Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-17 00:00:00

06 січня 2025 року позивачка [PERSON] через свого представника адвоката Давиденка К.В. звернулася до суду з позовом до Татарбунарської міської ради про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування, який обґрунтувала таким. \~ \~ \~ \~ [INFO] в м. Татарбунари Одеської області помер батько позивачки [PERSON] . \~ \~ \~ \~ [INFO] в м. Татарбунари Одеської області померла матір позивачки [PERSON] . \~ \~ \~ \~За життя батько побудував житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , який вона має право успадкувати, як спадкоємець першої черги за законом, як така, що фактично вступила в управління спадковим майном, оскільки з 1972 року зареєстрована у будинку разом із спадкодавцем та з 1966 року по теперішній час у ньому проживає, зробивши за ці роки безліч ремонтів та переобладнань. Позивачка звернулася до Саратської державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька, однак їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через відсутність правовстановлюючого документу, що посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно, та відповідну реєстрацію цього права. Батько побудував вказаний будинок у 1963 році, однак ні він, ні матір за життя не отримали правовстановлюючий документ; в технічному паспорті, у зведених оціночних актах, довідці про приналежність домоволодіння, взятих з матеріалів інвентаризаційної справи в ТОВ «Татарбунарське РБТІ та РОН», батько фігурує як власник будинку. Будинок батьком побудований до 05 серпня 1992 року, нерухоме майно не підлягає проходженню процедури прийняття в експлуатацію. \~ \~ \~ \~Враховуючи викладене, просить суд визнати за нею право власності на будинок садибного типу з господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Згідно з ухвалою суду від 10 січня 2025 року відкрито провадження у справі та розпочато підготовче провадження; відповідачу роз`яснено право на подання відзиву на позовну заяву. \~ \~ \~ \~Відповідно до ухвали суду від 04 лютого 2025 року за клопотанням представника позивачки витребувано у державного нотаріуса Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Колісника Д.Ю.: копію спадкової справи 237/2023, заведеної до майна померлого [INFO] [PERSON] ; копію спадкової справи, заведеної до майна померлої [INFO] [PERSON] . \~ \~ \~ \~25 лютого 2025 року на виконання ухвали від 04 лютого 2025 року надійшли витребувані докази (вх. № 952/25-Вх 25.02.2025). \~ \~ \~ \~Згідно з ухвалою суду від 18 червня 2025 року за клопотанням представника позивачки у КУ «Ізмаїльський архів» витребувано копію рішення Татарбунарської міської (селищної) ради Одеської області (Виконавчого комітету Татарбунарської селищної Ради народних депутатів) щодо передачі (виділення) земельної ділянки для будівництва житлового будинку [PERSON] або [PERSON] в м.Татарбунари у період приблизно 1960-1972 роки. \~ \~ \~ \~30 липня 2025 року надійшла витребувана інформація (вх. № ЕП-916/25-Вх 30.07.2025). \~ \~ \~ \~Згідно з ухвалою суду від 20 серпня 2025 року, закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. \~ \~ \~ \~У судове засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно. Позивачка клопотання про відкладення розгляду справи не подала. Представник позивачки [PERSON] у своїй заяві просив справу слухати у його відсутність, позовні вимоги підтримав (вх. № 4740/25-Вх 15.09.2025). Представник відповідача [PERSON] також подав суду заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги визнав (вх. № ЕП-121/25-Вх 04.02.2025). Судом ухвалено про розгляд справи у відсутність її учасників. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши докази у справі, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що [INFO] в м. Татарбунари Татарбунарського району Одеської області помер [PERSON] , про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Татарбунарського району Одеської області складено відповідний актовий запис № 89 та 30 червня 1997 року видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с. 9). Після його смерті відкрилась спадщина, на спадкове майно: житловий будинок садибного типу [ADDRESS] . Перейменування вулиці з «Суворова» на вулицю «Маскисівська» мала місце відповідно до розпорядження голови Татарбунарської міської ради від 25 березня 2024 року за № 71-р (а.с. 26). Спадкоємцями за законом першої черги після його смерті є дружина [PERSON] та донька [PERSON] (позивачка у справі). Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 03 листопада 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного управління юстиції Одеської області на підставі актового запису № 162 від 03 листопада 2004 року, [PERSON] померла [INFO] (а.с. 10). Донька спадкодавця та сестра позивачки [PERSON] померла [INFO] , про що Татарбунарською селищною радою Одеської області складено актовий запис № 55 від 11 липня 1974 року та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с. 10, 14-17). На підтвердження\~факту родинних\~відносин,\~як між\~батьком та\~донькою,\~позивачкою надано:\~копію свідоцтва\~про своє\~народження серії [NUMBER] , виданого 18 липня 1966 року Татарбунарським рай бюро ЗАГСу на підставі актового запису № 97, відомості про батьків « [PERSON] , [PERSON] » (мовою оригіналу документа) а.с. 6; копію свідоцтва про розірвання шлюб з гр. [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 27 березня 2001 року Відділом державної реєстрації актів громадянського стану Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області на підставі актового запису № 18, на підтвердження зміни прізвища з [PERSON] на [PERSON] (а.с. 8); копію свідоцтва про шлюб з гр. [PERSON] серії [NUMBER] , виданого Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на підставі актового запису № 1191, на підтвердження зміни прізвищ на [PERSON] (а.с. 7). Згідно з копією спадкової справи до майна померлого [PERSON] № 237/2023, заведеної 20 вересня 2023 року державним нотаріусом Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Колісником Д.Ю., з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулася донька спадкодавця [PERSON] , інші спадкоємці відсутні (а.с. 50-67). Спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] не заводилася (а.с. 50). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути у тому числі, визнання права. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної\~\~особи,\~\~яка\~\~померла\~\~(спадкодавця), до\~\~ інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як було визначено у ст.529 ЦК УРСР, що діяла на час відкриття спадщини, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР, вважалося, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно зі ст.560 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК). Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). 04 квітня 2024 року позивачка звернулася до державного нотаріуса Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Колісника Д.Ю., із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок. Постановою нотаріуса від 04 квітня 2024 року позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] через ненадання правовстановлюючого документу на нерухоме майно та відсутність державної реєстрації вказаного договору (а.с. 25). За п. 3.1 листа Вищого Спеціалізованого Суду України від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. На підтвердження належності спадкодавцю [PERSON] житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] позивачем надано: копію технічного паспорту, згідно з яким власником домоволодіння рахується [PERSON] . Будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами побудований 1962-1970 роки та має складові: житлова будівля А; тамбур а; літня кухня Б; веранда б; літня кухня В; веранда в; сарай Г; надвірні споруди 1-2 (а.с. 11-13); копію зведеного оціночного акта по домоволодінню [ADDRESS] , належного [PERSON] (а.с.18-21, 24); копію довідки про приналежність домоволодіння, власником якого рахується [PERSON] (а.с. 22); копію замовлення [PERSON] технічної документації належного домоволодіння за адресою: [ADDRESS] (а.с. 23); Ринкова вартість житлового будинку з будівлями та спорудами станом на 03 січня 2025 року становить 128\~330,82 грн, що підтверджено довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомості (а.с. 29-31). Згідно з архівною випискою, виданою КУ «Ізмаїльський архів» 30 липня 2025 року вих. № 209/1, з протоколу засідання правління колгоспу ім.Татарбунарського повстання Татарбунарської сільської ради Татарбунарського району Одеської області № 2 від 25 січня 1962 року, копії книги протоколів № 2 за 1962 рік, копії протоколу № 2 від 25 січня 1962 року засідання правління колгоспу ім.Татарбунарського повстання Татарбунарської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (а.с. 103-108), [PERSON] виділена правління колгоспу ім.Татарбунарського повстання Татарбунарської сільської ради Татарбунарського району Одеської області земельна ділянка, площею 0,20 га. За інформацією ТОВ «Татарбунарське РБТІ та РОН» вих. № 1112 від 15 вересня 2025 року, згідно з архівними даними БТІ, станом на 31 грудня 2012 року право власності на будинок садибного типу за адресою: [ADDRESS] не зареєстроване. При проведенні поточної інвентаризації 20 травня 2005 року самочинного будівництва не виявлено. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна); якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації\~\~з моменту прийняття його до експлуатації; коли ж право власності на нерухоме відповідно до закону підлягає державній реєстрації\~\~з моменту такої реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Згідно зі ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Питання прийняття в експлуатацію нерухомого майна врегульовано діючим законодавством. Відповідно до абзацу 2 пункту 3.1 розділу 3 «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж», затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 19.03.2013 N 95 документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Таким чином відповідно до умов діючого законодавства в сфері будівництва (п. 9 Розділу V Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та вказаним вище порядком прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта нерухомого майна до 05 серпня 1992 року не вимагається та органами, які уповноважені здійснювати прийняття в експлуатацію не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого року №7/5 і зареєстроване в Мінюсті України 18 лютого 2002 року за № 157/64 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно і обтяжень». Постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення»\~(втратила чинність 30 грудня 2004 року) було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, при цьому введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року, не передбачалося. Належним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. За такого, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1). За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього прав. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 10.10.2018 у справі №557/1209/16-ц. Як вбачається з матеріалів справи, спірне домоволодіння за адресою: [ADDRESS] збудоване до 05 серпня 1992 року, документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт наявний в матеріалах справи, з якого встановлено, що роком побудови житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами є 1962-1970 роки, а тому спірне домоволодіння введенню в експлуатацію. Згідно з\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 1-2\~ст. 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З вищенаведеного випливає, що іншого шляху, окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивачки немає та остання правильно у розумінні\~ст.16 ЦК України\~обрала спосіб захисту порушеного права. Остільки, позивачка довела наявність спадкового майна, підстави до його успадкування, неможливість реалізації спадкових прав у інший спосіб, суд визнає позовні вимоги обґрунтованими та ухвалює про їх задоволення. На прохання позивачки суд не стягує з відповідача судовий збір.

Outcome: approved