Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради та просить стягнути на свою користь 200\~000 грн. 00 коп. матеріальної шкоди та 500\~000 грн. 00 коп. моральної шкоди. В обґрунтування вимог позивачем зазначено про подання нею 30.07.2003 позовної заяви про визнання втративши право користування житлом її колишнього чоловіка [PERSON] 22 грудня 2008 року їй було видано протокол № 11 від 27.11.2008 засідання громадської комісії виконкому Саксаганської районної ради народних депутатів з житлових питань, де було вказано про зміну договору найму житлового приміщення в двокімнатній квартирі [ADDRESS] . При цьому між нею, як наймачем, та будь-якою організацією не існувало жодного договору найму житлового приміщення, вона вселилася в спірну квартиру на підставу ордеру № 09736 від 01.10.1986, однак комісією відповідача було змінено договір найму житла та розділено особові рахунки між нею та [PERSON] . Тому вважає протокол № 11 від 27.11.2008 незаконним, оскільки він містить недостовірну інформацію, як і рішення виконкому № 706 від 17.12.2008, яким затверджено вказаний протокол. Довідкою від 28.08.2015 встановлено відсутність у додатках протоколу житлової комісії КЖП № 25 від 27.11.2008 № 11, з чого вона робить висновок про його відсутність взагалі, була лише виписка з даного протоколу, яка була їй надана 22.12.2008. В кінці листопада 2008 року відбулося проникнення до її квартири представниками органів державної влади та її колишнім чоловіком, в ході чого їй була нанесена травма закритий перелом другого пальця правої стопи. Кімната у її квартирі була опломбована на право користування її колишнього чоловіка [PERSON] . Після цього стан її здоров`я погіршився, вона перебувала на стаціонарному лікуванні, неодноразово була госпіталізована, перенесла операційні втручання в організм, проходячи судові тяжби, проникнення до її квартири та інші речі, стан її здоров`я істотно погіршився. Рішенням суду від 18.11.2009 у справі № 2-3920/09 визнано [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням по [ADDRESS] та знято його з реєстраційного обліку за вказаною адресою, однак після судового рішення особові рахунки не були об`єднані, рішення суду не виконувалось. У користуванні вказаною кімнатою їй було відмовлено рішенням громадської комісії з житлових питань Саксаганського виконкому від 12.01.2010, дана кімната стала іменуватися квартирою 65/2 і нарахування за комунальні послуги по кімнаті йшли на ім`я [PERSON] , знятого з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Фактично відповідач забрав у неї одну кімнату з кватири, в якій вона була наймачем, не сплачуючи при цьому комунальні нарахування за вказану кімнату. На вимогу виконкому вона отримала довідку в органах БТІ про відсутність у неї іншої нерухомості, однак вказані дії виконкому виглядали як знущання, оскільки для приватизації кватири вказану довідку отримувати не потрібно. Через незаконні дії виконкому вона була позбавлена права на отримання субсидії, що підтверджується повідомленням Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 23.12.2009. Рішенням суду від 13.11.2015 у справі № 214/7159/15-ц визнано незаконним та скасовано рішення виконкому Саксаганської районної у мсті ради від 17.12.2008 № 706 в частині затвердження протоколу засідання громадської комісії з житлових питань від 10.12.2008 № 12 та в частині затвердження протоколу засідання житлової комісії КЖП № 25 від 27.11.2008 № 11 про зміну умов договору найму квартири [ADDRESS] , встановлено її, позивачку, наймачем вказаної квартири. 17.12.2015 до відповідача була направлена заява про об`єднання рахунків на підставі вказаного судового рішення, однак ні рішення суду, ні її заява до виконання та опрацювання не були прийнятті. Лише 03.01.2017 відбулося об`єднання особових рахунків наймача-1 та наймача-2 в один рахунок, а 25.01.2017 орган приватизації виконкому видав їй свідоцтво № 1132 про право власності на житло, 25.01.2017 відбулася державна реєстрації права власності її на вказану квартиру. Вважає, що через незаконні дії відповідача вона приватизувала квартиру пізніше та витратила, у зв`язку з цим, більшу суму коштів. Зазначила про звернення у грудні 2015 року до правоохоронних органів із заявою про злочин за частиною 1 статті 358 КК України, напад на її квартиру [INFO] працівниками правоохоронних органів, зростання заборгованості по її квартирі через наявність двох особових рахунків, по якій ні [PERSON] ні виконком оплати не робили, накопичуючи цим борги за кімнату 2, які вона не створювала, однак через які їй було відмовлено у призначенні субсидії. 13 років вона боролася за свою квартиру, тому вважає необхідним заявити вимогу до відповідача щодо компенсації їй кількості звернень до адвокатів; сплаченого боргу за комунальні платежі, якими вона не користувалась; понесені витрати на лікування, тощо, які вона оцінює в сумі 200\~000,00 грн. Моральну шкоду оцінює в сумі 500\~000,00 грн. через стреси, хвилювання, суди та постійні її поїздки для відновлення порушеного права, у зв`язку з чим у неї виявлено велику кількість хвороб, вона неодноразово перебувала на стаціонарному лікуванні. За даної ситуації постійно принижувались її честь та гідність, тому просить задовольнити вимоги. У ході розгляду справи позивач неодноразово змінювала розмір заявлених вимог, в редакцій заяви від 29 квітня 2025 року, прийнятої до розгляду судом, просила стягнути з відповідача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 356\~440,27 грн., моральної шкоди 1\~584\~000,00 грн. та судові витрати по справі. Ухвалою суду від 03 вересня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання (а.с.40). Наказом №52-к від 06 квітня 2022 року суддя [PERSON] увільнений від здійснення правосуддя на час проходження військової служби за призовом під час мобілізації. У зв`язку з цим за результатами повторного автоматизованого розподілу на підставі розпорядження керівника апарату суду №1044 від 29 вересня 2022 року та протоколу матеріали позову передано в провадження судді Ткаченку А.В. Ухвалою суду від 17 листопада 2022 року справу прийнято до провадження з призначенням до розгляду в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження; призначено підготовче судове засідання у справі. Ухвалою суду від 12 січня 2023 року за клопотанням сторін зупинено провадження у справі до ухвалення остаточного судового рішення Верховним Судом за результатами касаційного перегляду цивільної справи №214/7159/15-ц за позовною заявою [PERSON] до Комунального житлового підприємства №25, Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради про визнання незаконними та скасування рішень. Ухвалою суду від 07 лютого 2025 року поновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 26 березня 2025 року прийнято до розгляду заяву про збільшення позовних вимог [PERSON] до Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державна казначейська служба України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої органом місцевого самоврядування, в редакції заяви від 03 березня 2025 року. Ухвалою суду від 26 березня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача адвоката Ткаченка Олега Петровича про призначення інженерно-технічної експертизи. Ухвалою суду від 26 березня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради Дядюк Марії Валеріївни про закриття провадження у справі. Ухвалою суду від 29 квітня 2025 року прийнято до розгляду заяву про зменшення позовних вимог [PERSON] до Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державна казначейська служба України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої органом місцевого самоврядування, в редакції заяви від 29 квітня 2025 року. Витребувано з Відділу перерахунків пенсій № 4 Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг для огляду в судовому засіданні особову справу [PERSON] щодо одержання нею житлової субсидії та пільг. Поновлено процесуальний строк на подання доказів та долучити до матеріалів справи надані письмові докази: копії медичних виписок, платіжних документів, висновку експерта. Закрито підготовче провадження у справі. Ухвалою суду від 19 серпня 2025 року відмовлено [PERSON] в поновленні пропущеного процесуального строку на подання заяви про збільшення позовних вимог. Залишено без розгляду заяву про збільшення позовних вимог [PERSON] до Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державна казначейська служба України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої органом місцевого самоврядування. У судове засідання учасники процесу не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, про що свідчать як розписки про отримання судових повісток про виклик до суду, наявні в матеріалах справи, так і доставлені смс-повідомлення позивачу та\~повідомлення до\~електронних кабінетів\~представників сторін про виклик до суду: причини неявки суд не повідомили. Згідно пункту 1 частини 3 статті 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином\~повідомлені про\~судове засідання,\~суд розглядає\~справу за\~відсутності такого\~учасника