Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-11 00:00:00

У вересні 2024 року позивач [PERSON] через свого представника - адвоката Ніколаєвої Г.Г. звернулася до Рокитнянського суду Київської області з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справ12 вересня 2025 рокуах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, в якому просила визначити місце проживання дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог з урахуванням уточненої позовної заяви зазначила, що 14 листопада 2009 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. У шлюбі у сторін народилось двоє синів: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . За ініціативою відповідача у жовтні 2022 року шлюбні відносинами між сторонами було припинено, відповідач виявив бажання проживати окремо від позивача та дітей. В подальшому 1 травня 2023 року позивачем до Голосіївського районного суду міста Києва було подано позовну заяву про розірвання шлюбу. 15 червня 2023 року Голосіївським районним судом м. Києва було ухвалено рішення про розірвання шлюбу між сторонами (справа №752/8371/23). Станом на день звернення до суду з позовом про визначення місця проживання дітей у Голосіївському районному суді міста Києва відбувається розгляд справи про стягнення аліментів з відповідача (справа № 752/4109/24). Діти проживають із матір`ю (позивачем), вона піклується про них, займається їх вихованням та розвитком. Позивач не заперечувала та не чинила перешкод у спілкуванні дітей та батька. Але з травня 2023 року батько дітей почав погрожувати, що забере їх жити до себе. Перший конфлікт щодо місця проживання дітей стався 4 червня 2023 року. 27 серпня 2024 року адвокат Семенчук Ю.М. в інтересах [PERSON] звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом про визначення місця проживання дітей, справа 752/22205/24. З того часу сторони так і не дійшли згоди щодо місця проживання дітей. Зазначені обставини зумовлюють позивача звернутися до суду з позов про визначення місця проживання дітей. Позивач із дітьми зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За цією адресою знаходиться квартира, яка належить позивачу на праві власності. Натомість фактично діти із позивачем проживають у квартирі за адресою: [ADDRESS] (договір позички додається). Пов`язано це із тим, що квартира за адресою [ADDRESS] більш відповідає мірам безпеки, яких варто дотримуватись при ракетних загрозах, зокрема, можна дотримуватись «правила двох стін», є можливість зробити спальне місце дітям в коридорі (є диванчик і дотримано правила безпеки), також наявний паркінг. У цій квартирі наявне все необхідне для зростання дітей: створено безпечні умови, наявні іграшки, одяг згідно віку. З метою профілактики захворювань, а також лікування дітей позивачем було укладено декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, із лікарем загальної практики-сімейним лікарем у КНП «ЦПМСД № 1» Голосіївського району міста Києва. Діти регулярно відвідують лікаря, щеплені за календарем. Позивач з 21 грудня 2022 року працює в Державній організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій», має стабільний дохід, що дозволяє їй забезпечувати базові потреби своєї сім`ї. Хоч позивач і працює, вона приділяє велику увагу навчанню, соціалізації, розвитку своїх дітей. Зокрема, молодший син [PERSON] , 2021 р.н. зарахований в заклад дошкільної освіти № 228 Печерського району міста Києва. Наразі [PERSON] відвідує приватний дитячий садок «Планета Дитинства». Хлопчик регулярно відвідує дошкільний заклад освіти, засвоює програму на достатньому рівні, бере активну участь у грі з дітками, легко йде на контакт з дітьми та дорослими. У дошкільному житті дитини бере участь лише мама: вона охоче спілкується із вихователями, цікавиться розвитком дитини та умовами перебування в садку. Дитина завжди охайна, доглянута та матеріально забезпечена усім необхідним для перебування в дитячому закладі. Копія довідки та характеристика додається. Щодо старшого сина - [PERSON] , 2011 р.н., то він є учнем 7В класі Ліцею № 220 міста Києва. Хлопчик закінчив навчальний рік на достатньому рівні навчальних досягнень. Позивач систематично бере участь у шкільному житті дитини, спілкується з педагогами, активно цікавиться успішністю сина, слідкує за відвідуванням уроків, виконанням домашніх завдань, турбується за відносини сина з однокласниками, постійно відповідає на звернення класного керівника. Позивач не перебуває на психіатричному обліку, наркотичних речовин не вживає. Враховуючи найкращі інтереси дітей, їх прив`язаність до матері, можливість забезпечити дітям належні умови проживання та розвитку - проживання дітей із матір`ю повністю відповідає інтересам дітей. Разом з тим, позивач не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідача із дітьми і готова зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб діти через розлучення батьків не були позбавленні піклування батька. Позивач не заперечує і навіть підтримує положення сімейного законодавства, що кожен з батьків має право брати участь у вихованні своєї дитини. 23 липня 2025 року представник позивача, адвокат Ніколаєва Г.Г. через систему «Електронний суд» подала заяву про відмову від позовних вимог в частині визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] . На підставі викладеного, з урахуванням заяви про відмову від позовних вимог в частині визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , просить визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Ухвалою судді від 28 жовтня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, який становить 10 днів. 12 листопада 2024 року від представника позивача Ніколаєвої Г.Г. надійшла уточнена позовна заява, якою недоліки позовної заяви було усунуто. 13 листопада 2024 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 9 грудня 2024 року, зобов`язано службу у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації надати висновок щодо доцільності визначення про визначення місця проживання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] . Ухвалою суду від 10 березня 2025 року підготовче провадження в справі закрито та призначено справу до розгляду по суті в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні, задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків. 23 липня 2025 року представник позивача, адвокат Ніколаєва Г.Г. через систему «Електронний суд» подала заяву про відмову від позовних вимог в частині визначення місця проживання [PERSON] . Ухвалою суду від 23 липня 2025 року прийнято заяву представника позивача, адвоката Ніколаєвої Г.Г. про відмову від частини позовних вимог у цивільній справі №375/1339/24, закрито провадження у цивільній справі № 375/1339/24 в частині позовних вимог про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Ніколаєнко Г.Г. підтримали позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. Представник третьої особи служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації просили розгляд справи проводити без участі представника служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації. Зважаючи на те, що відповідач належним чином повідомлений про судове засідання, про причини своєї неявки не повідомив, суд прийшов до висновку про можливість вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Дослідивши матеріали справи, заслухавши покази свідків, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно із частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що позивач з відповідачем з 14 листопада 2009 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 15червня 2023 року у справі № 752/8371/23 було розірвано, відновлено позивачу дошлюбне прізвище « [PERSON] ». (а.с.13,17-19) У шлюбі в сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.14,15). З витягу з реєстру Київської територіальної громади від 26.08.2024 за №2024/010238378 вбачається, що позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Квартира за цією адресою належить їй на праві приватної власності, що вбачається з свідоцтва про право власності на нерухоме майно № [NUMBER] від 03.06.2015 (а.с. 42) та з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 38460974 від 03.06.2015 року (а.с.43). Відповідно до витягу з реєстру Київської територіальної громади від 27.08.2024 за №2024/010251439 вбачається, що [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16). Згідно із договором позички від 1 серпня 2022 року, позивач, отримала у безоплатне користування майно: квартиру за адресою: [ADDRESS] , у квартирі разом з позивачем проживають: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 25,26). Відповідно до довідки від 16.08.2024 б/н виданої директором ЗДО «Планета Дитинства» А.М. Ватажишиною, дитина [PERSON] , відвідує заклад дошкільної освіти «Планета Дитинства» з листопада 2023 року (а.с. 27). Згідно психолого-педагогічної характеристики, виданої директором ЗДО «Планета Дитинства» Альоною Ватажишиною та вихователем Вікторією Хандучкою , [PERSON] заклад освіти відвідує регулярно, до закладу освіти [PERSON] адаптувався швидко. Програму засвоює на достатньому рівні, достатньо активний протягом дня. Легко іде на контакт з дітками та дорослими. У дошкільному житті хлопчика приймає участь лише мама [PERSON] . Мама дитини охоче спілкується з вихователями, цікавиться розвитком дитини та умовами перебування у садку. Дитина завжди охайна, доглянута та матеріально забезпечена усім необхідним для перебування у дитячому закладі (а.с. 28). Відповідно до довідки № 6 від 7 серпня 2024 року, [PERSON] , 2021року народження зарахований в ЗДО № 228 Печерського району міста Києва (а.с. 29). Відповідно листа № 46 від 28.08.2024 виданого директором ліцею №220 міста Києва М. Комраковою, про надання інформації щодо малолітнього [PERSON] , [INFO] [PERSON] , мати учня 7В класу, [PERSON] систематично бере участь у шкільному житті дитини, спілкується з педагогами, активно цікавиться успіхами сина, слідкує за відвідуваннями уроків, виконанням домашніх завдань, турбується за відносини сина з однокласниками, постійно відповідає на звернення класного керівника (а.с.30). З матеріалів справи вбачається, що позивачем для забезпечення отримання [PERSON] та [PERSON] первинної медичної допомоги укладено декларації з лікарем загальної практики - сімейним лікарем [PERSON] ( [ADDRESS] , Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Голосіївського району міста Києва позивачем було укладено декларації з лікарем з метою профілактики захворювань, а також лікування дітей (а.с. 31, 35). Також, з матеріалів справи вбачається, що позивач з 21 грудня 2022 року є працевлаштованою в Державній організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій», має позитивну характеристику за місцем роботи. (а.с. 38-39). Відповідно до довідки про доходи з місця роботи від 19.08.2024 № 158, має стабільний дохід (а.с. 40). Відповідно до висновку Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про доцільність визначення місця проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] від 04.03.2025 №100-2995 (далі - Висновок), орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] (а.с. 162-165 на звороті, 194-200). Згідно із інформацією наведеною у Висновку: Діти наразі проживають разом з матір`ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . 09.10.2024 року за вищевказаною адресою працівником Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації проведено обстеження житлово-побутових умов проживання та з`ясовано, що умови для проживання, виховання та розвитку дітей створено належним чином. Квартира складається з трьох кімнат. У помешканні сучасний ремонт, чисто та охайно. Наявна побутова техніка та меблі. Створено належні умови для ведення домашнього господарства. Для малолітнього [PERSON] , [INFO] виділено окрему кімнату, в якій наявне спальне місце, шафа, комод, стіл для навчання, комп`ютер, спортивний куточок, дитячі речі, книги. Для малолітнього [PERSON] , [INFO] , також виділено окрему кімнату, в якій наявне дитяче ліжко, комод, місця для ігор, дитячі речі, іграшки. Житло перебуває в користуванні на підставі договору позички від 01.08.2022. На момент проведення обстеження умов проживання діти були вдома. Малолітній [PERSON] , 2011 р.н., надав письмові пояснення від 09.10.2024 про те, що він наразі проживає з мамою та братом однією сім`єю та хоче і надалі з ними проживати. З батьком хоче бачитись та спілкуватись. Зі спостережень фахівця, діти мали охайний та здоровий вигляд, наявна підписана декларація з лікарем. Зі спостережень фахівця, базові та психоемоційні потреби дітей задовольняються в повній мірі, мати відповідальна, має батьківський потенціал, займається розвитком своїх дітей. Батько, [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Житлом користується на підставі договору найму приміщення від 07.11.2023. 29.11.2024 року за вищевказаною адресою працівником Служби у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області проведено обстеження житлово-побутових умов проживання батька та з`ясовано наступне. Квартира складається з трьох кімнат. В квартирі разом з батьком, [PERSON] , проживає його цивільна дружина, [PERSON] . Умови проживання задовільні, кімнати облаштовані меблями. Для дітей передбачено окрему кімнату, в якій наявне окреме ліжко, стіл для вигодовування, шафа для речей, іграшки. У помешканні дотримуються санітарио- гієнічних норм. Для дітей створені всі необхідні умови для утримання та виховання. Відповідно до інформації Комунального закладу «Центр надання соціальних послуг» Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області від 2.12.2024, проведено оцінку потреб батька, [PERSON] , про що складено відповідний акт оцінки потреб сім`ї/особи та висновок оцінки потреб особи. Встановлено, що батько здатний виконувати обов`язки щодо виховання дітей та догляду за ними. [PERSON] працює в ТОВ «Сокар Енерджі Україна» на досаді начальника управління правового забезпечення. Відповідно до довідки з місця роботи від 26.08.2024 № 26, має стабільний дохід. Допитаний у судовому засіданні, у якості свідка [PERSON] , який є похрещеним дідом меншого сина позивача - [PERSON] та другом сім`ї, зазначив про факт постійного проживання дітей [PERSON] та [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] , яка дбає про дітей. Допитана у судовому засіданні, у якості свідка [PERSON] , яка є хрещеною матір`ю меншого сина позивача - [PERSON] , пояснила, що зараз між позивачем і відповідачем іде судова тяганина з приводу того з ким будуть проживати діти і з приводу аліментів. Вказала на те, що ця сім`я для неї була зразковою, але після розлучення відповідач змінився, не допомагав дітям протягом останніх двох років, відмовився виплачувати матеріальне забезпечення. Позивач, як матір дуже чудова, свої обов`язки що до дітей виконує, для неї діти на першому місці. Відповідач, після розлучення з позивачем, з старшим сином зустрічається один раз на тиждень чи на два тижні, з меншим сином за його словами, хотів би зустрічатися частіше. Відповідно до частини 1-4 статті 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У пункті 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до статтей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Згідно із статтею 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно із частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей». У рішенні ЄСПЛ від 02 лютого 2016 року у справі «N.TS. та інші проти Грузії» зазначено, що обов`язок національних органів влади вживати заходів для полегшення возз`єднання, проте не є абсолютним. Возз`єднання одного з батьків з дитиною, яка деякий час прожила з іншими особами, може бути неможливо реалізувати негайно і може знадобитися проведення підготовчих заходів для цього. Характер та обсяг такої підготовки залежатимуть від обставин кожного випадку, але розуміння та співпраця всіх зацікавлених сторін завжди буде важливим компонентом. Хоча національні органи влади повинні зробити все можливе для сприяння такому співробітництву, будь-яке зобов`язання щодо застосування примусу в цій сфері має бути обмеженим, оскільки інтереси, а також права і свободи всіх зацікавлених осіб повинні бути враховані, а особливо найкращі інтереси дитини та її права. Якщо контакти з батьками можуть загрожувати цим інтересам або втручатися в ці права, національні органи влади повинні дотримуватись справедливого балансу між ними (див. посилання Hokkanen, п. 58). Найкращі інтереси дитини повинні бути першочерговими і, залежно від їхньої природи та серйозності, можуть перевищувати права їхніх батьків (див. серед інших, Ольссон (№ 2), § 90, Ignaccolo-Zenide, § 94, Plaza v. Poland, № 18830/07, п. 71, 25 січня 2011 р., І Manic, § 102). Кожна сторона, згідно з вимогами частини першої статті 81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, відповідно до частини першої-третьої статті 89 ЦПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Визначаючи місце проживання дітей, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків, суд при вирішенні спору надає першочергове значення саме інтересам дитини. При винесенні даного рішення судом враховується малолітній вік дітей, їх фактичне проживання на даний час із матір`ю, а також участь матері у житті дітей. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною (зазначене викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження №14-327цс18). Сам по собі малолітній вік дитини не свідчить про наявність підстав для визначення її місця проживання саме з матір`ю, якщо дитина вже тривалий час проживає з батьком, який сумлінно ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, що узгоджується з правовою позицією, яка була викладена в постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019року у справі № 608/190/18, провадження № 61-1612св19. Крім того, як встановлено під час розгляду даної справи, [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю в атмосфері любові, турботи, захисту, мати сумлінно ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, що не було спростовано з боку відповідача. В свою чергу, суд зазначає, що батько/мати дитини, який/яка, безсумнівно, відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про її здоров`я, стан розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати. Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 березня 2021 року у справі № № 542/1428/1. У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дитиною, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку. Найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на оцінці всіх обставин у сукупності. Така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 липня 2021 року у справі №404/3499/17, провадження N 61-9074св20. З огляду наведеного, даючи оцінку зібраним доказам по справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , слід задовольнити. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Поняття судових витрат міститься в п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», де судові витрати передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи. При зверненні до суду з вищевказаними вимогами позивач сплатила судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Оскільки вимоги позивача підлягають задоволенню, у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вищевказаному в розмірі. На підставі викладеного,

Outcome: approved