будинку свідчать відомості, які були надані від Красноармійського управління по газопостачанню та газифікації ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» (відповідь на адвокатський запит від 30.08.2021р. № 10/1031) та ТОВ «Донецькі енергетичні послуги» (відповідь на адвокатський запит від 31.08.2021 р. №28/3600). При поділі спільної сумісної власності подружжя, зокрема подільної речі, застосовується принцип щодо обов`язкової згоди іншого з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. ІІІ. Позиція відповідача У письмових поясненнях на позов відповідач вказує, що під час перебування ним у шлюбі з позивачкою він 02.12.2008 р. в порядку приватизації набув права власності на земельну ділянку площею 0,1400 га за адресою [ADDRESS] . (на теперішній час [ADDRESS] ) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Починаючи з 2009 року він приступив до будівництва житлового будинку. Станом на цей час новостворене нерухоме майно є об`єктом незавершеного будівництва, оскільки до експлуатації не прийнято і таким чином державну реєстрацію права власності на нерухомість не оформлено. Вказує, що відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Посилається на постанови Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2710цс15, від 18 листопада 2015 року у справі № 6-388цс15, та від 27 травня 2015 року у справі № 6-159цс15, у постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі No722/823/17-ц згідно яким новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичної точки зору, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. Вважає, що позивачкою обрано неправильний спосіб захисту прав, оскільки неправильно зазначено предмет позову. Посилається на ч. 3 ст.49 ЦПК, відповідно до якої позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви лише до закінчення підготовчого засідання, а у справах, які розглядаються у порядку спрощеного провадження до початку розгляду по суті. На підготовчих засіданнях суд неодноразово наголошував Позивачеві та надавав тривалий час на уточнення та вдосконалення позову та обгрунтування вимог. Оскільки підготовча стадія закінчена, та триває судове засідання, у Позивача більше не має можливості змінити предмет позову. Просить відмовити у позові у повному обсягу. IV. Обставини, встановлені судом Первісно даний позов надійшов до Красноноармійського міськрайонного суду Донецької області. В порядку зміни територіальної підсудності справу передано для розгляду до Заводського районного суду м. Кам`янське. Позивач: [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платників податків [NUMBER] , адреса реєстрації місця проживання: [ADDRESS] (підтверджено копією паспорта, а.с.7) Відповідач: [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платників податків [NUMBER] , зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с.8-11) Сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.07.1994 р. (а.с.12) 15.09.2021 року рішенням Донецького апеляційного суду шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.13-18) Під час шлюбу ними було побудовано житловий будинок за адресою: [ADDRESS] Будинок побудовано на земельній ділянці, що була приватизована [PERSON] . З урахуванням чисельних змін предмету позову, [PERSON] просить визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] житловий будинок, що об`єктом незавершеного будівництва, розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідач заперечує проти позовних вимог, посилаючись на те, що будинок є незавершеним будівництвом, в експлуатацію не приймався і реєстрація його у Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно не проводилась. В матеріалах справи мається Лист КП «Бюро технічної інвентаризації» м. Покровська від 17.09.2021 р. (а.с. 32), в якому констатується відсутність відомостей про державну реєстрацію земельної ділянки та житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Листом ГУ Держкадастру у Донецькій області від 30.08.2021 р. підтверджується, що за [PERSON] обліковується на праві приватної власності земельна ділянка за кадастровим номером 1422782800-03-000:0086 площею 0,1400 га за адресою: [ADDRESS] (а.с.34). V. Висновки суду Відповідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачкою було заявлено позовну вимогу про визнання спільним майном подружжя житлового будинку [ADDRESS] . Згідно зі ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до Постанови від 16 грудня 2015 року у справі No6-2710цс15 Верховного Суду України, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичної точки зору, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними (аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року No 6-388цс15, від 27 травня 2015 року No 6-159цс15). Відповідно до вимог статей 328 та 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Отже, до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Новостворене нерухоме майно, будівництво якого здійснено в передбаченому законом порядку, набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. До цього об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів як речей матеріального світу, як у зібраному виді (конструкції, окремі елементи об`єкта незавершеного будівництва, чи сам об`єкт у цілому залежно від ступеня готовності), так і у вигляді окремих видів будівельних матеріалів, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. У частині 3 цієї статті Кодексу підкреслюється, що у разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності або спеціального майнового права на нього відповідно до закону. Тобто, такий припис закону означає можливість здійснення особою цивільно-правових правочинів щодо незавершеного будівництва тільки після проведення державної реєстрації права власності або спеціального майнового права на об`єкт незавершеного будівництва. Відповідно до Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (п.15) до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та обєкт незавершеного будівництва не виникає. Про обов`язковість державної реєстрації об`єктів незавершеного будівництва йдеться у статтях 1, 3, 4, 5, 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Особливості державної реєстрації спеціального майнового права на об`єкти незавершеного будівництва та майбутні об`єкти нерухомості регламентуються статтею 27-2 Закону. У Постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року по справі за № 6-37 цс13 Верховним Судом України висловлено правову позицію, відповідно до якої, виходячи із положень статей 60, 69, 70 СК України, частини третьої статті 368 ЦК України, незавершений будівництвом будинок, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. Однак, для реалізації такого права попередньою умовою є державна реєстрація об`єкта як незавершеного будівництва. За своїм правовим характером є вимогою про.виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності і регламентується статтею 364 ЦКУ. Частини 1 та 2 цієї статті Кодексу встановлюють, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Як вбачається із змісту цієї правової норми, об`єктом виділу може бути частка у праві власності. У даному ж випадку об`єкт спору не має ніякого юридичного статусу, а тому позовні вимоги є необгрунтованими. Що стосується\~інших посилань\~сторін на\~певні підстави,\~то суд\~не знаходить\~їх суттєвими\~і керується\~позицією Европейського\~суду з\~прав людини,\~який в\~багатьох своїх\~рішеннях підкреслює необхідність належним чином мотивувати судові рішення з метою демонстрації сторонам, що їх мотиви були уважно почуті. Разом з тим, він вказує, що цей обов`язок не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст. ст. 316,\~317,\~319 ЦК України, ст. 57 СК України,

Outcome: dismissed