Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, обґрунтовуючи вимоги тим, що 30.12.2022 між ним в якості позикодавця та відповідачем в якості Позичальника укладено договір позики. Відповідно до умов договору, викладених в розписці, він передав, а відповідач отримала в борг грошові кошти в розмірі 25000,00 доларів США. Відповідно до розписки, відповідач вказані грошові кошти отримала у повному обсязі. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язується повернути йому таку ж суму грошових коштів в тій же валюті до 01.12.2023. Відповідач не виконала своїх грошових зобов`язань за договором ані у встановлені терміни, ані на момент подання цієї позовної заяви, відповідну суму позики йому не повернула. Основна сума боргу, яку належить стягнути з відповідача, дорівнює 25 000,00 доларів США, три проценти річних від простроченої суми складає 594,43 доларів США. Просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за Договором позики від 30.12.2022 в загальному розмірі 25594,43 доларів США, яка складається з наступного: 25 000,00 доларів США - основна сума боргу, 594,43 доларів США 3% річних від простроченої суми, а також стягнути судові витрати по справі. Представник позивача [PERSON] до початку судового засідання надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового засідання, не з`явилася у судове засідання без повідомлення причин, правом на надання відзиву не скористалася. У попередньому судовому засіданні відповідач зазначила, що повертала кошти щомісяця до 24.12.2024 і розписувалась в бухгалтерії в книзі про це. Загалом вона повернула суму в розмірі 3800 доларів США. \~ \~ \~ \~У зв`язку з тим, що представник позивача не заперечувала проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача, суд за її згоди ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст.280 ЦПК України.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Суд, розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступних висновків. Відповідно до розписки від 30.12.2022, складеної в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] отримала у борг від [PERSON] грошові кошти у розмірі 25000 доларів США. Грошові кошти отримала у повному обсязі. Борг зобов`язалась повернути у строк до 01.12.2023. Згідно з розрахунком заборгованості станом на 16.09.2024 загальна заборгованість відповідача за договором позики від 30.12.2022 становить 25594,43 доларів США, яка складається з наступного: 25 000,00 доларів США - основна сума боргу, 594,43 доларів США 3% річних від простроченої суми. Доказів погашення відповідачем заборгованості суду не надано. Оригінал договору знаходиться у матеріалах справи. Доводи відповідача, про повернення нею частини грошових коштів в сумі 3800 доларів США нічим не підтверджені. До спірних правовідносин судом застосовані наступні норми права. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), від 23 жовтня 2019 року (Справа № 723/304/16-ц, провадження № 14-360цс19). Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлений факт отримання відповідачем [PERSON] від позивача [PERSON] в борг грошових коштів в іноземній валюті в розмірі 25000 доларів США. На підтвердження вказаного факту позивачем надана відповідна розписка. Даний правочин не є оспорюваним і відповідає вимогам ЦК України. Станом на час звернення позивача до суду, а також на час розгляду справи у суді, встановлено, що відповідачем не погашено заборгованість за договором позики та документально не підтверджено часткове погашення боргу, зазначене відповідачем в судовому засіданні. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення боргу за договором позики та 3% річних є обґрунтованими, підтверджені документально, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Також, суд вважає за необхідне у відповідності до с.141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, що був сплачений ним при зверненні до суду, у розмірі 10574,88 грн. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: approved