Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-17 00:00:00

06.12.2024\~року [PERSON] \~звернулася до\~суду з\~позовними вимогамидо ТОВ\~«Вердикт Капітал»,\~якими просить\~(з\~урахуванням уточненої\~позовної заяви\~від 24.12.2024)\~наступне:\~визнати боргові\~зобов`язання перед\~ТОВ «Вердикт\~Капітал» за\~кредитним договором\~L723301\~(АС7496813)\~такими,\~що не\~підлягають виконанню\~у зв`язку\~з виконанням\~боргових зобов`язань\~ [PERSON] \~перед ТОВ\~«Дінеро» у\~повному обсязі\~(договір\~позики L723301\~(АС7496813)\~від 09\~травня 2019\~року,\~укладений між\~ТОВ «Дінеро»\~та [PERSON] ),\~а саме\~-\~погашенням боргу\~ [PERSON] \~11600\~гривень на\~користь ТОВ\~«Дінеро»;\~зобов`язати ТОВ\~«Вердикт Капітал»\~подати інформацію\~до Українського\~бюро кредитних\~історій про\~закриття кредиту\~та відсутність\~заборгованості;\~зобов`язати ТОВ\~«Вердикт Капітал»\~видати [PERSON] \~довідку про\~закриття кредиту\~та відсутність\~заборгованості;стягнути компенсацію за моральну шкоду з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь [PERSON] у розмірі 500000 гривень. В обґрунтування\~своїх позовних\~вимог,\~позивачка [PERSON] \~зазначає,\~що09.05. 2019 року між нею та ТОВ «Дінеро» був укладений онлайн договір позики L723301 (АС7496813) на суму 11600 гривень. Згідно ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» нею були надані відповідні документи та заява про списання процентів, пені та штрафів. 01.08.2019 року на її електрону пошту ТОВ «Дінеро» надіслало відповідь про надання гарантії списання всіх нарахувань по кредиту L723301(AC7496813), окрім тіла кредиту у розмірі 11600 гривень. Тіло кредиту у розмірі 11600 гривень було нею погашено у два етапи: перший платіж був здійснений 08.06.2019 року у розмірі 4292 гривні, другий платіж був здійснений 07.09.2019 року у розмірі 7308 гривень, разом ці два платежі складають тіло кредиту у розмірі 11600 гривень. Вважає, сплачена сума у розмірі 11600 гривень означає, що боргові зобов`язання Позивача перед ТОВ «Дінеро» виконані в повному обсязі. 24.03.2021 року нею був отриманий лист від Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Ю.С., який містив Постанову про відкриття виконавчого провадження № 64781991 від 10.03.2021 року, винесену при примусовому виконанні виконавчого напису № 1340 від 15.02.2021 року, що видав Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. про стягнення з неї на користь ТОВ «Вердикт Капітал» загальну суму заборгованості у розмірі 10848,42 грн., що виникла за кредитним договором L723301 (АС7496813) від 09 травня 2019 року, укладеним між ТОВ «Дінеро» та [PERSON] . Заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24 листопада 2021 року визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарасом Володимировичем за №1340 від 15 лютого 2021 року про стягнення з [PERSON] за кредитним договором AG7496813 від 09 травня 2019 року на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 10 848,42 грн. Вона сплатила ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» в рахунок погашення заборгованості 08.06.2019 року 4313,46 грн., 07.09.2019 року 7 308 грн. але ТОВ «Вердикт капітал» вимагало повернення простроченої заборгованості за сумою кредиту 4292 гривні і уточнює, що стягнення заборгованості проводиться за період з 31.10.2019 року по 22.01.2021 року, але саме ця сума вже була сплачена Боржником 08.06.2019 року на користь ТОВ «Дінеро», тобто оплата відбулася за три місяці і 23 дні до того, як ТОВ «Вердикт капітал» заволодів інформацією про онлайн договір позики L 723301 на суму 11600 гривень. А це означає, що ТОВ «Вердикт капітал» вимагає повторної сплати вже сплаченої позики. Згідно відзиву на позовну заяву від 07.02.2025 року (а.с. 76-90 том І) ТОВ «Вердикт капітал», відповідач позовні вимоги [PERSON] не визнає, вважає їх такими, що не підлягають виконанню, в повному обсязі та просить наступне: відмовити у стягненні із ТОВ «Вердикт Капітал» моральної шкоди в розмірі 500000грн., в повному обсязі; застосувати наслідки спливу строку позовної давності до позовних вимог про визнання боргових зобов`язань за кредитним договором, такими, що не підлягають виконанню та стягнення моральної шкоди; відмовити у стягненні з ТОВ «Вердикт Капітал» судових витрат зі сплати судового збору; стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» витрати на правову допомогу в сумі 50000,00 грн. Зазначає, що зміст позовної заяви зводиться до того, що, як на думку позивача, у неї відсутня будь-яка заборгованість за укладеним кредитним договором із підстав її повної сплати. Відтак, позивач вважає, що зобов`язання за кредитним договором є припиненими. Однак, 09.05.2019 року між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» був укладений онлайн договір позики L7233010, що позивачкою не заперечується. 22 серпня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір відступлення прав вимоги № 22-08/19, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» відступила Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту L7233010 від 09.05.2019 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та [PERSON] . На момент відступлення права вимоги, попереднім кредитором було передано ТОВ «Вердикт Капітал» суму заборгованості позивача за кредитним договором на момент такого відступлення, яка існувала на дату відступлення права вимоги відповідно до укладеного позивачем - [PERSON] договору кредиту із попереднім кредитором ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро». Згідно Реєстру Боржників, під № 3523 вказане прізвище позивача - позичальника за кредитним договором [PERSON] , із зазначенням відомостей про особу позичальника, номеру, дати кредитного договору, суми виданого кредиту - 11 600,00 грн., суми заборгованості, яка складалася із заборгованості по відсотках, штрафах, та суми заборгованості по кредиту, що в загальному на дату відступлення права вимоги становила загальну суму заборгованості - 7 946,00 грн. Отже, на момент відступлення права вимоги до ТОВ «Вердикт Капітал» - 22.08.2019 року у позичальника [PERSON] була наявною заборгованість за кредитним договором, яка була передана попереднім кредитором ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» новому кредитору - ТОВ «Вердикт Капітал». До матеріалів справи позивачем не надано документів, що б свідчили про належне виконання боржником [PERSON] зобов`язань та погашення кредитних коштів, сплати пов`язаних з кредитом платежів відповідно до умов, передбачених кредитним договором. Тобто, позивач не долучає жодного документу від попереднього кредитора про відсутність заборгованості за кредитним договором та відсутність будь-яких претензій у попереднього кредитора до позивача щодо погашення заборгованості за кредитним договором. Адже, якщо позивач вважає, що нею сплачена заборгованість за кредитним договором ще до відступлення права вимоги новому кредитору, то саме на позивачеві лежить обов`язок доведення такого твердження. Позивач лише долучає до позовної заяви копію банківських квитанцій за 2019 рік. З таких квитанцій неможливо визначити, чи такі квитанції свідчать про відсутність, як на думку позивача, заборгованості саме за рахунком, де обліковувалися кредитні кошти, згідно отриманого у попереднього кредитора кредиту. Такі квитанції не відображають повної інформації щодо відсутності заборгованості за кредитним договором. Позивач стверджує, що нею було сплачено отриманий кредит в розмірі 11600грн. Однак, згідно умов кредитного договору, передбачене погашення не лише суми отриманого кредиту, а за користування кредитними коштами нараховуються і відсотки, а також передбачені і штрафні санкції. Отже, повна сплата кредиту передбачає не лише сплату суми отриманих у кредит коштів, а ще й передбачених умовами договору відсотків за користування кредитними коштами та інших, визначених договором платежів. Належним та підтверджуючим документом, котрий би засвідчував про відсутність заборгованості у позичальника за укладеним нею кредитним договором, мала би бути відповідна довідка про виконання зобов`язання за кредитним договором, яка би засвідчувала про відсутність претензій фінансового характеру у кредитора - в даному випадку ще первісного - ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро», оскільки, позивач стверджує, що всю суму заборгованості нею було сплачено ще до відступлення права вимоги, відносно позичальника. Однак, такої довідки позивач не надає. Більше того, позивач навіть не залучає до участі у справі первісного кредитора - фінансової установи, з якою нею було укладено кредитний договір, і якій, як стверджує позивач, нею було повністю погашено заборгованість за кредитним договором. ТОВ «Вердикт Капітал» є правонаступником права вимоги виконання зобов`язань за кредитним договором на підставі тих відомостей про розмір заборгованості позичальника (боржника), які їм були передані від попереднього кредитора. Такі відомості було передано попереднім кредитором на дату укладення Договору відступлення права вимоги. Вищенаведена інформація спростовує твердження позивача про те, що у неї відсутня заборгованість за кредитним договором, а, відтак, як на її думку, будь-які її зобов`язання є припиненими. Навпаки, відомості, які долучаються до даного відзиву на позовну заяву свідчать про зворотне - наявність заборгованості за кредитним договором, як на дату відступлення права вимоги від попереднього кредитора, так і станом на даний час, позаяк, позивачем [PERSON] вже новому кредитору - ТОВ «Вердикт Капітал» не сплачувалася наявна у неї заборгованість за кредитним договором. Позивачка долучає до документів нібито, відповідь ТОВ «Дінеро», однак, така відповідь не може вважатися належним і допустимим доказом. Як вбачається з наданої Позивачем кредитної історії позивач мав не єдиний кредит у ТОВ «Дінеро», а їх було декілька. Крім того, відповідач вважає, що позивачем також обрано і неналежний спосіб захисту. Отже, позовна вимога про визнання припиненим кредитного договору не може бути задоволена саме з підстав обрання позивачем неналежного способу захисту, який не передбачений законом. Вважає, що позивачем не надано належних доказів щодо заявлених своїх вимог про визнання зобов`язань за кредитним договором припиненими, таким, що не підлягає виконанню. Вважає, що позовні вимоги є недоведеними, оскільки припинення кредитних зобов`язань можливе за умов повного погашення кредиту. Водночас позивач не надала доказів на підтвердження цього, а тому відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання не можуть бути визнані припиненими. У поданій позовній заяві позивачем заявлена також вимога про стягнення із ТОВ «Вердикт Капітал» моральної шкоди в розмірі 500000грн., при тому, позивач не наводить та не надає жодного доказу та жодного аргументу, що її як моральні та фізичні страждання, а також неможливість здійснювати нею певну діяльність, спричинені саме діями ТОВ «Вердикт Капітал». Не надає жодного доказу, що весь перелік, вказаних у позовній заяві факторів, щодо її стану та інших обставин, були спричинені саме діями відповідача. Позивач не надала суду жодного письмового доказу на підтвердження її вимоги про відшкодування моральної шкоди, також не надано доказів, що як на її думку, спричинена їй шкода, була саме з вини ТОВ «Вердикт Капітал» і, відповідно, яким способом позивач визначила про відшкодування їй шкоди саме в розмірі 500000грн., і дана сума, також не підтверджена жодним належним доказом, а також є неприпустимо завищеною в розумінні вимог законодавства та принципу співмірності й справедливості. Позивач, як підтвердження щодо стягнення моральної шкоди саме в сумі 500000грн., долучає надрукований на сторінці паперу звичайний текст, який не має жодного офіційного та правового підґрунтя, щодо певного виду діяльності із зазначенням абстрактних розмірів нібито вартості, де вказані певні цифри, не зрозуміло взагалі ким складений, враховуючи мову, на якій складений документ, наводячи аргументи про те, що відповідач повторно стягує з неї заборгованість за кредитним договором. Такий поданий документ взагалі не повинен братися до уваги та трактуватися як доказ, оскільки, він є сумнівним в контексті його правдивості та офіційності, а також, що є головним, складений не державною мовою, що вже є порушенням вимог закону щодо використання недержавної мови. Документ з назвою «Стартап по разработке сайтов и предоставлению услуг хостинга» не може вважатися належним та допустимим доказом, бо він складений іноземною мовою. Також, позивач надає суду неправдиву інформацію про те, що стягувач ТОВ «Вердикт Капітал» повторно стягує з неї заборгованість за кредитним договором, яку, як на її думку, вона вже сплатила. Станом на даний час, ТОВ «Вердикт Капітал» не здійснює будь-якого примусового стягнення із позивача заборгованості. Так, по стягненню із позивача заборгованості, було вчинено виконавчий напис нотаріуса та було відкрите виконавче провадження. Однак, рішенням суду вчинений виконавчий напис нотаріуса було визнано таким, що не підлягає виконанню, і, як наслідок, приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Щербаковим Юрієм Сергійовичем було винесено постанову від 19.08.2024р. про закінчення виконавчого провадження - припинення стягнення із боржника на користь стягувана. З кредитного звіту від 06.10.2024 року, що долучає Позивач до позовної заяви, вбачається, що у позивачки активні кредити та кредити з порушенням графіку платежів з Універсал Банком, Вердикт Капітал, Дінеро, Міолан, Веллфін, Манівео швидка фінансова допомога, СС ЛОУН, тобто з цієї довідки можна зробити висновок, що відповідний кредитний рейтинг в позивачки склався не виключно через дії (або бездіяльність) ТОВ «Вердикт Капітал». Щодо тверджень позивача про підстави стягнення моральної шкоди через неможливість брати участь у програмі «Грант для ветеранів та другого з подружжя», то позивачем не надано жодних належних і допустимих доказів звернення для участі у відповідній програмі і відмови у задоволенні заяви Позивача про участь у програмі з підстав, що викладає Позивач. Порядок надання грантів на створення або розвиток власного бізнесу учасникам бойових дій, особам з інвалідністю внаслідок війни та членам їх сімей затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 червня 2022 р. № 738 з яким можна ознайомитися на офіційному веб-сайті Верховної Ради України за посиланням https://zakon.rada.gov.Ua/laws/show/738-2022-%D0%BF#Text та у порядку не вказано такої підстави на яку звертає увагу Позивач «-немати статусу «безнадійний» в Першому всеукраїнському бюро кредитних історій, простроченої заборгованості по кредитах, а також списаних чи реструктуризованих боргів...». Вищенаведені факти спростовують навіть можливість заподіяння моральної шкоди, про яку заявляє позивач, бо суду не надано ані відмови у видачі гранту, а підстави, з яких позивач вважає про неможливість його отримати і які, нібито, виникли з вини ТОВ «Вердикт Капітал» взагалі відсутні. Доданий до позовної заяви документ з назвою «Стартап по разработке сайтов и предоставлению услуг хостинга» не може вважатися бізнес-планом що відповідає вимогам програми грантів та постанові КМУ № 738. Позивач отримала у кредит грошові кошти та зобов`язана їх повернути, відповідно до норм закону, натомість, позивач маніпулює перед судом аргументами, що не мають відношення до стягнення із відповідача будь-якої моральної шкоди, що є неприпустимим та свідчить про зловживання правом. Заявлена сума моральної шкоди не підкріплена жодними доказами, жодними аргументами та посиланнями на обставини, які могли б свідчити про наявність підстав для її стягнення, а, відтак, задоволенню не підлягає. Окрім того, вважає, що сплив строк позовної давності на звернення позивачем з подібним позовом - як щодо визнання кредитного зобов`язання припиненим, так і щодо стягнення моральної шкоди. 02.04.2021р. подаючи до суду позовну заяву про визнання такого виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, позивачка вказувала про ті самі аргументи, що і зазначаються нею у позовній заяві, поданій по даній справі щодо визнання кредитних зобов`язань припиненими. Отже, слід дійти висновку про те, що ще у квітні 2021 року позивач аргументувала свої позовні вимоги в контексті відсутності у неї заборгованості, подаючи до суду позовну заяву щодо вчиненого виконавчого напису нотаріуса, проте суд вивчивши це твердження дійшов правильного висновку саме про наявність спору щодо заборгованості, а не її відсутності, а отже відлік строку позовної давності підлягає відрахуванню від цієї дати. Натомість, із позовною заявою про визнання боргових зобов`язань за кредитним договором, такими, що не підлягають виконанню, позивач звернулася до суду 06.12.2024 року - із пропуском строку позовної давності. Згідно відповіді на відзив від 12.02.2025 (а.с. 132-148), позивачка просить задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі та відмовити щодо стягнення з неї на користь ТОВ «Вердикт Капітал» витрати на правову допомогу в сумі 50 000,00 грн. Зазначає, що вона цілком обґрунтовано пред`являє позов до ТОВ «Вердикт Капітал», оминаючи ТОВ «Фінансова Компанія «Дінеро», оскільки не вбачаючи сенсу в участі у справі про визнання боргових зобов`язань за кредитним договором такими, що не підлягають виконанню її представників. Що первинний кредитор ТОВ «Фінансова Компанія «Дінеро», що правонаступник ТОВ «Вердикт Капітал» відмовляються визнавати дійсним платіж у сумі 4292грн., спонукають її сплатити цю суму знову. По відношенню до неї з боку ТОВ «Вердикт Капітал» були проігноровані гарантії, наданні первинним кредитором, а саме списання всіх нарахувань за кредитом та з боку ТОВ «Фінансова Компанія «Дінеро» та ТОВ «Вердикт Капітал» проігноровано факт сплати нею у розмірі 4292 грн., що підтверджено квитанцією банку, що є неприпустимим в процесе виконання кредитного договору. Спираючись на гарантії з боку кредитора, дані, що вказані у відповіді ТОВ «Фінансова Компанія «Дінеро», а також на факт сплати суми кредиту у повному обсязі у розмірі 11600 грн., наявний факт повного погашення кредиту без порушень домовленостей між сторонами з боку позивача. Зобов`язання за кредитним договором нею виконано у повному обсязі. Крім того, позивачка зазначила, що саме відповідач повинен довести відсутність своєї вини в тому, що внаслідок знищення відповідачем ділової репутації позивача, позивач пережив душевні хвилювання. Лише тоді відсутні підстави для стягнення моральної шкоди правопорушника. Позивач розуміє, що особа звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. До вимог про відшкодування моральної шкоди, як вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав, строки позовної давності відповідно до ст. 268 ЦК України не застосовуються. Датою, яка стала початковою у перебігу позовної давності є 19.08.2024 з цього дня позивачка довідалася про арешт її рахунків. ЇЇ кредитна історія чітко демонструє той факт, що за період з 2011 року по 2019 нею було використано 25 споживчих кредитів та усі вони закриті. Сума боргу за даними Першого всеукраїнського бюро кредитних історій складає саме 4292 грн.. про оплату яких свідчить квитанція про внесення коштів на рахунок ТОВ «Фінансова Компанія «Дінеро» 08.06.2019. Жодних розрахунків на відшкодування відповідачу судових витрат, ТОВ «Вердикт Капітал» не надало. Право на відшкодування судових витрат має та сторона, на користь якої ухвалене судове рішення. У запереченнях на відповідь на відзив на позовну заяву від 04.03.2025 (а.с. 174-184 т. І), представник ТОВ «Вердикт Капітал» зазначив, що разом із відзивом на позовну заяву, ними було надано до суду відповідний договір відступлення права вимоги, згідно якого, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права нового кредитора по виконанню [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором. Також було надано Додаток до вказаного договору відступлення права вимоги - перелік прав вимоги які були передані новому кредитору, в якому, зокрема, вказаний і кредитний договір і прізвище боржника - [PERSON] ТОВ «Вердикт Капітал» долучено повний текст Договору відступлення права вимоги та Додатку - Реєстру Боржників до Договору про відступлення права вимоги, де в переліку боржників та кредитних договорів вказане прізвище Згідно даного Реєстру Боржників під №3523 вказане прізвище позивача - позичальника за кредитним договором [PERSON] , із зазначенням відомостей про особу позичальника, номеру, дати кредитного договору, суми виданого кредиту - 11 600,00 грн., суми заборгованості, яка складалася із: заборгованості по відсотках, штрафах, та суми заборгованості по кредиту, що в загальному на дату відступлення права вимоги становила загальну суму заборгованості - 7 946,00 грн. Дані докази засвідчують, що на момент відступлення права вимоги до ТОВ «Вердикт Капітал» - 22.08.2019 року у позичальника [PERSON] була наявною заборгованість за кредитним договором, яка була передана попереднім кредитором ТОВ - Фінансова компанія «Дінеро» новому кредитору - ТОВ «Вердикт Капітал». Договір відступлення права вимоги є чинним станом на даний час. Він не скасований, його недійсність не підтверджена жодним правовим актом, в розумінні вимог закону та є відсутнім будь-яке судове рішення про визнання такого договору відступлення права вимоги, недійсним. Отже, неправильним є твердження позивача про те, що відступлення права вимоги забулося неправомірно та відповідачем не було надано доказів такого відступлення права вимоги. Позивачем не спростовано у відзиві на позовну заяву, не підкріплено належними доказами обставини відсутності у неї заборгованості за кредитним договором. Адже, якщо позивач вважає, що нею сплачена заборгованість за кредитним договором ще до відступлення права вимоги новому кредитору, то саме на позивачеві належить обов`язок доведення такого твердження. Копії банківських квитанцій за 2019 рік, на які позивач посилається як на доказ погашення кредитної заборгованості не засвідчують про повне виконання зобов`язань за кредитним договором, оскільки на момент відступлення права вимоги від попереднього кредитора - ТОВ ФК «Дінеро» до ТОВ «Вердикт Капітал», заборгованість у позивача була наявною, оскільки сума заборгованості була передана новому кредитору, що підтверджується поданими ними до відзиву на позовну заяву, доказами. Позивач стверджує, що нею було сплачено отриманий кредит в розмірі 11600грн. Однак, згідно умов кредитного договору, передбачене погашення не лише суми отриманого кредиту, а за користування кредитними коштами нараховуються і відсотки, а також передбачені і штрафні санкції. Отже, повна сплата кредиту передбачає не лише сплату суми отриманих у кредит коштів, а ще й передбачених умовами договору відсотків за користування кредитними коштами та інших, визначених договором платежів. Так, згідно умов кредитного договору, позивачу надано кредит у розмірі 11600грн. 09.05.2019 з датою повного погашення 06.06.2019 року. Як стверджує позивачка, вона оплатила (згідно квитанцій 4292 грн. 08.06.2019 і 7308 грн. 07.09.2019), однак, за умовами кредитного договору, разом із відсотками за користування кредитом, позивач позичальник мала повернути 12706 грн. 06.06.2019 і є ще штраф 50%. Отже, позичальник [PERSON] не виконувала умови кредитного договору. Якщо позивач стверджує, що всю суму заборгованості нею було сплачено ще первісному кредитору, то належним та підтверджуючим документом, який би стверджував про відсутність заборгованості у позичальника за кредитним договором, мав би бути відповідний документ саме від первісного кредитора - ТОВ ФК «Дінеро». Проте, такого документу позивачем не було надано. Відтак, твердження позивача про відсутність заборгованості не підтверджено жодним доказом, тому не підлягають до визнання їх припиненими та такими, що не підлягають виконанню. Долучений позивачем до відповіді на відзив документ під назвою «Платформа для обробки відео за допомогою AI», на думку відповідача, є спробою підробки доказів. Так, для того щоб стверджувати про можливість моральної шкоди, бізнес-план вже повинен був існувати, мав бути розглянутий разом з документами відповідно до Порядку надання грантів на створення або розвиток власного бізнесу учасникам бойових дій, особам з інвалідністю внаслідок війни та членам їх сімей затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 червня 2022 р. № 738 і по ньому мало бути прийнято рішення. Окрім цього вказаний документ який позивач характеризує як «Бізнес-ідею» не відповідає вимогам до бізнес-плану відповідно до ч. 9 Порядку надання грантів на створення або розвиток власного бізнесу учасникам бойових дій, особам з інвалідністю внаслідок війни та членам їх сімей затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 червня 2022р. №738, зразок якого був наданий відповідачем разом з відзивом. Позивач не надала суду жодного письмового доказу на підтвердження її вимоги про відшкодування моральної шкоди, також не надано доказів, що як на її думку, спричинена їй шкода, була саме з вини ТОВ «Вердикт Капітал» і, відповідно, яким способом позивач визначила про відшкодування їй шкоди саме в розмірі 500000грн., і дана сума, також не підтверджена жодним належним доказом, в розумінні вимог чинного законодавства, а також є неприпустимо завищеною в розумінні вимог законодавства та принципу співмірності й справедливості. Позивачем не доведено свої вимоги в частині стягнення з ТОВ «Вердикт Капітал» моральної шкоди. Також, сплив строк позовної давності для пред`явлення такого позову. Враховуючи вищенаведене, в представник ТОВ «Вердикт Капітал» просить наступне: відмовити [PERSON] у задоволенні позовної заяви; відмовити [PERSON] у стягненні із ТОВ «Вердикт Капітал» моральної шкоди в розмірі 500 000,00 грн., в повному обсязі; застосувати наслідки спливу строку позовної давності до позовних вимог; відмовити у стягненні з ТОВ «Вердикт Капітал» судових витрат зі сплати судового збору; стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» витрати на правову допомогу в сумі 50 000,00 грн. Ухвалою судді від 25 грудня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 29 січня 2025 року витребувано докази у справі. Ухвалою суду від 27 лютого 2025 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Дінеро» та витребувано докази у справі. Ухвалою суду від 07 травня 2025 року витребувано докази у справі. Ухвалою суду від 25 червня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судових засіданнях від 25.06.2025, 30.07.2025, 18.09.2025 позивач [PERSON] зазначила, що вона дійсно взяла позику у ТОВ ФК «Дінеро». Повернула позику 08.06.2019 4292 грн. та 07.09.2019 7308 грн., тобто загалом 11600 грн., тіло кредиту сплачено. У 2019 вона брала участь у стримуванні збройної агресії рф в Донецькій та Луганській областях і була військовою, тому скористалась своєю пільгою на списання відсотків, про що надано відповідну заяву. ТОВ ФК «Дінеро» погодило цю заяву і зобов`язалось списати відсотки за користування кредитом. Кредит сплачено, є відповідні квитанції. Тобто боргових зобов`язань немає. Вона хотіла отримати гранд, однак їй порекомендували не звертатись, так як у неї негативна кредитна історія і вона рахується як боржник. Більше жодних кредитних зобов`язань у неї не було на період існування правовідносин з ТОВ ФК «Дінеро». Заборгованості перед іншими позикодавцями не впливає на її кредитну історію, вони погашенні. З офіційною заявкою про отримання гранду не зверталась. Моральна шкода полягає в неможливості отриманні гранду та неможливості подальшого розвитку. До того-ж, постійно їй та робочому керівництву дзвонили про наявність боргу, чим спричиняли моральні страждання, керівництво постійно з нею проводило бесіди з цього приводу. Постанова про відновлення виконавчих дій мала місце у 2024 році, а отже строк позовної давності не пропущено. Вона не була повідомлена про відступлення права вимоги, тому вона і сплатила на користь ТОВ ФК «Дінеро», цю оплату ТОВ ФК «Дінеро» прийняло. Лише 31.10.2019 з Додатковою угодою до Договору відступлення права вимоги з`явився реєстр боржників, за яким передано борг [PERSON] . В реєстрі боржників вказано суму основного боргу 4292 грн., саме сума, яка вже була нею сплачена 08.06.2019. Інші нарахування: відсотки. Штрафи, які вже нарахувало саме ТОВ «Вердикт Капітал», а не ТОВ ФК «Дінеро». Немає первинних документів, які б підтвердили наявність боргу. Просить відмовити у компенсації витрат на правову допомогу. Це є зловживанням. Вона є інвалідом війни ІІ групи. Витрати є неспівмірними. Сума 4292 грн. перерахувалась безпосередньо в особистому кабінеті ТОВ ФК «Дінеро» на сайті. Відповідь АТ «ОТП БАНК», ще не означає, що ці кошти не отримав ТОВ ФК «Дінеро», так як перерахунок робився через приватний кабінет ТОВ ФК «Дінеро», однак там банківські реквізити компанії отримувача в кабінеті приховані. Може й в іншому банку, а не АТ «ОТП БАНК» були рахунки ТОВ ФК «Дінеро». Є довідки АТ «ОЩАДБАНКУ», що отримано кошти ТОВ ФК «Дінеро» були. Кредити в ТОВ ФК «Дінеро» міг бути лише один, так як це визначено їх правилами, а отже ці платежі були направлені саме на погашення цього єдиного кредиту. Відповідно до виконання умов Договору, а саме п. 6.2 та п.8.3. Додаткової угоди за Договором від 31.10.2019р., фактом складання та підписання РБ № 31.10.2019р., датою набуття права вимоги у відповідача, тобто виконання всіх умов Кредитора (ТОВ «Дінеро») за Договором з Новим кредитором є 31.10.2019р. Визначення саме цієї дати підтверджує Нотаріальний напис від 15.02.2021 року. Датою набуття права вимоги у відповідача за Договором є 31.10.2019р. Відповідач не має права вимоги за Договором до позивача, оскільки кредитні зобов`язання позивача по тому ж самому кредиту вже були виконанні перед ТОВ «ФК «Дінеро». Кредитні зобов`язання перед «Капітал Вердикт» набувають статусу таких, що не підлягають виконанню. Представник відповідача в судовому засіданні від 30.07.2025, 18.09.2025 заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Станом на дату відступлення вже було погашено 4292 грн. 08.06.2019 це не заперечують. 7308 грн. було погашено 07.09.2019 вже після відступлення права вимоги (22.09.2019). Лист з електронного листування з ТОВ ФК «Дінеро» треба ставити під сумнівів, так як немає підписів посадових осіб. Передбачається зобов`язання і за відсотками. Доказів погашення відсотків немає. Немає в діях відповідача жодної протиправності. Помилка могла виникнути з дій ТОВ ФК «Дінеро», а не ТОВ «Вердикт Капітал». Позивачка мала зобов`язання і перед іншими кредиторами, тому не має причинно-наслідкового зв`язку саме з діями ТОВ «Вердикт Капітал». Заявка на отримання гранду не надавалась, а отже жодних негативних наслідків позивачка не понесла. Прив`язка моральної шкоди робиться до суми гранду, що є безпідставним. Розмір шкоди неспівмірний з розміром заборгованості. Пропущені строки позовної давності. Виконавчий напис нотаріуса було оскаржено у 2021, а звернулася [PERSON] до суду у 2024. Просить стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 50000 грн. Реєстр боржників формовано ТОВ ФК «Дінеро». Правочин щодо відступлення права вимоги є дійсним. Не доведено факт виконання кредитних зобов`язань. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09 травня 2019 року між [PERSON] та ТОВ «Дінеро» був укладений онлайн договір позики L723301 (АС7496813) на суму 11600 гривень. 08.06.2019 Позивачем був здійснений платіж у розмірі 4292 гривні через особистий кабінет в ТОВ «ФК Дінеро». Згідно інформаційної довідки ПАТ «Державний Ощадний Банк України», 08.06.2019 виконано успішно операція про перерахунок 4292 грн. (номер посилання: 060858982150, receipt_contract (рахунок платника) [NUMBER] ) (а.с. 18 т.І). Крім того, факт перерахування [PERSON] 4292 грн. від 11.06.2019 на рахунок ТОВ «Фінансова Компанія «Дінеро» підтверджено квитанцією ТВБВ 10015/0456 АТ «Державний Ощадний Банк України» (а.с. 158 т. І). Згідно інформаційної довідки ПАТ «Державний Ощадний Банк України», 07.09.2019 з рахунку платника [NUMBER] перераховано АТ «ОТП Банк» 7308 грн. за погашення краткосрочного займа по договору L7233010 з ТОВ «Фінансова Компанія «Дінеро» (а.с. 19 т. І). На електрону пошту позивача надійшов лист від ТОВ «Фінансова Компанія «Дінеро» про те, що вони перерахунок нарахувань по кредиту L7233010 зобов`язуються провести списання всіх нарахувань за кредитом L7233010, окрім тіла кредиту в розмірі 11600 грн. (а.с. 20 т.І). ТОВ «Вердикт Капітал» надіслало [PERSON] лист, в якому зазначено, що її сума боргу станом на 12.03.2020 складає 8689,04 грн. (а.с. 21-22 т.І). Згідно довідки про участь особи у здійсненні заходів із забезпечені її національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф в Донецькій та Луганській областях забезпечення їх здійснення, що видана військовою частиною [NUMBER] від 27.04.2021 за №370/2/437, [PERSON] була солдатом у період з 21.06.2019р. по 21.10.2019р., брала участь здійсненні заходів із забезпечені національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф в Донецькій та Луганській областях (а.с. 23 т. І). Позивач звернулась до ТОВ «ФК Дінеро» з заявою про списання процентів, пені та штрафів за договором позики L723301 (АС7496813) від 09.05.2019р. 01.08.2019 року на електрону пошту позивача від ТОВ «Дінеро» надійшла відповідь на її звернення щодо списання процентів, пені та штрафів за договором позики L723301 (АС7496813) від 09.05.2019р., в якому були надані гарантії списання всіх нарахувань по кредиту L7233010, окрім тіла кредиту у розмірі 11600 гривень. 07.09.2019 року позивачем був внесений залишок по тілу кредиту L7233010 у розмірі 7308 гривень. Тобто, позивач обґрунтовано вважає, що виконав свої зобов`язання по погашенню тіла кредиту: -292+7308=11600. Таким чином, позивач вважає, що з цього моменту стосунки між ТОВ «ФК «Дінеро» та [PERSON] за кредитом L7233010 припиняються. Згідно договору відступлення прав вимоги №22-08/19 від 22.08.2019, ТОВ «Фінансова Компанія «Дінеро» відступило право вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» (а.с. 92-101 т.І). Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги у ТОВ «Вердикт Капітал» до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних Реєстрах боржників, які формуються згідно Додатку №1 до Договору відступлення прав вимоги та є невід`ємною частиною Договору. 31.10.2019 між ТОВ «Фінансова Компанія «Дінеро» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Додаткову угоду №4 до договору відступлення прав вимоги №22-08/18 від 22.08.2019 (а.с. 113-114 т. І). Відповідно до Реєстру боржників №1 від 31.10.2019 до Договору відступлення прав вимоги №22-08/18 від 22.08.2019 та Додаткової угоди №4, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до [PERSON] (№3523) за кредитним договором L7233010 з ТОВ «Фінансова Компанія «Дінеро» в сумі 4292 грн. (а.с. 115-117 т. І). Тобто саме з цього моменту до відповідача перейшло право вимог до осіб згідно зазначеного вище реєстру боржників. 24.11.2021 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області прийнято заочне рішення у справі №946/2614/21, яким визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарасом Володимировичем за №1340 від 15 лютого 2021 року про стягнення з [PERSON] за кредитним договором AG7496813 від 09 травня 2019 року на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 10848,42 грн. (а.с. 9-11 том І). 19.08.2024 приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Щербаковим Ю.С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №64781991, яке було відкрито за виконавчим написом №1340 від 15.02.2021 приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 10848,42 грн. за кредитним договором AG7496813 від 09 травня 2019 року, що укладений між [PERSON] та ТОВ «Фінансова Компанія «Дінеро» та припинено чинність арешту коштів на банківських рахунках [PERSON] припинено стягнення з [PERSON] 20% від її доходів (а.с. 12-13 т. І). 19.08.2024 приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Щербаковим Ю.С. винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №64781991, яке було відкрито за виконавчим написом №1340 від 15.02.2021 приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 10848,42 грн. за кредитним договором AG7496813 від 09 травня 2019 року, що укладений між [PERSON] та ТОВ «Фінансова Компанія «Дінеро» (а.с. 164-165 т. І). Отже, станом 19.08.2024р. права позивача продовжували порушуватись. За положеннями пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права. Задоволення позову про визнання відсутності права вимоги в особи, що вважає себе кредитором, і відсутності кореспондуючого обов`язку особи-боржника у відповідних правовідносинах є спрямованим на усунення правової невизначеності. Тобто, відповідне судове рішення має забезпечити, щоб обидві сторони правовідносин могли у майбутньому знати про права одна одної та діяти, не порушуючи їх. А тому такий спосіб захисту є виключно превентивним. Зокрема, якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання. Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора, зокрема про визнання поруки припиненою. Тому для захисту права відповідача у ситуації, коли кредитор вже звернувся з вказаним позовом про стягнення коштів, не потрібно заявляти зустрічний позов, а останній не може бути задоволений. Аналогічно після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника. Такий окремий позов теж не може бути задоволений, оскільки боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора, наприклад, і з тих підстав, що порука припинилася. Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 26.01.2021 року у справі №522/1528/15-ц. Ефективність позовної вимоги про визнання відсутності права чи про визнання права припиненим має оцінюватися, виходячи з обставин справи залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії). Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 26.01.2021 року у справі №522/1528/15-ц. Так як відповідач заперечує проти позову та проти твердження позивача про відсутність заборгованості, й надає свій розрахунок заборгованості, тобто існує спір, отже позивач знаходиться у стані невизначеності. А отже в даному випадку не може йти мова, що цей спір не може розглядатися в суді чи є незгодою із рішенням суду по іншій справі, чи із процесом виконання рішення по іншій справі, чи є невірним способом захисту порушеного права. У цій справі позивач звернувся до суду не за захистом свого права на припинення зобов`язання, а за захистом свого законного інтересу у правовій визначеності щодо прав і обов`язків у відносинах з відповідачем за Кредитним договором. Способами захисту інтересу особи у правовій визначеності при виконанні договірних зобов`язань можуть бути: 1) визнання права позивача; 2) визнання відсутнім (припиненим) обов`язку позивача; 3) визнання відсутнім (припиненим) права вимоги відповідача. Схожі висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 21 листопада 2012 року у справі № 6-134цс12 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц. Наведені вище способи захисту інтересу особи у правовій визначеності при виконанні договірних зобов`язань будуть належними лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите. Зокрема, у таких випадках: кредитор у правовідносинах без звернення до суду з відповідним позовом може звернути стягнення на майно особи, яку він вважає боржником, інших осіб або інакше одержати виконання поза волею цієї особи-боржника в позасудовому порядку; особа не вважає себе боржником у відповідних правовідносинах і не може захистити її право в межах судового розгляду, зокрема, про стягнення з неї коштів на виконання зобов`язання, оскільки такий судовий розгляд кредитор не ініціював (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц). Лише, разі якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора або кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту. Так, позивач обрав спосіб захисту у вигляді визнання судом припиненими всіх зобов`язань [PERSON] перед ТОВ «Вердикт Капітал» за Кредитним договором внаслідок їх повного виконання позивачем, проведеного належним чином. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач послався на те, що ТОВ «Вердикт Капітал» не визнає належного виконання позивачем своїх обов`язків за Кредитним договором. Позивач стверджує, що йому недоступні інші можливості захисту його прав, тому заявляє до суду вимогу про захист охоронюваного законом інтересу у правовій визначеності на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України та статті 599 ЦК України як превентивний спосіб захисту в правовідносинах між позивачем і відповідачем, який має забезпечити, щоб обидві сторони могли знати свої права та обов`язки за Кредитним договором та діяти, не порушуючи їх. Таким чином, суд вважає, що позивач правильно визначився зі способом захисту, який може бути застосований, виходячи з конкретних обставин цієї справи, та який є ефективним для захисту порушеного інтересу позивача у правовій визначеності стосовно належного виконання ним зобов`язань за Кредитним договором, так як відповідач заперечує проти твердження позивача про відсутність заборгованості і це питання не було повністю вирішено судовими рішеннями по іншим справам. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно ст.1050 ЦК України - якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, а також відповідно до ст.550 ЦК України сплатити неустойку (штраф, пеню). Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Обов`язок щодо доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21). Покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були. Позивач зазначає, що виконав свої зобов`язання за договором (перший платіж був здійснений позивачем 08.06.2019 року у розмірі 4292 гривні, другий платіж - 07.09.2019 року у розмірі 7308 гривень, тобто позивачем сплачено тіло кредиту у розмірі 11600 гривень), що підтверджено відповідними квитанціями, однак відповідач попри те, що кошти були перераховані попередньому кредитору правонаступником якого є відповідач, відмовляється від визнання виконаним боргового зобов`язання [PERSON] перед ТОВ «Вердикт Капітал» за кредитним договором L723301 (АС7496813) від 09 травня 2019 року, що укладений між ТОВ «Фінансова Компанія «Дінеро» » та [PERSON] . Щодо можливості прийняття до уваги доказів, які надані позивачем, то суд наголошує на наступному. Електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною (ст.5 Закону "Про електронні документи та електронний документообіг"). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 100 ЦПК України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 15.07.2022 у справі №914/1003/21 зазначив: «68. На відміну від електронного документа, електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Таким чином, повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою, є електронним доказом. З наведених норм права вбачається, що процесуальний закон чітко регламентує можливість та порядок використання інформації в електронній формі (у тому числі текстових документів, фотографій тощо, які зберігаються на мобільних телефонах або на серверах, в мережі Інтернет) як доказу у судовій справі. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (стаття 76 ЦПК України), який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Отже, подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу. Наведений висновок є усталеним у судовій практиці (наприклад, його наведено у постановах Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20, від 15 липня 2022 року у справі № 914/1003/21), і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для того, щоб його змінювати. Поняття електронного доказу є ширшим за поняття електронного документа. Електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа, в тому числі електронний підпис. Натомість електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою чи через застосунки-месенджери, є електронним доказом, який розглядається та оцінюється судом відповідно до статті 80 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами. При цьому слід враховувати, що суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням, і така позиція суду в окремо взятій справі не може розцінюватися як загальний висновок про застосування норм права, наведених у статті 100 ЦПК України, у подібних правовідносинах. Сам лист електронної пошти є таким, що містить відомості про факт відправлення повідомлення із відповідної електронної адреси, час відправлення, адресатів листа - осіб, до відома яких було доведено таке повідомлення тощо. У випадку, якщо позивач подає позов у паперовій формі, то електронний лист може бути наданий суду у вигляді відповідної роздруківки. Така роздруківка електронного листа та додатків до нього є паперовою копією електронного доказу». Аналогічні висновки містилися у постанові Верховного Суду від 13.10.2021 у справі №923/1379/20. Верховний Суд неодноразово зазначав, що листування шляхом надіслання електронних листів уже давно стало частиною ділових звичаїв в Україні, а здійснення електронної переписки як усталеного звичаю ділового обороту в Україні, що не вимагає договірного врегулювання, визнається цивільним звичаєм за ст.7 ЦК (постанови Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №914/2505/17, від 13.10.2021 у справі №923/1379/20, ухвала Верховного Суду від 25.05.2022 у справі №914/1003/21). Верховний Суд у постановах від 13.07.2020 у справі №753/10840/19, від 18.02.2021 у справі №442/3516/20 надані сторонами скрін-шоти повідомлень з телефону та планшету, роздруківки з Viber фактично визнав належними та допустимими доказами, які досліджені судами у їх сукупності та яким надана належна правова оцінка. Також Верховний Суд у постановах від 17.04.2020 у справі №905/2319/17, від 25.03.2020 у справі №570/1369/17, від 13.07.2020 у справі №753/10840/19, від 27.11.2019 у справі №1540/3778/18 дійшов висновку, що переписка у Viber, Skype та інших месенджерах, включно з голосовими повідомленнями та іншим, є належним електронним доказом у судових справах. Важливим є дотримання принципу недискримінації при дослідженні електронних доказів, що означає, що суди не повинні відмовляти в прийнятті електронних доказів і не повинні заперечувати їх юридичну силу лише тому, що вони зібрані та / або подані в електронній формі. Суди не повинні заперечувати юридичну силу електронних доказів лише через відсутність вдосконаленого, кваліфікованого або подібного захищеного електронного підпису. Сторонам має бути дозволено подавати електронні докази в оригінальному електронному форматі без необхідності надання роздруківок (пункти 6, 7, 9 Керівництва). Невикористання електронного підпису особами, які створили електронний доказ (лист, повідомлення, файл, аудіозапис, інші дані), не є підставою для визнання такого доказу недопустимим, якщо інше не встановлено законом. Аналогічні висновки містилися у постанові Верховного Суду від 03.08.2022 у справі №910/5408/21. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач надав докази в повному обсязі та, що роздруківка електронного листа ТОВ «ФК Дінеро» є доказом, який відповідає критеріям належності, допустимості та достовірності та достатності. Так, позиція позивача щодо списання/анулювання ТОВ «Дінеро» заборгованості зі сплати відсотків не спростована, як і розмір і розрахунок процентів, так як не надано з підтверджуючими доказами. Копія листа - відповідь ТОВ «ФК Дінеро» щодо списання відсотків, наявна у матеріалах справи. Дійсність вказаного листа щодо списання відсотків не спростована, а отже є належним доказом по справі згідно приписів ЦПК України. При цьому, ТОВ «ФК Дінеро», незважаючи на неодноразові запити суду щодо розрахунку заборгованості та щодо нарахування процентів, витребувані пояснення та докази, суду не надало, негативні наслідки від чого не можуть покладатися на позивача. При цьому факт погашення боргу за тілом кредиту суду доведено відповідними доказами та визнано відповідачем у судовому засіданні. Крім того, згідно з правилами ТОВ «Фінансова Компанія «Дінеро» заборонено отримання іншого кредиту, у разі наявності іншого кредиту (а.с. 227-231 т. І). Вказане свідчить про те, що усі перерахування сум до ТОВ ФК Дінеро можуть йти лише на погашення єдиного існуючого кредиту. А отже відсутні сумніви, що сплачені позивачем суми могли йти на погашення інших кредитів в ТОВ ФК Дінеро. Згідно п. 1) ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Частиною 1 ст. 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно з положеннями ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ст. 516 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке настане у майбутньому (майбутня вимога) (ст. 1078 ЦК України). Згідно з ч. 1ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначна грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зазначив, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Як зазначає відповідач, 22.08.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір відступлення прав вимоги № 22-08/19, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» відступила ТОВ «Вердикт Капітал», право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту L7233010 від 09.05.2019 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та [PERSON] . На момент відступлення права вимоги, попереднім кредитором було передано ТОВ «Вердикт Капітал» суму заборгованості позивача за кредитним договором на момент такого відступлення, яка існувала на дату відступлення права вимоги відповідно до укладеного позивачем - [PERSON] договору кредиту із попереднім кредитором ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро». Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» вважає себе кредитором [PERSON] за кредитним договором від 09 травня 2019 року, укладеним між [PERSON] та ТОВ «Дінеро» за договором позики L723301 (АС7496813). При цьому, ТОВ «Вердикт Капітал», ТОВ «Фінансова Компанія «Дінеро» не повідомили позивача про заміну кредитора у вигляді повідомлення, а отже погашення боргу на рахунки ТОВ «Фінансова Компанія «Дінеро» є належним виконанням боргу. Крім того, суд наголошує на наступному. Так, суду не надано реєстру прав вимог, підписаного уповноваженими особами ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро», яким би підтверджувалося набуття ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за договором укладеним між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та [PERSON] за договором відступлення прав вимоги №22-08/19 від 22.08.2019. Крім того, за відступлення права вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» повинно було сплатити ТОВ «Фінансова Компанія «Дінеро» суму фінансування, проте доказів на підтвердження сплати такої за отримання права вимоги до [PERSON] матеріали справи не містять. З наведеного слідує, що відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження переходу права грошової вимоги до позивача від первісного кредитора, що є його процесуальним обов`язком. Відповідно до п. 6.2 Договору відступлення прав вимоги №22-08/19 від 22.08.2019, оформлення відступлення права вимоги відбувається в наступному порядку: сторони підписують Додаткову угоду до Договору, в якій фіксується належна до сплати Новим кредитором сума коштів за конкретним Реєстром боржників (додаток №1). Шляхом укладення додаткових угод, сторони погоджують суми, що підлягають сплаті за кожним Реєстром прав вимоги. Протягом строку, визначеного у додатковій тоді по Договору, Новий кредитор здійснює оплату на користь Кредитора оплату суми, вказаної в Додатковій угоді по Договору. Сторони підписують акт прийому-передачі Реєстру боржників (додаток № 2) та Кредитор передає Новому кредитору в електронному вигляді Реєстр боржників (додаток 1-1) тільки після зарахування коштів від Нового кредитора на свій розрахунковий рахунок. Акт прийому-передачі Реєстру боржників від 22.08.2019 по Договору. Згідно з вимогами п.8.3. Договору відступлення прав вимоги №22-08/19 від 22.08.2019, Кредитор передав, а Новий Кредитор прийняв Реєстр боржників Кредитора від 22.08.2019, складений за формою згідно з Додатком №1 до Договору. Відповідно до п. 8.3 Договору відступлення прав вимоги №22-08/19 від 22.08.2019, передача Кредитором Реєстру Боржників Новому кредитору здійснюється в наступному порядку: 8.3.1. Одночасно з підписанням Акту прийому-передачі Реєстру Боржників (Додаток № 2), Кредитор надає Новому кредитору Реєстр Боржників в електронній формі (додаток № 1 -1) з усіма заповненими даними про Боржників, які обов`язково повинні міститись в Реєстрі Боржників. Після внесення Новим кредитором плати Кредитору за відповідні права вимоги в повному обсязі, Сторони підписують в паперовій формі підготовлений Кредитором Реєстр Боржників за формою, встановленою в Додатку №1 до цього договору. Реєстр боржників Кредитора від 22.08.2019 суду не надано. Відповідно до виконання умов Договору, а саме п. 6.2 та п.8.3. Додаткової угоди за Договором від 31.10.2019р., фактом складання та підписання Реєстру Боржників №31.10.2019р., датою набуття права вимоги у відповідача, тобто виконання всіх умов Кредитора ТОВ «Фінансова Компанія «Дінеро» за Договором з Новим кредитором ТОВ «Вердикт Капітал» є 31.10.2019р. До того ж, визначення саме цієї дати підтверджує нотаріальний напис від 15.02.2021 року, в якому вказано, що правонаступником усіх прав та обов`язків ТОВ «ФК «Дінеро» (код ЄДРПОУ 41350844) за вказаним кредитним договором є ТОВ «Вердикт Капітал» (код ЄДРПОУ 36799749) на підставі Договору 22-08/19 та Додаткової угоди № 4 про відступлення прав вимоги від 31.10.2019. Стягнення заборгованості проводиться в період з 31.10.2019 року по 22.01.2021 року. За встановлених обставин справи відсутні підстави вважати, що ТОВ «Вердикт Капітал» за договором Факторингу №22-08/19 від 22.08.2019 набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором кредитним договором L723301 (АС7496813), укладеним з ТОВ «Фінансова Компанія «Дінеро». Відповідно до п. 6.4 Договору відступлення прав вимоги №22-08/19 від 22.08.2019, у випадку, якщо починаючи з дня, який слідує за днем підписання сторонами Актів прийому - передачі Реєстрів боржників (Додаток №2), Кредитор отримав від Боржників/Державної виконавчої служби/приватних виконавців будь-яку суму грошових коштів в погашення Заборгованості Боржників, Кредитор зобов`язаний перерахувати вказану суму Новому Кредиторові протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту внесення Новим Кредитором плати Кредитору за Права Вимоги в повному обсязі. Таким чином, на підставі викладеного, суд вважає боргові зобов`язання [PERSON] перед ТОВ «Вердикт Капітал» за кредитним договором L723301 (АС7496813) такими, що не підлягають виконанню, у зв`язку з виконанням боргових зобов`язань (погашенням боргу у сумі 11600 гривень) у повному обсязі за договором позики L723301 (АС7496813) від 09 травня 2019 року, що укладений між ТОВ «Фінансова Компанія «Дінеро» та [PERSON] , оскільки заборгованість позивача перед відповідачем погашена, що вбачається з матеріалів справи. При цьому, суд вважає доведеним факт, що суми нарахованих відсотків були списані ТОВ «Фінансова Компанія «Дінеро», що підтверджено відповідним електронним листом ТОВ «Фінансова Компанія «Дінеро». Таким чином, немає доказів наявності заборгованості й по відсоткам. Є лише припущення відповідача. Розрахунок заборгованості та підтвердження цього суду не надано. Суду не надано первинних документів, які б підтвердили наявність заборгованості за відсотками. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч.ч.4,6 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ті обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці її дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Щодо посилання відповідача на пропуск строку позовної давності як на підставу для відмови у задоволенні позову, то суд вважає такі твердження необґрунтованими з огляду на наступне. Відповідно до ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Відповідно до ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Стаття 253 ЦК України встановлює, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до ст. 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Статтею 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Так, з матеріалів справи вбачається, що на даний момент продовжується порушення прав, відповідач не визнає відсутність боргу у позивача, тобто продовжує існування стану невизначеності. Тому, суд вважає, що строки позовної давності позивачем не було пропущено. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в частині визнання припиненими права та зобов`язання перед ТОВ «Вердикт Капітал» за договором позики L723301 (АС7496813) від 09 травня 2019 року, що укладений між ТОВ «Фінансова Компанія «Дінеро» та [PERSON] , а також, щодо зобов`язання ТОВ «Вердикт Капітал» подати інформацію до Українського бюро кредитних історій про закриття кредиту L723301 (АС7496813) від 09 травня 2019 року, відсутності заборгованості за вказаним кредитом про що надати позивачу відповідну довідку. Що стосується вимог [PERSON] щодо стягнення з ТОВ «Вердикт Капітал» моральної шкоди в розмірі 500000 грн., то суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як вбачається з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.95 із подальшими змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 25.05.2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. В п.п. 5, 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, вказано, що суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Разом з тим, згідно методичних рекомендацій «Про відшкодування моральної шкоди», наданих Міністерством юстиції України листом від 13.05.2004 року за №35-13/797, моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. В обґрунтування позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди позивачка зазначила, що має статус особи з інвалідністю внаслідок війни (друга група) при захисті Батьківщини (учасник бойових дій в Луганській області), 23 роки безперервної служби в ЗСУ, війська ПВО, ветеран війни, військовий пенсіонер. Для ветеранів війни, які мають статус особи з інвалідністю внаслідок війни при захисті Батьківщини в липні 2022 року уряд України започаткував програму «ЄРобота», яка дає можливість отримати «Грант для ветеранів та другого з подружжя» на створення або розвиток власного бізнесу. Для участі в програмі позивач повинен відповідати п`ятнадцяти критеріям прийнятності щодо заявника. Позивач відповідає всім критеріям повною мірою, крім одного - не мати статусу «безнадійний» в Першому всеукраїнському бюро кредитних історій, простроченої заборгованості по кредитах, а також списаних чи реструктуризованих боргів, а для того, щоб мати високі шанси на отримання грантової підтримки від донорів, потенційним грантоотримувачам необхідна бездоганна ділова репутація, тобто це: гарна кредитна історія, відсутність корупційних дій, судових справ, зокрема кримінальних проваджень, в яких отримувач є обвинуваченим, підозрюваним або засудженим; відсутність відкритих виконавчих проваджень, в яких отримувач є боржником; відсутність справи про банкрутство, податкового боргу, арештованого майна, причетності до шахрайства, відсутність прізвища заявника в санкційних списках тощо. При запиті позивачем кредитного рейтингу та кредитної історії, було отримано результат, що індекс кредитного рейтингу 262, при середньому по Україні 411, в історії з 2019 року є відкритий кредит. На даний момент у позивача є всі ресурси для втілення своєї мрії - розвиток стартапів у ІТ із створенням декількох робочих місць, але протизаконні дії ТОВ «Вердикт Капітал» заморозили її ще до старту. Крім того, й постійно на службу дзвонили та вимагали погасити борг, їй погрожували звільненням. Крім того, у неї були арештовані рахунки. Все це призвело до нервових зривів позивача. Вважає, що відповідач зіпсував її ділову репутацію, честь та гідність, що дає право вважати наявними ознаки статті 16 Цивільного кодексу України, яка закріплює, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів кожної особи є відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав передбачене Цивільним кодексом України, Конституцією України та багатьма іншими нормативно-правовими актами. Позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (п. 1.ст.23 ЦКУ). Моральна шкода нанесена їй виражена у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи (п.п.4 п.2 ст. 23 ЦКУ). До того-ж, постійно їй та робочому керівництву дзвонили про наявність боргу, чим спричиняли моральні страждання, керівництво постійно з нею проводило бесіди з цього приводу. При цьому суд зазначає, щодо тверджень позивача про неможливість брати участь у програмі «Грант для ветеранів та другого з подружжя», позивачем не надано жодних належних і допустимих доказів звернення для участі у відповідній програмі і відмови у задоволенні заяви позивача про участь у програмі з підстав, що викладає позивач. Не надано доказів неотримання гранту саме з вини відповідача через наявність заборгованості за цим кредитом. Таким чином, виходячи із принципів розумності та справедливості, з доведеності та обґрунтованості зазначених позовних вимог, враховуючи характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач (знаходячись у стані невизначеності, отримуючи регулярні дзвінки, у тому числі керівництву, та інше), виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь позивача підлягають задоволенню частково в частині стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн., саме ця сума, на думку суду, відповідає рівню душевних страждань позивача. Що стосується вимоги відповідача про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» правничої допомоги у розмірі 50000 грн., то суд зазначає, наступне. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку, що фактично позовні вимоги [PERSON] по суті задовольняються, то за таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити ТОВ «Вердикт Капітал» у задоволенні вимоги щодо стягнення з [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 50000 грн. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Аналізуючи всі доводи учасників справи, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України», «Проніна проти України» та «Серявін та інші проти України»: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосудця, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Суд також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення; з тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що решта аргументів (доводів) сторін, на вирішення спірних правовідносин не впливають, не мають значення для правильного вирішення спору, а тому судом до уваги не приймаються. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Дінеро» про визнання боргових зобов`язань за кредитним договором такими, що не підлягають виконанню та стягнення шкоди задовольнити частково.

Outcome: partial