Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-10 00:00:00

У січні 2025 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська Залізниця» до [PERSON] , третя особа: Північний офіс Державної аудиторської служби України, про повернення безпідставно набутих коштів, в якій позивач просив суд: стягнути з відповідача на користь позивача 6500,00 грн. безпідставно набутих коштів, що були отримані відповідачем в якості відшкодування вартості проживання під час відрядження. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вимоги позову обґрунтовані тим, що відповідач працюючи на посаді начальника технічного відділу у Виробничому підрозділі локомотивне депо Гречани регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» перебував у відрядженні у місті Києві з 16 по 17 червня 2021 та з 05 по 08 липня 2021 року. Для підтвердження своїх витрат на проживання під час відрядження відповідач надав позивачу, зокрема: посвідчення про відрядження №№401, 424, авансовий звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт від 28.06.2021 №42, від 09.07.2021 №22; квитанції фізичної особи-підприємця [PERSON] до прибуткового ордера від 16.06.2021 № 68557, від 05.07.2021 №2875169; рахунки-фактуру ФОП [PERSON] від 16.06.2021 №68557, від 05.07.2021 №2875769; копії договорів найму квартири з ФОП [PERSON] на проживання у відповідні періоди відряджень; копії реєстраційних документів ФОП [PERSON] . У позовній заяві зазначено, що позивач 09.07.2021 та 19.07.2021 відшкодував відповідачу на рахунок витрати на проживання під час його відряджень в сумі 6500,00 грн. Позовна заява обґрунтована тим, що Північним офісом Державної аудиторської служби України було проведено перевірку фінансово-господарської діяльності позивача та встановлено, що ФОП [PERSON] не виконав власні зобов`язання та не надав послуги з проживання відповідно до умов договорів укладених з працівниками локомотивного депо, що підтверджується копією акту від 29.01.2024 №05-21/6. На підставі зазначеного акту позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення коштів. Однак вона проігнорована відповідачем. Оскільки відповідач не повертає безпідставно отримані кошти, на підставі положень статті 1212 ЦК України позивач звернувся до суду з цим позовом. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10.01.2025 року було відкрито провадження в цивільній справі, розгляд якої вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 21.05.2025 до суду надійшли пояснення третьої особи Північний офіс держаудитслужби в яких зазначено, що враховуючи положення викладені у позовній заяві, третя особа вважає позовні вимоги обґрунтованими, такими, що відповідають вимогам закону, та підлягають задоволенню. Окрім того, зазначено, що ревізією встановлено, що на порушення вимоги ч. 1 ст. 810 ЦПК України, ст.ст. 173 та 180 ГУ України внаслідок оплати РФ «ПЗЗ» послуг з проживання, які фактично не надавались ФОП [PERSON] шляхом відшкодування таких витрат відрядженим працівникам, АТ «Укрзалізниця» в особі Філії «ПЗЗ» завдано матеріальної шкоди та втрачено фінансові ресурси на суму 2 241 410,00 грн. в тому числі щодо послуг з проживання [PERSON] . Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 03.06.2025 вказану заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків. 10.06.2025 до суду надійшла заява представника позивача про усунення недоліків. Представник позивача у судовому засіданні позовну заяву підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про день та час розгляду справи,, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, звернувся із заявою про слухання справи в його відсутність. За приписами ч. 1 ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Разом з тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивача щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач, працюючи на посаді начальника технічного відділу у Виробничому підрозділі локомотивне депо Гречани регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця», перебував у відрядженні у місті Києві з 16 по 17 червня 2021 та з 05 по 08 липня 2021 року, що також підтверджується копією посвідчень про відрядження №401, 424 (а.с. 8, 12). На підставі Звітів про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт № 42 від 28.06.2021 року, №22 від 09.07.2021 та документів виданих ФОП [PERSON] , а саме: квитанції фізичної особи-підприємця [PERSON] до прибуткового ордера від 16.06.2021 № 68557, від 05.07.2021 №2875169; рахунки-фактуру ФОП [PERSON] від 16.06.2021 №68557, від 05.07.2021 №2875769; копії договорів найму квартири з ФОП [PERSON] на проживання у відповідні періоди відряджень; копії реєстраційних документів ФОП [PERSON] відповідачу було відшкодовано витрат на проживання у загальному розмірі 6500,00 грн. Так, згідно з авансовим звітом про використання коштів, виданих на відрядження або під звітів від 28.06.2021 №42, квитанції до прибуткового касового ордеру від 16.06.2021 №68557 та Договору найму квартири з ФОП [PERSON] . За період відрядження позивач відшкодував відповідачу витрати на проживання в сумі 2600,00 грн. (2 доби х 1 300,00 грн.). Окрім того, згідно з авансовим звітом про використання коштів, виданих на відрядження або під звітів від 09.07.2021 №22, квитанції до прибуткового касового ордеру від 05.07.2021 №2875769 та Договору найму квартири з ФОП [PERSON] . За період відрядження позивач відшкодував відповідачу витрати на проживання в сумі 3900 грн. (3 доби х 1 300,00 грн.). Враховуючи викладене, загальна сума вартості оренди квартири під час вищевказаних відряджень відповідача становить 6500,00 грн. На підтвердження відшкодування позивачу відповідач витрат на проживання від час відряджень відповідача в період з 16.06.2021 по 18.06.2021 та з 05.07.2021 по 08.07.2021 в загальній сумі 6500,00 грн. до матеріалів справи долучено копії платіжних відомостей №123 та №137. Державна аудиторська служба України в період з 08.01.2024 по 29.01.2024 проводила перевірку окремих питань фінансово-господарської діяльності АТ «Укрзалізниця» за період з 01.07.2020 по 30.06.2023, що підтверджується витягом з Акту від 29.01.2024 №05-21/6. Як зазначено в Акті, отримано пояснення від ФОП [PERSON] про неможливість надання документів що підтверджують факт надання послуг проживання відрядженим особам: «… у зв`язку з відсутністю в моїй власності чи оренді нерухомого майна та відповідно документів про право власності чи оренди на нього, та повідомляю, що послуги за договорами не надавались, діяльність не здійснювалась, документи на проживання в зазначених квартирах надавались людям для оформлення авансових звітів про відрядження за певну плату». Таким чином ревізією встановлено відсутність надання ФОП [PERSON] послуг з проживання, не підтверджено час та місце надання послуг, не підтверджено наявність матеріальних (майнових) ресурсів та умов, необхідних для надання послуг, тобто не встановлена товарність операцій щодо надання ФОП [PERSON] послуг з проживання відрядженим працівникам. Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, що дійсно ФОП [PERSON] надавав в оренду приміщення для проживання відповідача в м. Києві під час відрядження. Крім того, відповідач не надав суду доказів, що він в зазначений проміжок часу орендував квартиру в інших осіб, як і не вказав адресу за якою він проживав. Так, позивачем була надана відповідачу вимога про повернення коштів, у якій відповідачем зазначено, що [PERSON] з вимогами не згоден (а.с. 41). Стаття 121 КЗпП України визначає, що працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв`язку з службовими відрядженнями. Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством. Стаття 94 КЗпП України передбачає, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Стаття 1215 ЦК України визначає, що не підлягає поверненню безпідставно набуті, зокрема, 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача;2) інше майно, якщо це встановлено законом. Верховний Суд у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 910/24323/16 зробив висновок, що згідно з п.п. 3.15 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 року, не належать до фонду оплати праці витрати на відрядження: добові (у повному обсязі), вартість проїзду, витрати на наймання житлового приміщення. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі. Таким чином, до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 1212 ЦК України, тому суд вважає, що оскільки відповідач під час відрядження не використовував для проживання нерухоме майно, яке міг надати в оренду ФОП [PERSON] , відпали правові підстави для набуття [PERSON] грошових коштів в розмірі 6500,00 грн., отриманих як компенсація за винаймання житла для проживання під час відрядження. Крім того, на підставі положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved