Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-10 00:00:00

[PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Семусь Тетяна Андріївна, звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 11 вересня 2010 року зареєстровано шлюб [PERSON] з [PERSON] , про що Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім`ї зроблено відповідний актовий запис за № 1904 та видано свідоцтво про шлюб бланк [NUMBER] від 11 вересня 2010 року. Прізвище дружини після шлюбу [PERSON] . Від даного шлюбу сторони дітей не мають. Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що протягом останніх трьох років у сторін різні погляди на життя, відсутні спільні інтереси та взаєморозуміння. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Весь цей час вони проживають окремо в різних країнах, мають окремі бюджети та окремо ведуть господарство. Подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. 13.08.2025 відповідач подав суду письмову заяву, у якій позовні вимоги визнав повністю, просить справу розглянути без його участі, просить не надавати строк на примирення. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.08.2025 відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. У судове засідання позивач та його представник не з`явився, останній подав заяву, згідно з якою просить розгляд проводити без участі позивача, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідач у судові засідання не з`явився, подав заяву, згідно з якою просить розгляд проводити без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд виходить з наступного. Як встановлено судом, 11 вересня 2010 року зареєстровано шлюб [PERSON] , [INFO] , з [PERSON] , [INFO] , про що Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім`ї зроблено відповідний актовий запис за № 1904 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 11 вересня 2010 року. Прізвище дружини після шлюбу [PERSON] . Від даного шлюбу сторони дітей не мають. Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що протягом останніх трьох років у сторін різні погляди на життя, відсутні спільні інтереси та взаєморозуміння. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Весь цей час вони проживають окремо в різних країнах, мають окремі бюджети та окремо ведуть господарство. Подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Станом на день розгляду справи шлюбні відносини між сторонами припинені. Відповідно до ч. 1 ст.21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Зі змісту статті 55 Сімейного кодексу України вбачається, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Виходячи із змісту ч. 3 та ч. 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини чи чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного кодексу України. У відповідності зі ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст.112 Сімейного кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 Сімейного кодексу України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Відповідач визнав позов у повному обсязі. На даний час, офіційно зареєстрований шлюб між позивачем та відповідачем має формальний характер, фактичні шлюбні відносини між сторонами не підтримуються, спільне господарство вони не ведуть, відтак суд дійшов висновку про недоцільність подальшого збереження шлюбу, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ч. 2 ст.115\~СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1\~ст. 142 ЦПК України\~передбачено, зокрема, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved