Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог. 03.07.2025 позивач ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» в особі представника Ушакевич М.П. звернувся в суд з позовом, в якому просить: стягнути з відповідача заборгованість за договором кредиту № R01.00118.006674504 від 28.04.2020 у розмірі 117 229,45 грн., судові витрати та витрати на правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 28.04.2020 між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] , було укладено Договір кредиту R01.00118.006674504, відповідно до якого остання отримала кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 63\~368,32 грн., строком до 28.07.2025, а відповідно зобов`язалася повернути його разом з іншими платежами згідно з умовами цього договору. Як йдеться по тексту договору кредиту, позизальник беззаперечно підтверджує, що перед укладанням договору ознайомлений у письмовій формі зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту та з нормами ЗУ «Про споживже кредитування» ПАТ «Ідея Банк» свої зобов`язання за кредитним договором виконав повністю, надавши відповідачу кредитні кошти в розмірі 63\~368,32 грн. 19.12.2023 року між ПАТ «Ідея Банк» та ТзОВ «Оптіма Факторинг» укладено Договір факторингу № 19/12-2023 про відступлення прав вимог. 22.12.2023 року між ТзОВ «Оптіма Факторинг» та ТзОВ «Профіт Капітал» укладено Договір факторингу № 22/12-2023, відповідно до умов якого ТзОВ «Оптіма Факторинг» відступив, а ТзОВ «Профіт Капітал» прийняв права вимоги за договором R01.00118.006674504 від 28.04.2020. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, порушила умови договору, в результаті чого допустила заборгованість за Договором R01.00118.006674504 від 28.04.2020, яка станом на 19.12.2023 становить у розмірі 117 229,45 грн., з яких 63\~368,32 грн. - заборгованість за основним боргом, 53 861,13 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, 0 грн. - заборгованість по оплаті за обслуговування кредиту. За таких обставин, до ТзОВ «ФК «Профіт Капітал» починаючи з 22.12.2023 року відповідно до договору факторингу №22/12-2023 перейшло право за кредитними Договором та угодою R01.00118.006674504 від 28.04.2020, що укладено між AT Ідея Банк» та [PERSON] . У зв`язку із вищенаведеним позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 08.07.2025 прийнято до розгляду дану позовну заяву та відкрито провадження у цивільній справі. Вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання призначено на 25.08.2025. (а.с. 59) Відповідачу направлено копію позовної заяви з додатками до неї разом із ухвалою про відкриття провадження у справі та встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. \~\~\~\~\~\~ З боку відповідача до суду у встановлений законом строк відзив відповідно до вимог\~ст. 178 ЦПК України\~і всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, не надіслано, зустрічний позов не пред`явлено. 25.08.2025 справу розглядом відкладено на 11.09.2025, у зв`язку із неявкою відповідача. Представник позивача «Фінансова компанія «Профіт Капітал» в позовних вимогах зазначає, що у випадку неявки відповідача у судове засідання не заперечує проти винесення судом заочного рішення по справі, просить розглянути справу без участі позивача та його представників. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення про її виклик на офіційному веб-порталі судової влади. Заяв чи клопотань від неї не надходило. Відзиву на позов остання не подала. Статтею 280 ЦПК України передбачено, що у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, а також якщо відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою позивача, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, який належно повідомлявся про судове засідання, у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Таким чином суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України, про що постановлено відповідну ухвалу. Зупинення і поновлення провадження у справі не здійснювалося. Заходів спрямованих на забезпечення доказів та позову не вживалося. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини встановлені судом Судом встановлено, що 28.04.2020 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір R01.00118.006674504, відповідно до якого остання отримала кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 63\~368,32 грн. строком до 28.07.2025. Відповідно до кредитного договору відповідач зобов`язується в поряду та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісії та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. ПАТ «Ідея Банк» свої зобов`язання за кредитним договором виконав надавши відповідачу кредит. У зв`язку із неповерненням відповідачем отриманих коштів за Договором кредиту та відповідно до довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] за договором № R01.00118.006674504 від 28.04.2020 року станом на 19.12.2023 р. (дата відступлення) заборгованість становить 117 229,45 грн., з яких 63\~368,32 грн. - заборгованість за основним боргом, 53 861,13 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, 0 грн. - заборгованість по оплаті за обслуговування кредиту. 19.12.2023 року між ПАТ «Ідея Банк» та ТзОВ «Оптіма Факторинг» укладено Договір факторингу № 19/12-2023 про відступлення прав вимог. 22.12.2023 року між ТзОВ «Оптіма Факторинг» та ТзОВ «Профіт Капітал» укладено Договір факторингу № 22/12-2023, відповідно до умов якого ТзОВ «Оптіма Факторинг» відступив, а ТзОВ «Профіт Капітал» прийняв права вимоги за договором № R01.00118.006674504 від 28.04.2020. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, порушив умови договору, в результаті чого допустив заборгованість за Договором № R01.00118.006674504 від 28.04.2020 у розмірі 112 051,01 грн., з яких 117 229,45 грн., з яких 63\~368,32 грн. - заборгованість за основним боргом, 53 861,13 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, 0 грн. - заборгованість по оплаті за обслуговування кредиту. За таких обставин, до ТзОВ «ФК «Профіт Капітал» починаючи з 22.12.2023 року відповідно до договору факторингу № 22/12-2023 перейшло право за кредитним Договором та угодою № R01.00118.006674504 від 28.04.2020, що укладено між AT Ідея Банк» та [PERSON] . Відповідно до п. 1.3 Кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 25,04 % річних від залишкової суми кредиту. Мотиви з яких виходить суд, застосовані норми права та висновки суду. Дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами першою, третьою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 526, 615 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Підписавши 28.04.2020 договір про надання кредиту, відповідач відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодилася на визначені кредитним договором умови та взяла на себе відповідні зобов`язання по поверненню кредитних коштів та сплати процентів за їх користування. Однак, у визначений строк їх не повернула, у зв`язку з чим заявлена вимога позивача, як нового кредитора, про стягнення із відповідача суми заборгованості по тілу кредиту та відсотків підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. У встановлений процесуальним законом строк відповідач не скористався процесуальним правом висловити свої заперечення на позов та надати докази, які мали підтвердити належне виконання ним договірних зобов`язань. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Суд при розгляді справи виходить з того, що позивач, як правонаступник сторони договору, яка виконала свої зобов`язання за договором, має право вимагати від другої сторони належного виконання його грошових зобов`язань, в тому числі повернення кредитних коштів, сплати відсотків та погашення виниклої заборгованості. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Судом встановлено, що ТОВ «ФК «Профіт Капітал» є належним позивачем у справі так як: 28.04.2020 між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] , було укладено Договір кредиту та страхування № R01.00118.006674504. 19.12.2023 року між ПАТ «Ідея Банк» та ТзОВ «Оптіма Факторинг» укладено Договір факторингу № 19/12-2023 про відступлення прав вимог. 22.12.2023 року між ТзОВ «Оптіма Факторинг» та ТзОВ «Профіт Капітал» укладено Договір факторингу № 22/12-2023, відповідно до умов якого ТзОВ «Оптіма Факторинг» відступив, а ТзОВ «Профіт Капітал» прийняв права вимоги за договором № R01.00118.006674504 від 28.04.2020. За таких обставин, до ТзОВ «ФК «Профіт Капітал» починаючи з 22.12.2023 року відповідно до договору факторингу № 22/12-2023 перейшло право за кредитним Договором та угодою № R01.00118.006674504 від 28.04.2020, що укладено між AT Ідея Банк» та [PERSON] . Предметом даного Договору факторингу є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Право вимоги від Клієнта до Фактора переходить в момент підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимог, встановленому в відповідному Додатку договору (п.4.1.). Відповідно до Реєстру Боржників за Договором факторингу № 1 від 21.12.2023 від ТзОВ «Оптіма Факторинг» до Позивача перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 123 904 277,037 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Таким чином, згідно із вказаними нормами щодо заміни кредитора, за своєю правовою природою договір відступлення права вимоги є договором про заміну кредитора у певному зобов`язанні, яка здійснюється без згоди боржника. В такому договорі сторони мають право самостійно визначити обсяг прав, які переходять до нового кредитора і цей обсяг не вичерпується лише існуючим боргом та при цьому чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог. Представлені суду копії договорів факторингу належним чином підписані уповноваженими представниками сторін договорів, скріплені їх печатками та умови договорів передбачають право відступлення права вимоги, яке виникне у майбутньому, відтак підтверджують перехід права вимоги до [PERSON] від первісного кредитора ПАТ «Ідея Банк» до ТзОВ «Оптіма Факторинг», надалі до ТзОВ «Профіт Капітал». Оскільки умови кредитного договору № R01.00118.006674504 від 28.04.2020, укладеного між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] , відповідачем не виконано, право грошової вимоги за ним на підставі Договору факторингу перейшло до позивача, суд приходить до висновку, що позов ТзОВ «Профіт Капітал» є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 3028,00 грн. Крім того, відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать також витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову на відповідача покладаються судові витрати, пов`язані з розглядом справи. У відповідності до положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 329/766/18 (провадження № 61-6627св20) та від 16 червня 2021 року у справі № 640/4126/19 (провадження № 61-14735св20). Згідно наявного у матеріалах справи Договору про надання правової допомоги № 02-24 від 01 липня 2024 року укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» та Адвокатським об`єднанням «Правовий корпус», Додаткової угоди № 1/1 до Договору про надання правничої допомоги 02-24 від 01 липня 2024 року, Акту-прийому-передачі наданих послуг, встановлено факт погодження сторонами та надання позивачу послуг правової допомоги на суму 7 000 грн. Стороною відповідача заперечень щодо розрахунку розміру судових витрат не подано. Оскільки позовні вимоги задоволено, з відповідача на виконання вимог ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню на користь позивача також 7 000,00 грн. понесених витрат на правову допомогу.

Outcome: approved