справи\~у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Указаною нормою не передбачено повторності неявки учасника справи в судове засідання, належним чином повідомленого про судове засідання, визначальним являється лише не повідомлення причин неявки чи визнання судом такої причини не поважною. Тому беручи до уваги тривалість розгляду справи та перехід суду в розгляд справи по суті, а отже надання судом достатнього часу для подання учасниками процесу необхідних доказів, письмових пояснень та заперечень по суті справи, про що свідчить подання сторонами відзиву на позов та відповіді на відзив, суд дійшов висновку, що сторони в повній мірі скористалися правом захисту своїх прав та інтересів. Ураховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України та статті 247 ЦПК України, вважає можливим проводити розгляд справи у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. У відзиві на позов представником відповідача виконкому Саксаганської районної у мсті ради (том 3 а.с. 73-74) зазначено про заперечення щодо заявлених вимог в повному обсязі. В обґрунтування відзиву сторона відповідача посилається на наявність постанови Дніпровського апеляційного суду від 01 листопада 2022 року про скасування заочного рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 13 листопада 2015 року, яким визнано незаконним та скасовано рішення виконкому від 17.12.2008 № 706, та відмову [PERSON] у задоволенні вимог про визнання незаконними та скасування рішень. Постановою Верховного Суду від 27.11.2024 постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 листопада 2022 року в частині вирішення позовних вимог [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування залишено без змін, тобто вказане рішення виконкому визнано законним. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 10 жовтня 20017 року у справі № 2-163/07, залишеного без змін ухвалами судів апеляційної та касаційної інстанції, частково задоволено позов [PERSON] та змінено умови договору найму спірного житлового приміщення; зобов`язано КЖП № 25 укласти окремий договір найму житлового приміщення із [PERSON] та [PERSON] . На виконання вказаного рішення суду, протоколом № 11 засідання житлової комісії КЖП № 25 від 27.11.2008 було змінено та розділено договір найму з позивачкою, вказаний протокол, відповідно до делегованих повноважень, розглянуто на засіданні громадської комісії з житлових питань виконкому районної у місті ради, яким затверджено рішення виконкому Саксаганської районної у місті ради 17.12.008 № 706. Тобто у вказаній квартирі було 2 наймачі. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 18 листопада 2008 року у справі № 2-3920/19 визнано [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням по [ADDRESS] зі зняттям його з реєстраційного обліку. Вказане рішення не передбачало визнання [PERSON] наймачем всієї квартири та об`єднання особових рахунків. При цьому, що рішенням виконкому Саксаганської районної у місті ради від 20.01.2010 № 1 було відмовлено [PERSON] у виділенні ізольованого жилого приміщення 12,4 кв.м. у вказаній квартирі у зв`язку із забезпеченістю жилою площею вище за рівень, на момент зверненні її до виконкому. Наголошено, що ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2012 року у справі 22-ц/491/865/12 залишено без змін рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 31 січня 2012 року у справі № 2-3938/11 про відмову у задоволенні позову прокурора Саксаганського району м. Кривого Рогу, який діяв в інтересах [PERSON] , щодо об`єднання особових рахунків у квартирі [ADDRESS] , у зв`язку з недоведеністю вимог. Наголошено, що на підставі статей 19,20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у редакції Закону до 01.05.2019, пунктів 2,7 Правил користування приміщеннями житловим будинків, затверджених постановою КМУ від 24 січня 2006 року № 45, статті 815 ЦК України, саме наймач зобов`язаний особисто звертатися до надавачів житлово-комунальних послуг при будь-яких змінах умов договору найму житла, а тому твердження щодо вини виконкому в накопиченні боргів за комунальні послуги є безпідставними, як і твердження щодо сплати за приватизацію квартири у 2017 році більшої суми коштів. ніж у 2008 році. Зазначено про відсутність повноважень виконкому щодо вирішення питань, пов`язаних із наданням населенню житлових субсидій та просить відмовити у задоволенні вимог повністю. У відповіді на відзив стороною позивача зазначено доводи, аналогічні викладеним у тексті позовної заяви, вказавши, що рішення виконавчого комітету Саксганської районної у місті ради № 706 від 17.12.2008 в частині затвердження протоколу засідання громадської комісії з житлових питань № 12 від 10.12.2008 в частині затвердження протоколу засідання житлової комісії КЖП № 25 від 27.11.2008 № 11 щодо зміни умов договору найму квартири [ADDRESS] відбулося через очевидну невідповідність вимог закону, що узгоджується з постановою Великої палати Верховного Суду від 22.01.2025 у справі № 335/6977/22. Тому наполягає на задоволенні вимог. У письмових поясненнях Державної казначейської служби від 30.11.2021 (том 2 а.с. 55-59) зазначено про відсутність функціональних обов`язків Казначейства, як учасника процесу, на володіння будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для справи, оскільки Казначейство забезпечує казначейське обслуговування державного та місцевого бюджетів на основі ведення єдиного казначейського рахунку і не несе відповідальності за дії органів державної влади або місцевого самоврядування. Зазначено щодо безпідставності вимог позивача про стягнення моральної та матеріальної шкоди, оскільки позивачем не доведено та не долучено до матеріалів справи належних та допустимих доказів щодо спричинення вказаної шкоди. Тому просять відмовити у задоволенні вимог. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами, згідно ордеру від 01.10.1986 №09736 [PERSON] була наймачем квартири [ADDRESS] . (том 1 а.с. 15) Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 жовтня 2007 року, яке набрало законної сили 08 лютого 2008 року, у справі № 2-163/07 частково задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про зміну умов договору найму житлового приміщення, усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, визнання незаконною реєстрацію осіб в житловому приміщенні, вселенні та виселенні. Змінено умови договору найму житлового приміщення квартири [ADDRESS] та зобов`язано КЖП №25 в місті Кривому Розі укласти з [PERSON] окремий договір найму житлового помешкання на кімнату розміром 12,4 кв.м., зі [PERSON] - на кімнати розміром 18,6 кв.м. та 13,10 кв.м; кухню, коридор, санвузол та ванну кімнату - залишено в загальному користуванні. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2008 року, яка залишена без змін ухвалою Верховного Суду України від 27 червня 2008 року, апеляційну скаргу [PERSON] на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 10 жовтня 2007 року залишено без розгляду. Згідно рішення виконавчого комітету Саксаганської районної Ради народних депутатів міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 вересня 1991 року №309 «Про порядок здійснення зміни договору найму жилих приміщень» здійснення зміни договору найму доручено житлово-експлуатаційним організаціям. Протоколом №11 засідання житлової комісії Комунального житлового підприємства №25 від 27 листопада 2008 року змінено договір найму та розділено трикімнатну квартиру [ADDRESS] на: 1-кімнатну з виділенням кімнати площею 12,4 кв.м. [PERSON] зі складом сім`ї один чоловік, та двокімнатну з виділенням [PERSON] 2 кімнати площею 18,6 кв.м. та 13.10 кв.м. зі складом сім`ї п`ять чоловік, згідно рішення суду. Відповідно до протоколу №12 засідання громадської комісії з житлових питань від 10 грудня 2008 року затверджено протоколи засідання житлових комісій комунальних житлових підприємств району про зміну договору найму житлових приміщень, які належать до комунальної власності міста, зокрема, протокол КЖП №25 від 27 листопада 2008 року №11, яким, на виконання рішення суду, вирішено питання про зміну договору найму у квартирі [ADDRESS] . Рішенням Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради від 17 грудня 2008 року №706 затверджено протокол №12 від 10 грудня 2008 року засідання громадської комісії з житлових питань (том 1 а.с. 227-228).. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 листопада 2009 року у справі № 2-3920/09 визнано [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням: кімнатою розміром 14,4 кв.м. у квартирі [ADDRESS] та знято [PERSON] з реєстраційного обліку за вказаною адресою (том 1 а.с. 20-22). На засіданні громадської комісії з житлових питань 12 січня 2010 року, оформленого протоколом №1, що затверджений рішенням виконкому Саксаганської районної у місті ради від 20 січня 2010 року № 1, відмовлено [PERSON] у виділенні ізольованого житлового приміщення № 2, яке складається з однієї житлової кімнати жилою площею 12,4 кв.м. у трикімнатній квартирі [ADDRESS] , у звязку із забезпеченістю жилою площею вище за рівень, встановлений Житловим кодексом України (13,65 кв.м. на одну особу) (том 1 а.с. 23).. Доказів оскарження вказаного рішення громадської комісії з житловим питань, матеріали справи не містять. Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 листопада 2015 року у справі № 214/7159/15-ц визнано незаконним та скасовано рішення Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради від 17.12.2008 №706 в частині затвердження протоколу засідання громадської комісії з житлових питань від 10.12.2008 №12 в частині затвердження протоколу засідання житлової комісії КЖП №25 від 27.11.2008 №11 про зміну умов договору найму квартири [ADDRESS] . Встановлено, що [PERSON] є наймачем трикімнатної квартири [ADDRESS] житловою площею 44,1 м.кв., загальною площею 63,05 м. кв. (том 1 а.с. 78-79) На підставі заяви [PERSON] від 01.12.2016 та наданих належних документів, в тому числі рішення виконкому Саксаганської районної у місті ради від 30.12.2016 № 14/28-5115, 03 січня 2017 року відбулося об`єднання особових рахунків наймача 1 та наймача 2 в один особовий рахунок в квартирі [ADDRESS] (а.с. 71). Згідно свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло, виданого 25 січня 2017 року, органом приватизації виконкому Саксаганської районної у місті ради посвідчено, що квартира яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , дійсно належить на праві приватної власності [PERSON] (том 1 а.с. 77). Розпорядженням Управління праці та соціального захисту населення виконкому Саксаганської районної у місті ради від 20 липня 2018 року, відмовлено [PERSON] в призначенні субсидії на підставі постанови КМУ від 27.04.2018 № 329 п. 6 пп. 5 (наявність простроченої понад 2 місяці заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, яка перевищує 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (том 1 а.с. 129). Указана відмова у призначенні субсидії позивачкою не оскаржувалось, доказів протилежного матеріали справи не містять. Рішенням Управління праці та соціального захисту населення виконкому Саксаганської районної у місті ради призначено з 03 червня 2019 року [PERSON] субсидію з травня 2019 року по квітень 2020 року (том 1 а.с. 206, 207) та в подальшому (том 1 а.с. 211, 212), з приводу призначення якої у позивачки виник спір, що слідує з наданої нею переписки УПСЗН та комунальними службами міста. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 листопада 2022 року скасовано заочне рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 листопада 2015 року у справі № 214/7159/15-ц та ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що рішення виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради від 17 грудня 2008 року № 706 в частині затвердження протоколу засідання громадської комісії з житлових питань від 10 грудня 2008 року № 12, в частині затвердження протоколу засідання житлової комісії Комунального житлового підприємства № 25 від 27 листопада 2008 року № 11 про зміну умов договору найму квартири [ADDRESS] прийнято відповідачем у межах його повноважень та на виконання рішення суду, тому відсутні правові підстави для його скасування, позовні вимоги в цій частині не можуть бути задоволені. Оскільки, позовні вимоги щодо встановлення факту того, що позивач є наймачем спірної квартири є похідними від її позовних вимог щодо скасування зазначеного рішення органу місцевого самоврядування у відповідній частині, то ці позовні вимоги також не можуть бути задоволені. Постановою Верховного Суду від 27 листопада 2024 року у справі № 214/7159/15-ц (провадження № 61-12124св22) залишено без\~змін постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 листопада 2022 року в частині вирішення позовних вимог [PERSON] до Комунального житлового підприємства № 25, виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування. Скасовано постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 листопада 2022 року в частині вирішення позовних вимог [PERSON] до Комунального житлового підприємства № 25, виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, про визнання наймачем квартири. У вказаній постанові суд касаційної інстанції зазначив, що зі змісту рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 жовтня 2007 року, яке набрало законної сили 08 лютого 2008 року, [PERSON] , яка брала участь в судових засіданнях, не висловлювала своїх заперечень з приводу відсутності договору найму, а тому доводи касаційної скарги останньої щодо неможливості внесення змін до договору найму через неукладення такого договору, є безпідставними. Переглядаючи рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 листопада 2015 року, суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення в частині вирішення позовної вимоги щодо визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування. Однак оскільки виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради оскаржував в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції лише в частині вирішення позовних вимог [PERSON] до КЖП № 25, Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та не оскаржував в частині визнання її наймачем трикімнатної квартири по [ADDRESS] , вимога про визнання наймачем не була предметом апеляційного оскарження, а тому перегляду в цій частині не підлягала. Більш того, у відзиві на касаційну скаргу виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради зазначив, що не заперечує проти визнання [PERSON] наймачем квартири, тобто не заперечував проти задоволення судом першої інстанції позовних вимог в цій частині та не оскаржував рішення суду першої інстанції в цій частині, тому постанова суду апеляційної інстанції в цій частині підлягала скасуванню. Згідно зі статтею 56\~Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до частин першої та другої статті 16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Стаття 23\~ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Статті 1173, 1174\~ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади чи місцевого самоврядування та їх посадовими особами, які є відмінними від загальних підстав деліктної відповідальності. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (частина перша статті 1173 ЦК України). Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (частина перша статті 1174 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (частина перша\~статті 23 ЦК України). Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина друга статті 23 ЦК України). Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (пункт 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц). Під час розгляду справ про відшкодування моральної шкоди суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та на яких міркуваннях він у цьому базується, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Порушення прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (рішення від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» (Rysovskyy v. Ukraine). Отже, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у виді погіршення здоров`я, можуть підтверджувати завдання моральної шкоди. З огляду на загальні засади доказування у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме\~дії (рішення,\~бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і яким є розмір її відшкодування. Наведеними правовими нормами передбачено, що для покладення відповідальності за дії посадових осіб та органів державної влади чи місцевого самоврядування наявність їх вини не є обов`язковою. Проте цими приписами встановлена обов`язковість інших трьох елементів складу цивільного правопорушення, встановлення яких є необхідним для покладення відповідальності за завдану шкоду на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування, про що Велика Палата Верховного Суду деталізує далі. Усталеним у доктрині цивільного права та національній судові практиці є підхід, за якого для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади (тут і далі - йдеться також й про органи місцевого самоврядування, про що не зазначається з огляду на обставини цієї справи) у виді відшкодування шкоди має бути встановлено наявність одночасно трьох умов: неправомірність (протиправність) дії посадових або службових осіб державного органу; шкода; причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Тягар доведення наявності цих умов покладається на позивача, який звертається з позовом про відшкодування шкоди на підставі статей 1173, 1174\~ЦК України (див. близькі за змістом висновки у пункті 8.49.5постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі № 925/556/21). У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 вказано, що, застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих\~умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Отже, для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою\~є сукупність\~трьох умов: дії органу (посадових або службових осіб) повинні мати протиправний характер, шкода та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Вина посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди. Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі № 335/6977/22 (провадження № 14-87цс24), яка наголосила також про третій обов`язковий елемент для покладення на державу відповідальності за відшкодування особі шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, а саме причинно-наслідковий зв`язок між протиправними (неправомірними) діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. Водночас причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме\~конкретна поведінка\~без якихось\~додаткових факторів\~стала причиною\~завдання шкоди (див. висновки Верховного Суду, сформульовані у постанові від 20 січня 2021 року в справі № 197/1330/14-ц). Верховний Суд у постановах від 20 березня 2019 року у справі № 918/203/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 904/3667/19 зробив висновок про те, що у справах про відшкодування шкоди доведення обґрунтованості вимог покладається на позивача, який має надати суду докази наявності шкоди, протиправності поведінки того, хто завдав шкоду, а також причинно-наслідкового зв`язку такої поведінки із завданою шкодою. Подібні висновки також викладені Верховним Судом у постанові від 28 липня 2025 року у справі № 755/2125/23 (провадження № 61-8614св24), відповідно до якої «позивач не надав доказів на підтвердження завдання відповідачем йому шкоди та не довів наявність такої шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача. За вказаних обставин апеляційний суд дійшов правильних висновків про відсутність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, оскільки саме по собі скасування судом постанови адміністративної комісії при Київській міській державній адміністрації не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди з боку відповідача. Тобто, позивач реалізував своє право на оскарження в судовому порядку постанови адміністративної комісії. Цей висновок також узгоджується й з рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі «Перна проти Італії» та від 09 лютого 2007 року у справі «Білуха проти України», якими встановлено, що визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за шкоду, завдану особі». У цій справі позивачем [PERSON] не доведено протиправність дій органу (чи посадових осіб) та рішень, прийнятих відповідачем у справі Виконавчим комітетом Саксаганської районної у місті ради, ураховуючи, що Верховний Суд в рамках розгляду справи № 214/7159/15-ц підтвердив правомірність ухвалення Виконавчим комітетом Саксаганської районної у місті ради рішення від 17 грудня 2008 року № 706 в частині затвердження протоколу засідання громадської комісії з житлових питань від 10 грудня 2008 року № 12, в частині затвердження протоколу засідання житлової комісії Комунального житлового підприємства № 25 від 27 листопада 2008 року № 11 про зміну умов договору найму квартири [ADDRESS] , що спростовує доводи\~відповідача про незаконність вказаного рішення виконкому та протоколу № 11 від 27.11.2008, винесенням яких їй, за твердженням позивачки, завдано шкоди. Суд ураховує, що у спірних правовідносинах шкода відшкодовується на загальних підставах, визначених статтею 1174 ЦК України, а тому обов`язковою умовою для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб відповідача у виді відшкодування шкоди є встановлення протиправності у діях чи рішеннях Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради у спорі, що виник з приводу квартири [ADDRESS] . У судовому засіданні позивачем [PERSON] не доведено належними та допустимими доказами як протиправність дій чи рішення Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, так і наявність заявленої нею матеріальної та моральної шкоди (фінансові витрати, лікування у зв`язку з погіршенням стану здоров`я) саме діями чи рішеннями органу місцевого самоврядування (із конкретизацією цих дій), а також причинно-наслідковий зв`язок між шкодою, яку отримала позивачка та прийнятими в рамках розгляду справи рішеннями відповідача, законність яких визнана в установленому законом порядку судовим рішенням, при тому, що доведення вказаних складових являється обов`язком позивача. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, оскільки у справі не встановлено підстав, визначених статтею 1174\~ЦК України для відшкодування шкоди, а отже у позивача не виникло право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, відсутні підстави для задоволення позову. Згідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, оскільки позивач на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, він компенсуються за рахунок держави. Судові витрати позивача, понесені нею на правничу допомогу, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed