Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

Позивач звернувся до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог вказано, що 24 грудня 2019 року між ним та відповідачем було укладено договір позики за умовами якого [PERSON] взяв у позику у\~\~ [PERSON] гроші в сумі 530 000 гривень з зобов`язанням повернути у березні 2020 року. На підтвердження факту укладення договору та отримання коштів відповідачем була складена та підписана відповідна розписка про отримання позики. Зазначав, що дане зобов`язання належним чином не виконувалось, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Також вказував на те, що в якості міри відповідальності за порушення зобов`язання на підставі ст. 625 ЦК України з відповідача необхідно, на його думку, стягнути 3 відсотки річних на суму 45\~957, 53 грн. та інфляційні втрати у розмірі 239\~676, 07 грн. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права,\~просив\~стягнути з\~відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 815 633,64 гривень за договором позики від 24 грудня 2019 року, які складаються з 530\~000, 00 гривень заборгованості за тілом позики, 239\~676, 07 грн. інфляційних втрат та 45\~957, 53 грн. трьох відсотків річних. Представник позивача про розгляд справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, заяв не надавав. В минулих судових засіданнях сторона відповідача позов не визнавала, просили призначити по справі судову почеркознавчу експертизу, оскільки заперечували підписання відповідачем позики. \~ Вислухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як вбачається зі змісту ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У відповідності до вимог ст.ст. 627, 628, 638 ЦК України, договором є домовленість сторін, що виражає узгоджену волю сторін, яка спрямована на досягнення конкретної мети, тобто договір - це юридичний факт, на підставі якого виникають цивільні права та обов`язки. Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості. наданій сторонам, визначати умови такого договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Судом встановлено, що 24\~грудня 2019 року відповідач [PERSON] отримав від [PERSON] грошову суму у розмірі 530\~000, 00 гривень з зобов`язанням повернути у березні 2020 року, що підтверджується розпискою від 24\~грудня 2019 року (оригінал якої міститься в матеріалах справи). За змістом ст. 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Системний аналіз норм ст. 1047 ЦК України дає підстави вважати, що розписка або інший борговий документ, який посвідчує передання позикодавцем визначеної грошової суми є лише документом, який підтверджує укладання договору позики. Як вбачається з правової позиції Верховного суду України, викладеного у постанові №6-1967цс 15 від 11.11.2015 року, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Так, у тексті розписки міститься посилання, відповідно до якого відповідач підтвердив факт отримання 24.12.2019 від позивача грошових коштів в сумі 530 000 грн. та зобов`язувався їх повернути березень 2020. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення боргу за договором позики Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. З аналізу вище викладеного вбачається, що у разі пред`явлення позову про стягнення боргу, позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування ст.ст. 1046, 1047 ЦК України\~слід встановити наявність між позивачем та відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору і його умов. У відповідності до правового висновку Верховного суду України, сформованого у постанові №6-50цс16 від 24.02.2016 року, договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Отже, написавши відповідну розписку, відповідач підтвердив отримання грошових коштів від позивача та зобов`язувався їх повернути у вказані строки. Так, ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно повному обсязі позикодавці проставляють на даному договорі відмітку про повний розрахунок підлягає виконанню у цей строк. Як вбачається з положень ст.ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Натомість, матеріали справи не містять належних і допустимих доказів виконання відповідачем зобов`язання та повернення позивачу отриманих у позику коштів у строки передбачені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.\~\~Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З системного аналізу положень ст. 625 ЦК України вбачається, що за змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження 254цс 19). Отже до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають інфляційні втрати у розмірі 239\~676,\~07 грн. розрахунок яких, міститься в матеріалах справи та не оспорювався відповідачем. Інфляційне збільшення загалом становить 530 000,00 х 1.452219 - 530 000,00 = 239\~676, 07 грн. Оскільки відповідачем сума позики в розмірі 530\~000, 00 грн. не повернута до березня 2020 року згідно розписки, тобто вчасно, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3 % річних в порядку визначеному ч. 2 ст. 625 ЦК України. Згідно долученого до матеріалів справи розрахунку за період з квітня 2020 року по лютий 2023 року розмір 3% річних за неналежне виконання відповідачем грошового зобов`язання становить 45\~957,\~53 грн. та доказів, які б поставили такий розрахунок під розумний сумнів матеріали справи не містять. Також суд зазначає, що ухвалою від 05 лютого 2025 року у справі була призначена судова почеркознавча експертиза за клопотанням відповідача, в розпорядження експертів надано матеріали цивільної справи 175/1646/23, в якій міститься оригінал розписки, а також матеріали з вільними та експериментальними зразками підпису та почерку [PERSON] , а також документи у пакеті до справи за переліком відповідно до заяви від 28.06.2024. Оплату експертизи покладено на відповідача - [PERSON] . Матеріали справи повернуті до Дніпровського районного суду з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз 16.07.2025 року без виконання, у зв`язку з несплатою вартості експертизи, тоді як відповідач отримав на адресу його електронної пошти рахунок на оплату експертизи. Згідно вимог\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.\~\~Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.\~\~Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім документально підтвердженні судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 8 157, 00 грн. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved