Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-16 00:00:00

Представник ТОВ «ФК «АЙКОНС» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 6218,60 грн, а також просив стягнути 2422,40 грн судових витрат по справі. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 7 березня 2020 року між ТОВ «Кредитна Установа «Європейська кредитна група» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №3536108410/505621 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Відповідно до умов кредитного договору Товариство надало відповідачу кошти в сумі 2000,00 грн. на споживчі потреби, на строк 14 днів, з процентною ставкою 1,90 % (процентів) в день. 20 серпня 2021 року між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс груп» укладено договір факторингу №1-20/08/2021 відповідно до умов якого ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» відступила ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс Груп» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників тому числі право вимоги за кредитним договором №3536108410/505621 від 7 березня 2020 року укладеним з відповідачем [PERSON] 25 серпня 2021 року ТОВ «Фінансова компанія Сіті Фінанс груп» як новий кредитор, відповідно до умов договору про відступлення прав вимоги №1-25/08/2021 відступив право вимоги кредитним договором №3536108410/505621 від 7 березня 2020 року укладеним з [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія «АЙКОНС» у зв`язку з чим останній набув право грошової вимоги до відповідача [PERSON] ТОВ «ФК «АЙКОНС» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в розмірі 6218,60 грн., з яких 2000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 4218,60 грн. - заборгованість за процентами. Оскільки відповідач не виконує умови кредитного договору, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача суму заборгованості та судові витрати. Представник позивача від ТОВ «Фінансова компанія «АЙКОНС» до судового засідання не з`явився, однак повідомив про можливість розгляду справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує просить задовольнити. У разі неявки до суду відповідача не заперечує проти розгляду справи заочно. Відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, але не надав відзиву на позовну заяву у строк, передбачений в ухвалі про відкриття провадження у справі. Суд на підставі наявних в справі доказів, ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2\~ст.247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється судом за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши всі матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до такого висновку. Судом встановлено, що 07.03.2020 між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та [PERSON] було укладено кредитний договір №3536108410/505621 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Відповідно до умов кредитного договору Товариство надало відповідачу кошти в сумі 2000,00 грн. на споживчі потреби, на строк 14 днів, з процентною ставкою 1,90 % (процентів) в день. Відповідно до п.1 кредитного договору, товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором на наступних умовах: сума кредиту - 2000,00 гривень, дата надання кредиту-20 березня 2020 року строк кредиту-14 днів, стандартна процентна ставка-1,90% в день. Підписаний електронним підписом R54256 (а.п.18) Згідно з копією довідки про ідентифікацію вбачається, що клієнт [PERSON] з яким укладено договір №3536108410/505621 від 7 березня 2020 року ідентифікований ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» акцепт договору позичальником здійснювалось в інформаційно-телекомунікаційній системі www.eurogroshi.com.ua, одноразовий ідентифікатор R54256, дата відправки ідентифікатора позичальнику 7 березня 2020 року (а.с.13) Відповідно до копії договору факторингу №1-20/08/21 від 20 серпня 2021 року слід, що ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс груп» уклали договір факторингу виходячи з того, що клієнт володіє, використовує та розпоряджається правами грошової вимоги до третіх осіб-боржників, пов`язаними з отриманнями боржниками кредитами у відповідності до укладених кредитних договорів, погашення боржниками заборгованості за якими не відбулось в строк з тих чи інших причин (а.п.22). Згідно з п.1.1 на умовах, встановлених цим договором та у відповідності до\~ст.73 ЦК України, фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами (портфель заборгованості). Відповідно до п.8.2.1 клієнт слід, що клієнт зобов`язаний передати фактору реєстр боржників в електронній формі на електронному носієві за формою в додатку №1-1 до цього договору, з усіма заповненими даними про боржників, які обов`язково повинні міститись в реєстрі боржників. Згідно п.8.2.2. за фактом передачі реєстру боржників сторони підписують акт приймання-передачі реєстр боржників (а.п.24) Відповідно до копії витягу з реєстру боржників до договору факторингу №1-20/08/2021 з якого слід, що [PERSON] знаходиться в реєстрі боржників (а.п.12) Згідно з копією договору про відступлення №1-25/08/2021 від 25 серпня 2021 року слід, що ТОВ «Фінансова компанія «Сіті фінанс груп» та ТОВ «Фінансова компанія «АЙКОНС» уклали договір відступлення права вимоги згідно якого п.1.1 В порядку та на умовах визначених договором, кредитор відступає за плату новому кредитору належні йому права вимоги за кредитним договором, а новий кредитор заміняє кредитора як сторону\~кредитора у кредитному договорі, та приймає на себе всі його права та обов`язки за кредитним договором. Новий кредитор сплачує кредитору вартість прав вимоги, що відступають (відчужують) в порядку та на умовах, передбачених договором. При цьому новий кредитор набуватиме статус правонаступника кредитора відповідно до чинного законодавства України у виконавчому провадженні та усіх судових спорах, пов`язаному з правом вимоги. Відповідно до п.1.6 у дату відступлення прав вимоги кредитор вважається таким, що відступив та передав, а новий кредитор таким, що прийняв та набув всіх прав у кредитора, щодо боржників зазначених у додатку №1 до цього договору. Відповідно до п.2.1 Загальна вартість прав вимоги за договором становить 263014.52 гривень. Відповідно до п.4.1 в дату відступлення прав вимоги за кредитним договором згідно умов договору, кредитор передає, а новий кредитор зобов`язаний прийняти документи, про що складається Акт приймання -передачі. Відповідно до п.7.2 додаткові угоди, додатки до Договору а також Акт приймання-передачі документації є невід`ємними частинами договору (а.п.14-15). Згідно з копією витягу з реєстру боржників до договору факторингу №1-25/08/2021 від 25 серпня 2021 року з якого вбачається, що [PERSON] знаходиться в реєстрі боржників (а.п.11). Відповідно до копії платіжної інструкції кредитового переказу коштів №3169 від 25 серпня 2021 року згідно якої ТОВ «Фінансова компанія «Айконс» перерахувала ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс груп» 263014 гривень 52 копійок оплата згідно договору відступлення права вимоги №1-25/08/2021 від 25 серпня 2021 року (а.п.32). Згідно з копією виписки з особового рахунка за кредитним договором №3536108410/505621 від 7 березня 2020 року з якого вбачається, що заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «АЙКОНС» складає 6218,60 гривень (а.п.10) Частинами першою-третьою\~статті 13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до положень частини третьої статті\~12, частини першої статті\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою\~статті 81 ЦПК України\~передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша\~статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша\~статті 80 ЦПК України). Згідно з статтею 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до положень ч.1\~ст. 2 ЦПК України\~слід, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою\~статті 8 Конституції України\~передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша\~статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих\~Конституцією\~і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"). Статтею 15 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже,\~стаття 15 ЦК України\~визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Згідно з положеннями\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша\~статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша\~статті 80 ЦПК України). На підставі ч.1 ч.7 ст.81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом Згідно з статтею 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до вимог\~статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до\~статті 6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша\~статті 627 ЦК України). За правилом частини першої\~статті 205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.1\~ст. 207 ЦК України, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно з п.п.5,6,7 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»\~слід, що електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем. Абзац другий частини 2\~статті 639 ЦК України\~передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частини першої\~статті 181 ГК України\~господарський договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів. Аналогічною правовою позицією є Постанова Верховного Суду №61-20799св19 у справі №561/77/19 від 16 грудня 2020 року щодо належності та законності підписання кредитних договорів за допомогою одноразового ідентифікатора та висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. З викладеного, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України\~може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі\~205,\~207 ЦК України). За ч.1 ст.526 ЦК України, встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з\~ст.536 ЦК України, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ч.1,3 ст.512 ЦК України\~слід, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4)виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. З\~ст.514 ЦК України слідує, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1\~ст.526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1\~ст. 610 ЦК України\~встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.611 ЦК України). За положеннями частини 1\~статті 1048 цього Кодексу\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з ч. 1\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1077\~ЦПК України, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. За ст.1078 ЦК України, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги,строк платежу за якою настав (наявна вимога),а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. За\~ст.1082 ЦК України слідує, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога,яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо факторне виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. З правової позиції Верховного Суду у постанові від 03 листопада 2021 року (справа №301/2368/14-ц) де було зазначено, що вирішуючи питання про перехід до нового кредитора права грошової вимоги слід звернути увагу на наявність доказів на підтвердження обставин здійснення повної оплати за кожним договором відступлення на час або після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання заявником своїх зобов`язань за договором. На необхідність перевірки факту перерахування коштів на виконання умов договору про відступлення права вимоги також посилався Верховний суд у постанові від 29 вересня 2021 року в справі №2-879/11(провадження №61-10005св21) з огляду на умови такого договору, зокрема щодо набуття новим кредитором права вимоги до боржника після здійснення оплати за вказаним договором. В Постанові Верховний Суд зауважив, що: «Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи». Судова практика у кредитних правовідносинах, стягненні заборгованості за договорами займу дотримується позиції необхідність наявності доказів щодо передачі кредитором грошових коштів боржнику. Обов`язковою умовою для прийняття позитивного для кредитора рішення є надання останнім документу, який підтверджує вказаний факт. Позиція ВС/КЦС у справі №278/2177/15-ц від 17 грудня 2021 року викладена таким чином: "Заборгованість за кредитом та її розмір має доводитись первинними касовими документами, наприклад виписками за картковими рахунками, за кредитним договором". У цій справі позивач на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подав до суду докази на укладення договору, тощо. Разом з цим, позивач при подачі позову не зазначив, щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, які підтверджують факт надання відповідачу кредитних коштів. Згідно з положеннями\~ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність»\~підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Позиція Верховного Суду викладена в Постанові від 29 січня 2020 року по справі № 755/18920/18: «Наданий банком розрахунок заборгованості, як доказ існування між сторонами кредитних правовідносин, наявності заборгованості та її розмір, сам по собі не є належним та допустимим доказом укладення кредитного договору та наявності заборгованості за ним договором, оскільки будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача, позивачем не надано». Отже, як вбачається із сталої судової практики Верховного суду, належними та допустимими доказами, які б могли підтвердити отримання Відповідачем коштів є первинні документи, оформлені відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", які встановлюють розмір заборгованості. Отже, банківські виписки з рахунків позичальника, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Доказів таких розрахунків стороною позивача надано не було. Дана позиція суду узгоджується з висновками ВС від 24 травня 2018 року у справі №630/366/16-ц та від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц. Отже, звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, надав докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. Позивач не позбавлений можливості подати до суду клопотання про витребування з банку-емітенту картки відомостей щодо належних відповідачу карток та руху коштів по рахунку. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа №755/18920/18, провадження № 61-17205ск19. Як було встановлено судом, відповідач уклав кредитний договір про надання фінансового кредиту з первісним кредитором, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. Стороною позивача не було надано доказів про отримання відповідачем від первісного кредитора, кредитних коштів, які б підтверджували факт виконання зобов`язання первинного кредитора, перед відповідачем стосовно укладеного договору. У своєму листі директор ТОВ «Платежі онлайн» Дмитро Ткаченко прямо вказав на звернення сторони позивача до власника надавачем платіжних послуг стосовно відповідача [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» (а.п.28-29). Суд не може визнати належним та допустимим доказом, виписку з особового рахунку за кредитним договором відповідача [PERSON] , який наданий стороною позивача, оскільки вона не відповідає вимогам бухгалтерського обліку, в даній виписці не вбачається рух коштів про рахунку, номер рахунку. Виписку з особового рахунку цієї картки на огляд суду надано не було. Крім того, у договорах факторингу між первинним кредитором, вторинним кредитором, а в подальшому з стороною позивача прямо вказано про конкретні дії виконання цих договорів, а саме акту прийому-передачі та реєстр боржників, плата за право відступлення. Стороною позивача не було надано доказів виконання договору факторингу, у яких повинно було зазначено, посилання на пункти договору за якими виконується договір факторингу, акту прийому-передачі реєстрів боржників, де вказується кількість боржників, яких приймає сторона фактору, загальна сума заборгованості боржників, яку фактор отримує для подальшого стягнення як сторона, яка набула право на стягнення заборгованості за кредитними договорами. Стороною позивача не було надано доказів про знаходження відповідача в реєстрі боржників, з наданої виписки не вбачається його знаходження у черзі боржників, під яким номером відповідач у списку знаходиться. З таких підстав у задоволенні позовних вимог позивачу необхідно відмовити. Згідно з ч.1\~ст.141 ЦПК\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову позивачу відмовлено у повному обсязі, судові витрати до стягнення з відповідача не підлягають На підставі наведеного та ст.205, 207, 512, 514, 525-527, 530, 599, 610-612, 625-626, 628-629, 1048, 1050, 1052, 1054, 1077, 1078, 1082 ЦК України,

Outcome: dismissed