Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

У серпні 2024 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» до [PERSON] , про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, відповідно до якої позивач проситься суд: стягнути на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» з [PERSON] , - основний борг - 78 229,38 грн., з врахуванням 3% річних у сумі 2 790,87 грн., інфляційного збільшення у сумі 7 420,09 грн., а разом: 88 440,34 грн. та судовий збір у розмірі 3028,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , а відтак, споживачем послуг за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які обліковується за особовим рахунком споживача житлового-комунальних послуг утримання будинків і споруд та прибудинкових територій 94139 (попередній номер [NUMBER]) та 94121 (попередній номер [NUMBER]) Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» здійснює господарське відання житлового фонду Шевченківського району міста Києва, забезпечує обслуговування та надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, закріплених за ним житлових будинків, у тому числі, багатоквартирного будинку [ADDRESS] . Послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, в тому числі будинку [ADDRESS] , надавались та надаються регулярно та безперебійно. Однак, відповідач не виконував свої обов`язки по своєчасному внесенню плати за спожиті комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території, внаслідок чого у нього виникла заборгованість, яка станом на день подання позову загалом складає 88 440,34 грн., з врахуванням основного боргу - 78 229,38 грн., з врахуванням 3% річних у сумі 2 790,87 грн., інфляційного збільшення у сумі 7 420,09 грн. У зв`язку із викладеним позивач просить суд позов задовольнити. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18.09.2024 року прийняти вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній цивільній справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 06.02.2025 до суду через систему «Електронний суд» надійшов відзив відповідача на позову заяву у якому останній просив відмовити у задоволенні позову. У відзиві зазначено, що доводи позову щодо утримання будинків і споруд та прибудинкових територій позивач обґрунтовує з 2018 року (арк. 3 позовної заяви) в той час, як заявлені до стягнення послуги, заявлені за період, що передує серпню 2010 року (довідки про нарахування та сплату боргу по особових рахунках включають період з 01.08.2010 до 30.06.2018). При цьому, в наведених довідках борг обліковується уже на 01.08.2010 у розмірі 14 245,78 грн за о/р [NUMBER] ( [NUMBER] ) та 756,08 грн. за о/р [NUMBER] ( [NUMBER] ). Відповідачем зазначено, що позивач не надав належних та допустимих доказів виконання підрядниками / виконавцями (арк. 3 позовної заяви) послуг з утримання будинків і прибудинкових територій / з управління багатоквартирного будинку. В матеріалах справи не міститься жодного акту виконаних робіт / наданих послуг згідно з наведеного вище переліку. Відсутні докази розрахунків між сторонами (позивачем та підрядними організаціями / виконавцями). Самі по собі копії договорів та технічні завдання - не є доказами надання позивачем відповідачу послуг з утримання будинків і прибудинкових територій / з управління багатоквартирним будинком. Таким чином, позивач не довів ні факту надання відповідних послуг і їх виконання власними силами чи підрядними організаціями/виконавцями, ні факту наявності у відповідача заборгованості за заявлений в позові період. Також, у відзиві вказано, що у розрахунку ціни позову - 41 958,11 позивач додав значення граф: «борг» (38 914,04); «інфляційні» (2 212,06) та «3 % річних» (832,01). При цьому не врахував 1) власні помилкові розрахунки сплаченого боргу (6 193,10); 2) правильні розрахунки сплаченого боргу (6 373,25) 3) помилково розраховані інфляційні та 3 % річних. Окрім того, у відзиві окремо зазначено щодо застосування наслідків спливу строків позовної давності до позовних вимог позивача щодо стягнення заявленої заборгованості за період який перевищує загальну позовну давність - у вигляді відмови позивачу у задоволенні позову у цій частині, у випадку якщо суд дійде висновку, щодо обґрунтованості та підставності вимог позову. Так, в обґрунтування пропуску строк позовної давності вказано, що з додатків до позовної заяви, а саме з «довідки по особовому рахунку» та «розрахунку позову» видно, що заявлена до стягнення позивачем заборгованість у розмірі 88 440,34 грн. розрахована за період з 01.08.2010 (а фактично раніше) до 01.08.2024, з яких 16 441,37 грн. та 41 958,11 грн. - станом на 01.03.2017, що є порушенням строків позовної давності. 04.06.2025 до суду надійшла заява представника відповідача - Дикого Ю.С. про долучення до матеріалів справи доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу відповідача. 18.02.2025 до суду надійшла відповідь позивача на відзив у якій позивачем викладено заперечення щодо обставин викладених у відзиві, а також викладено заперечення щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засіданні не з`явився, свого представника не направив, про місце дату та час судового засіданні повідомлявся належним чином. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За загальним правилом статтею 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що [PERSON] є власником особового рахунку № [NUMBER] (попередній номер [NUMBER]) та [NUMBER] (попередній номер [NUMBER]) за адресою: [ADDRESS] та споживачем житлово-комунальних послуг - з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за вказаною адресою. Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.12.2010 № 1112 вказаний будинок віднесено до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, а розпорядженням Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 09.02.2011 № 80 (з урахуванням змін № 801 від 2.2016) будинок закріплений на праві господарського відання за Позивачем. Житлові будинки, у тому числі багатоквартирний будинок [ADDRESS] , які знаходяться територіально у Шевченківському районі міста Києва, належать до сфери управління Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» (поз. 1159 розпорядження 80). Таким чином, позивач здійснює господарське відання житлового фонду Шевченківського району міста Києва, забезпечує обслуговування та надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, закріплених за ним житлових будинків, у тому числі, багатоквартирного будинку [ADDRESS] . Відповідно до п. 2.1. Статуту Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» підприємство створено з метою забезпечення ефективного утримання, належного утримання житлового та нежитлового фонду, утримання прибудинкових територій, об`єктів благоутрою та отримання прибутку. Щорічно через систему відкритих електронних торгів відповідно до Закону України «Про публічні закупівлі» Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» укладає договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з їх переможцем згідно ДК 016:2010 код 81.10.1 Код за ДК 021:2015 98341140-8 Послуги допоміжні комбіновані щодо різних об`єктів, щодо «комплексного прибирання і утримання місць загального користування, сходових клітин, прибудинкової території, утримання і технічного обслуговування внутрішньо-будинкових інженерних та комунікаційних мереж (централізованого опалення, централізованого водопостачання та водовідведення, централізованого постачання гарячої води, електропостачання)» у житлових будинках комунальної власності неадміністративного району «Сирець» Шевченківського району міста Києва. Тобто, послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій споживачам багатоквартирного будинку [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] , зокрема, надавалися: - у 2018 році - Товариством з обмеженою відповідальністю «Індустріальний будівельний холдинг», договір № 76 від 27.02.2018 року; - у 2019 році - Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Фасад Констракшн», договір №914 від 20.12.2018 року; - у 2020 році Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Фасад Констракшн», договір №444 від 04 листопада 2019 року; - 2021 році - Товариством з обмеженою відповідальністю «ІМПУЛЬС-ГАЗ», договір №336 від 27 жовтня 2020 року; - 2022 році - Товариством з обмеженою відповідальністю «ІМПУЛЬС-ГАЗ», договір № 5 від 06 січня 2022 року; - у 2023 році - Товариством з обмеженою відповідальністю «ІМПУЛЬС-ГАЗ», договір № 31 від 31 січня 2023 року; - у 2024 році - Товариством з обмеженою відповідальністю «ІМПУЛЬС-ГАЗ», договір № 2 від 02 січня 2024 року, №217 від 26 березня 2024 року. Згідно п.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зазначено, що учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Умовами п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. При цьому, вимогами п.5 ч.2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Положеннями ст.ст. 151, 162 ЖК України встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Оплата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно зі ст. 179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватизованого житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, з наступними змінами, власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. За ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим, згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Також, у відповідності до положень п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.ст. 610-612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Проте, відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього закону, споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений у пункті 5 частини третьої статті 20 закону 1875 обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі 36-2951 цс 15, з яким погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі №751/3 840/15-ц (провадження №14-280цс18). Як вбачається із розрахунків наданих позивачем, за квартирою [ADDRESS] обліковується два особових рахунки № [NUMBER] (попередній номер [NUMBER]) площа 78,40 кв.м. та 94121 (попередній номер [NUMBER]) площа 33,30 кв.м. Так, згідно розрахунку заборгованості по особовому рахунку [NUMBER] (попередній номер [NUMBER], заборгованість відповідача за житлово-комунальні послуги, надані за адресою: [ADDRESS] (площа 78,40 кв.м.) за період з березня 2017 року (з врахуванням суми боргу в розмірі 16 441,37 до березня 2017) по 31 липень 2024 року у загальному розмірі становить 46 482,23 грн., що складається із: - основного боргу - 39 315,34 грн., - 3% річних у сумі 1958,86 грн.; інфляційного збільшення у сумі 5208,03 грн. (а.с. 51-52). Так, згідно розрахунку заборгованості по особовому рахунку [NUMBER] (попередній номер [NUMBER], заборгованість відповідача за житлово-комунальні послуги, надані за адресою: [ADDRESS] (площа 33,30 кв.м.) за період з березня 2017 року (з врахуванням суми боргу в розмірі 29198,59 грн. до березня 2017) по 31 липень 2024 року становить у загальному розмірі 38 914,04 грн., що складається із: - основного боргу -38 914,04 грн., - 3% річних у сумі 832,01 грн.; інфляційного збільшення у сумі 2212,06 грн. Суд критично оцінює обґрунтування відзиву в частині помилковості наданих позивачем розрахунків, а також неврахування оплати за послуги відповідача, оскільки згідно наданих розрахунків, а також копій квитанцій наданих відповідачем, оплати послуг відповідача до липня 2024 враховані в розрахунку позивача. Щодо квитанцій за серпень - грудень 2024 та січень 2025 року, то останні не належать до предмету спору, оскільки перебувають за межами періоду заборгованості за стягненням якого позивач звернувся до суду та сплачені після подачі позову до суду. Разом з тим, згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Відповідачем визнано позов в частині стягнення з нього заборгованості за період з 31.05.2021 по 31.05.2024. Закріплена в п.10 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч.2 ст. 625 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Оскільки судом було встановлено, що позивач здійснює господарська відання, забезпечує обслуговування та надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій зокрема будинку [ADDRESS] , які були надані позивачу, що є власником квартири [ADDRESS] у вказаному будинку, при цьому, останній зобов`язання щодо сплати житлово-комунальних послуг у встановлені строки виконує не в повному обсязі, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованості за житло-комунальні послуги, а також три відсотки річних та інфляційній втрати. Щодо заяви відповідача про застування строків позовної давності до вимог позовної заяви про стягнення заборгованості за період до березня 2017 року, слід зазначити наступне. Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. 11.03.2020 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», якою з 12 березня 2020 р. на усій території України введено карантин та Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запроваджування обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 року № 1236 та від 21.04.2021 р. № 405 «Про внесення змін до деяких актів КМУ» було продовжено карантин. Слід зауважати, що 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257. 258. 362, 559. 681, 728. 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Так, відповідно до п. 12 Розділу «Прикінцеві положення» ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Окрім того, згідно п. 19 Розділу «Прикінцеві положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався. Відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої корона вірусом SARS-CоV-2» на всій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року (з урахуванням постанов Кабінету міністраів України №392 від 20 травня 2020 року, №500 від 17 червня 2020 року, №641 від 22 липня 2020 року, №760 від 26 серпня 2020 року, №956 від 13 жовтня 2020 року, №1236 від 09 грудня 2020 року, №104 від 17 лютого 2021 року, №405 від 21 квітня 2021 року, №611 від 16 червня 2021 року, №855 від 11 серпня 2021 року, №981 від 22 вересня 2021 року, №1336 від 15 грудня 2021 року, №229 від 23 лютого 2022 року, №630 від 27 травня 2022 року, №928 від 19 серпня 2022 року, №1423 від 23 грудня 2022 року, №383 від 25 квітня 2023 року). Карантин на території України скасований з 30 червня 2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651. Запровадження на всій території карантину є безумовною правовою підставою для продовження строків, визначених статтею 257 ЦК України. Вирішувати питання поважності пропуску такого строку не потрібно. Окрім того, згідно п. 19 Розділу «Прикінцеві положення» ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався та станом на день розгляду справи не закінчився. Відтак, з урахуванням пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України суд вважає, що позивачем пропущено позовну давність за вимогами до березня 2017 року. Отже, у спірних правовідносинах позовна давність щодо вимог про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, надані з березня 2017 року по липень 2024 року, в силу п. 12 Розділу «Прикінцевіта перехідні положення» ЦКУ країни на момент подання позову (13.08.2024) не спливла та продовжується на строк дії карантину. Так, згідно розрахунку заборгованості по особовому рахунку [NUMBER] (попередній номер [NUMBER]), заборгованість відповідача за житлово-комунальні послуги, надані за адресою: [ADDRESS] (площа 78,40 кв.м.) розмір заборгованості до березня 2017 року становить 16 441,37 грн. Так, згідно розрахунку заборгованості по особовому рахунку [NUMBER] (попередній номер [NUMBER]), заборгованість відповідача за житлово-комунальні послуги, надані за адресою: [ADDRESS] (площа 33,30 кв.м.) розмір заборгованості до березня 2017 року становить 29198,59 грн. Разом з цим, в межах розгляду даної справи позивач не довів, а суд не встановив обставин, що вказували б на поважність причин пропуску позовної давності, що дає суду підстави для відмови у задоволені позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги до березня 2017 року у зв`язку із пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволені позову в цій частині. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за надані житлово-комунальні послуги згідно розрахунку заборгованості по особовому рахунку [NUMBER] (попередній номер [NUMBER]), за адресою: [ADDRESS] (площа 78,40 кв.м.) до березня 2017 року у розмірі 16 441,37 грн. задоволенню не підлягають у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за надані житлово-комунальні послуги згідно розрахунку заборгованості по особовому рахунку [NUMBER] (попередній номер [NUMBER]), за адресою: [ADDRESS] (площа 33,30 кв.м.) до березня 2017 року у розмірі 29198,59 грн. задоволенню не підлягають у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Враховуючи викладено, судом було встановлено, що позивач здійснює господарська відання, забезпечує обслуговування та надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій зокрема будинку [ADDRESS] , які були надані позивачу, що власником особових рахунків по квартирі [ADDRESS] у вказаному будинку, при цьому, останній зобов`язання щодо сплати житлово-комунальних послуг у встановлені строки виконує не в повному обсязі, враховуючи застосування наслідків пропуску строків позовної давності, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги відповідно до розрахунків наданих позивачем, які перевірені судом, в розмірі: основного боргу 32 589,42 грн. (заборгованість по особовому рахунку [NUMBER] (попередній номер [NUMBER]) - 9715,45 грн. + заборгованість по особовому рахунку [NUMBER] (попередній номер [NUMBER]) - 22879,97 грн.), 3% річних у сумі 2790,87 грн., інфляційного збільшення у сумі 7420,09 грн. Таким чином, враховуючи вищевикладене, позов підлягає частковому задоволенню. Щодо вимоги відповідача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону). Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України). Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, щодо закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Таким чином, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного суду викладеної у Постанові від 02 вересня 2020 року у справі 329/766/18. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано до суду наступні документи: копію договору про надання правничої допомоги від 03.12.2024, копію додаткової угоди №2 від 03.02.2025 до Договору про надання правничої допомоги від 03 грудня 2024 «Вартість послуг правничої допомоги», копію акту №1 про надання правничої допомоги від 08.02.2025, копію платіжної інструкції №8788755 від 08.02.2025 у розмірі 10 000,00 грн. Відповідно до висновків постанов Верховного Суду щодо застосування норм процесуального права (п.1 ч.2 ст. 137 та ч.8 ст. 141 ЦПК України) (п.1 ч.2 ст. 126 та ч.8 ст. 129 ГПК України) - витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Подібні висновки викладені Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, Верховним Судом у постановах від 19.08.2020 у справі № 910/6029/17, від 12.02.2020 у справі № 648/1102/19, від 02.09.2020 у справі № 329/766/18, від 10.11.2021 у справі № 329/766/18). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань; захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення. Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зазначила, що суд повинен оцінювати необхідність та розумність судових у вигляді «гонорару успіху», саме в контексті компенсації цих витрат за рахунок іншої сторони судової справи. У постанові ВП ВС від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. . За частинами 1, 3 статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правничої допомоги укладається в письмовій формі та до договору про надання правничої допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Так, 03.12.2024 між адвокатом Диким Ю.О. та [PERSON] укладено Договір про надання правничої допомоги (надалі Договір). Згідно п.1.1. Договору предметом цього Договору є надання Адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги Клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом, відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних прав та законних інтересів Клієнта, в тому числі, але не виключно: надавати Клієнту консультації з питань кримінального, цивільного, господарського, адміністративного та податкового права; організовувати ведення претензійно-позовної роботи по матеріалах, що підготовлені Клієнтом; надавати Клієнту правовому допомогу щодо захисту прав та інтересів останнього в судах, під час розгляду господарських, цивільних, адміністративних кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення, в органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування; представляти інтереси Клієнта та здійснювати його захист в правоохоронних та контролюючих органах з питань, що стосуються до предмета договору, а Клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених Договором, а також додатками та додатковими угодами до нього. Так, згідно п. 3.1 Договору вартість надання правової допомоги визначається в Додатках/Додаткових угодах до цього Договору, які є невід`ємною частиною цього Договору. Окрім того, відповідно до п. 3.4. Договору на підтвердження факту надання Адвокатом Клієнту правової допомоги по мірі її надання сторони складають та підписують Акт про надання правової допомоги. Відповідальним за складання та надсилання актів про надання правової допомоги є Адвокат. Складені та підписані зі своєї сторони у 2-ох оригінальних примірниках акти про надання правової допомоги надсилаються Адвокатом на підписання Клієнту у спосіб визначений цим Договором, або передаються Клієнту власноруч. Клієнт протягом 3-ох днів з дати отримання підписує вказані акти про надання правової допомоги та повертає Адвокату у спосіб визначений цим Договором або власноруч один примірник підписаного акту. Відповідно до Додаткової угоди № 2 від 03.02.2025 до Договору про надання правничої допомоги від 03.12.2024 решту суми правничої допомоги відповідач повинен сплатити не пізніше 5-ти днів з дня ухвалення рішення суду у справі № 761/29597/24. При цьому, згідно наданого представником позивача адвокатом Диким Ю.О. на підтвердження розміру витрат відповідача на професійну правничу допомогу акту №1 про надання правничої допомоги від 08.02.2025, зазначено, що адвокатом надано таку правничу допомогу відповідно до умов Договору про надання правничої допомоги від 03 грудня 2024 року у справі № 758/15821/24. Разом з тим, у межах даного позову судом розглядається справа № 761/29597/24. Таким чином, вказаний акт №1 про надання правничої допомоги від 08.02.2025 суд оцінює критично, оскільки з його змісту вбачається, що він стосується іншої справи і правова допомога надавались в межах іншої справи. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Виходячи із змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частини 1, 2 ст. 77 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що витрати відповідача на професійну правничу допомогу розподілу між сторонами не підлягають, оскільки поданий до суду акт №1 про надання правничої допомоги від 08.02.2025 стосується справи із іншим єдиним унікальним номером, а тому не може бути належним доказом наданих послуг адвокатом клієнту і розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу, тому не можливе вирішення питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» підлягає стягненню розмір сплаченого судового збору пропорційно розміру задоволеним вимогам (48,40%) в сумі 1465,25 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial