Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати торговий біржовий контракт купівлі-продажу 9/100 частин домоволодіння з господарськими прибудовами за №3149, розташованого в [ADDRESS] від 01.11.1999 року дійсним. В обґрунтування позову вказала, що 01.11.1999 року між нею та [PERSON] укладений торговий біржовий контракт купівлі-продажу №3149 9/100 частин домоволодіння з господарськими прибудовами, розташованого в [ADDRESS] . 18.12.2024 року вона звернулася до приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Василькової О.В. з метою посвідчення договору дарування належної їй частки домоволодіння, однак, нотаріусом було роз`яснено про неможливість його посвідчення з підстав укладення договору за нормами ЦК України 1963 року. Вказала, що після придбання частки житлового будинку, договір купівлі-продажу був зареєстрований в Херсонському БТІ, умови договору сторонами виконані. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17.03.2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 24.04.2025 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду за суттю. Позивачка в судове засідання не прибула, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у відсутність. Відповідач та представник третьої особи в судове засідання повторно не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини не явки не повідомляли, відповідачем відзив не подано. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи ухваливши заочне рішення. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. 01 листопада 1999 року на товарній біржі «Смарагд Південь» між [PERSON] , як продавцем та [PERSON] , як покупцем укладено торговий біржевий контракт купівлі-продажу №3149, за яким продавець продав, а покупець придбав 9/100 частин домоволодіння [ADDRESS] . Вказаний договір зареєстрований в Херсонському міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу №31, реєстровий №3441 03.11.1991 року. Постановою від 18.12.2024 року приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Васильковою О.В. відмовлено [PERSON] в посвідченні договору дарування 9/100 часток житлового будинку в [ADDRESS] у зв`язку з невідповідністю біржового контракту на придбання нею будинку 01.11.1999 року вимогам законодавства на день його посвідчення. Спірні правовідносини склалися на підставі укладеного 01.11.1999 року договору купівлі-продажу. Відповідно до пп. 4 і 5\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набуття ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року, таким чином при розгляді даної справи необхідно застосовувати норми\~ЦК України\~в редакції 1963 року. Відповідно до\~ст. 227 ЦК України\~(в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Згідно з ч. 2\~ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року № 1956-ХІІ\~(в редакції, чинній на момент укладання спірного правочину) угоди, зареєстровані на товарній біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Таким чином, на дату укладання правочину в законодавстві існували протиріччя щодо необхідності нотаріального посвідчення вказаного договору, мала місце колізія норми\~ст. 15 Закону України «Про товарну біржу»\~та норми кодифікованого нормативно-правового акту, а саме\~ст. 277 ЦК Української РСР 1963 року. Відповідно до абз. 3 п. 2\~Постанови №14 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року, в якому роз`яснено, що у випадку наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають юридичну силу, застосуванню підлягає той, що прийнятий пізніше. В даному випадку, наявна колізія норм матеріального права, що мають однакову юридичну силу, при цьому суд акцентує увагу, що\~Закон України "Про товарну біржу"\~було прийнято в 1991 року, а\~Цивільний кодекс\~на момент укладання спірного правочину діяв з 1963 року. При вирішенні спору про необхідність чи відсутність необхідності нотаріального посвідчення правочину, укладеного на товарній біржі, суд вважає правомірним застосування положення\~ст. 15 Закону України «Про товарну біржу»\~(як нормативного акту, прийнятого пізніше), що дозволяв укладати біржові контракти щодо відчуження житлової нерухомості фізичною особою без нотаріального посвідчення. Згідно до\~статті 4 ЦПК України\~та\~статті 15 ЦК України, у порядку цивільного судочинства підлягає захисту порушене, невизнане або оспорюване право. Відповідно до\~ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, одним із способів якого є визнання права. За\~ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Статтею 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна відповідно до\~ст. 392 ЦК України\~може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Торговий біржевий контракт купівлі-продажу № 3149 від 01.11.1999 р. у встановленому законом порядку недійсним, як оспорюваний, в частині невідповідності вимогам\~Закону України «Про товарну біржу», не визнавався. Відповідно до ч. 1\~ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. У Рішенні Європейського Суду від 29 листопада 1991 року у справі «Пайн Велей Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Реєстрація в бюро технічної інвентаризації речового права на зазначену частину будинку за позивачем на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, не суперечила законодавству, чинному на час укладення спірного договору, оскільки згідно\~ст.15 ч.2 Закону України «Про товарну біржу»\~від 1991р., угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню та вважаються укладеними з моменту їх реєстрації на біржі. Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджену\~наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №121 від 09.06.1998 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.1998 року №399/2839, передбачала підставу для державної реєстрації права власності на підставі, зокрема, договорів купівлі-продажу зареєстрованих біржею, бюро технічної інвентаризації, що в свою чергу регламентує Наказ Міністерства юстиції України №7/5 від 07.07.2002р. «Про затвердження Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно». Відповідно до п.4\~ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року\~за № 1952-15, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності якщо, зокрема, реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. З огляду на зазначені обставини підстав для визнання в судовому порядку дійсним неоспореного договору купівлі-продажу квартири немає, а відтак, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Заходи забезпечення позову не застосовувалися, підстави для негайного виконання судового рішення та встановлення судового контролю відсутні. Крім того, суд звертає увагу позивачки, що відповідно до листа Мін`юсту від 25.12.2023р. № 171014/Б-41627/8.4.4 Щодо роз`яснення законодавства, щодо надання роз`яснення стосовно окремих питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, роз`яснило, що підлягає державній реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі Державний реєстр прав) право власності, зокрема на житловий будинок, набуте на підставі біржового договору та зареєстроване реєстратором бюро технічної інвентаризації до 01 січня 2013 року без наявності у заявника рішення суду про визнання такого договору дійсним, чи визнання права власності на відповідний об`єкт нерухомості. Тобто позивачка не позбавлена права звернутися до державного реєстратора з вказаного питання. Рішення в повному обсязі виготовлено 16.09.2025 р. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed