Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-16 00:00:00

23 червня 2025 року позивач ТОВ «Санфорд Капітал» звернулося до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] в якій прохає стягнути з нього заборгованість за кредитним договором № 22031000525391, у сумі 112616 гривень 89 копійок, яка складається із залишку простроченого кредиту у сумі 71744 гривні 71 копійка, залишку прострочених комісій у сумі 40872 гривні 18 копійок (а. с. 1-7). В обґрунтування позовних вимог вказано, що 04 серпня 2021 року АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] уклали кредитний договір №22031000525391, який складається з публічної частини договору, яким є Універсальний договір банківського обслуговування клієнтів фізичних осіб у АТ «Банк Кредит Дніпро» зі змінами та доповненнями, затверджений Банком і розміщений на офіційному сайті Банку www.creditdnepr.com.ua та індивідуальної частини, якою є вказаний кредитний договір. Клієнт, підписанням Кредитного договору підтвердив, що він акцептував УДБО шляхом підписання Заяви-згоди про приєднання і згоден з усіма його умовами в повному обсязі (з урахуванням всіх змін та доповнень), такі умови йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Кредитний договір разом з УДБО та Заявою-згодою складають єдиний договір. Відповідно до п.1.1., 1.2. Кредитного договору банк зобов`язується надати Клієнту грошові кошти (Кредит) у тимчасове платне користування на поточні потреби в сумі 74995 гривень 20 копійок, а Клієнт зобов`язується повернути наданий Кредит, сплатити плату за Кредитом (проценти та комісії), а також належним чином виконати інші зобов`язання. Відповідно до умов Кредитного договору п.1.3. Кредит надається шляхом зарахування суми кредиту на поточний рахунок Клієнта, що відкритий у АТ «Банк Кредит Дніпро». У п.1.2. Кредитного договору сторони погодили, що строк кредитування становить 60 місяці з дня укладення договору, а кінцевою датою повернення кредиту є 04 серпня 2026 року. Процентна ставка за користування Кредитом є фіксованою та нараховується у наступному розмірі: на строкову заборгованість 0,001% річних, на прострочену заборгованість за кредитом 56,0% річних. Щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості погоджена Сторонами у відсотках від суми Кредиту і її розмір встановлений в певних змінюваних ставках за різні періоди строку кредитування. Одночасно з укладенням Кредитного договору Клієнт уклав з ПрАТ СК "ПЗУ Україна Страхування життя" договір добровільного страхування життя від 04 серпня 2021 року. Розмір страхового платежу за цим договором страхування становить 8035 гривень 20 копійок. Після укладення Кредитного договору Банк свої зобов`язання виконав і зарахував на банківський поточний рахунок Клієнта грошові кошти в сумі 74995 гривень 20 копійок, з яких сплатив на рахунок ПрАТ СК "ПЗУ Україна Страхування життя" страховий платіж від імені Клієнта в сумі 8035 гривень 20 копійок. У подальшому Клієнт виконав свої зобов`язання з повернення суми кредиту та оплати нарахованих комісій лише частково. Згідно виписок по рахунку Клієнта, за весь строк з моменту укладення Кредитного договору і до моменту звернення з цим позовом, Клієнт сплатив Банку лише 16750 гривень 37 копійок. Останній платіж проведено 04 квітня 2022 року. Строк повернення всієї суми отриманого кредиту та сплати всіх нарахованих Банком платежів за кредитом мав остаточно спливати в погоджену сторонами кінцеву дату повернення кредиту, а саме 04 серпня 2026 року. Однак, у зв`язку з початком війни на підставі самостійного рішення Банку, як кредитора у кредитному зобов`язанні, з 01 березня 2022 року були запроваджені «кредитні канікули», умови яких передбачали перенесення строку платежів за кредитом на погашення суми основного боргу (тіла кредиту) на майбутні періоди. У зв`язку із зазначеним, 27 вересня 2023 року сформувалася заборгованість Клієнта перед Банком за Кредитним договором: залишок простроченого кредиту в сумі 71744 гривні 71 копійка; залишок прострочених комісій в сумі 40872 гривні 18 копійок, що разом становить 112616 гривень 89 копійок і підтверджується виписками з рахунку Клієнта та розрахунком заборгованості, що здійснений Банком. В подальшому сума заборгованості не змінювалась. 11 квітня 2024 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» (Клієнт) та ТОВ «Санфорд Капітал» (Фактор) був укладений договір факторингу №11/04/24. Оформлення відступлення Права Вимоги відбулось в порядку, визначеному п.6.2 Договору, а саме: п.6.2.2. Права Вимоги переходять до Фактора з моменту у набрання чинності даним Договором та підписання Акту приймання-передачі прав вимоги (Додаток №3), після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх заборгованості. Даний Акт приймання передачі підписаний сторонами 11 квітня 2024 року. Відповідно до Розрахунку заборгованості за кредитним договором №22031000525391 від 04 серпня 2021 року, сформованої АТ «Банк Кредит Дніпро» станом на 10 квітня 2024 року (дата, що передує дню відступлення права вимоги) заборгованість відповідача становить 112616 гривень 89 копійок, яка складається із залишку простроченого кредиту у сумі 71744 гривні 71 копійка, залишку прострочених комісій у сумі 40872 гривні 18 копійок, яку позивач прохає стягнути з відповідача разом із судовими витратами. Ухвалою суду від 27 червня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, без виклику сторін (а. с. 98), копія якої надіслана учасникам справи за вихідним № 15385/25-вих/2/204/3421/25 (а. с. 99). 23 липня 2025 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача адвоката Черкавського Ю.С., який переданий судді працівниками суду 18 серпня 2025 року (а. с. 109-116 та на звороті), в обґрунтування якого вказує, що в кредитному договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, також позивач не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до ч.1,2 статті 11, ч. 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», в зв`язку з цим підстав стягувати нараховану позивачем у даній справі заборгованість по комісії з не має. Звертаємо увагу, що первісний кредитор розподіляв платежі на погашення кредитної заборгованості, а саме комісії (тобто на погашення заборгованості по нікчемному пункту договору), а тому є всі підстави для застосування реституції та врахування суми коштів розподілених банком на погашення комісії саме на погашення тіла кредиту. Враховуючи наведене, можна чітко прийти до висновку, що у відповідача не виник обов`язок дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитними договорами, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем дійсно було отримано вимогу про дострокове повернення кредиту саме у 30-ти денний строк, що передував зверненню Банку до суду з даним позовом, як того вимагає Закон України «Про споживче кредитування», й доводи відзиву правильність таких висновків не спростовують (аналогічного висновку дотримується Верховний Суд в своїй Постанові від 02 лютого 2022 року по справі № 755/11307/17). На цій підставі позивач має право виключно на заявлення вимог по тілу кредиту до грудня 2024 року, а саме у розмірі: 491,40*15+869,89*15+1619,85*10-(500,07+550,07*5+0,07-розподілено на тіло кредита) - 13 499,40 (розподілено на комісію)=19867,96 гривень. У випадку якщо суд прийде до висновку про часткове задоволення позову, просив суд розстрочити виконання рішення суду. Через події, які відбуваються на території України багато підприємств закрилося та знайти роботу майже неможливо, тобто в країні склалася складна економічна ситуація. Нажаль наразі знайти стабільну оплачувану роботу відповідач не має можливості, а тому наразі він перебуває в складному майновому стані. Окрім того, відповідач наразі хворіє та йому було зроблено операцію діагноз - тубулярна аденома товстої кишки. Стягнення витрат професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Прохає суд, відмовити у задоволені позовних вимог. У випадку задоволення позовних вимог, прохає розстрочити виконання рішення суду строком на 1 рік із щомісячною оплатою боргу рівними частинами та зменшити витрати на правову допомогу до 1000 гривень. 28 липня 2025 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача Маслюженка М.П., який зареєстровано 29 липня 2025 року та переданий судді працівниками суду 18 серпня 2025 року, в обґрунтування якого зазначено, що Умовами Кредитного договору, що був укладений між відповідачем та АТ «Банк Кредит Дніпро», передбачена сплата Позивальником Банку щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості та встановлений її розмір. Пунктом 2.1. зазначеного Кредитного договору визначено, що супровідними послугами, що придбаваються у зв`язку із Договором є, зокрема, послуги з розрахунково-касового обслуговування, в тому числі ті, що надаються під час погашення заборгованості за Договором. Вартість таких послуг визначається згідно з Тарифами, опублікованими на Офіційному сайті Банку. Економічний сенс діяльності Банку з надання коштів у кредит полягає в отримання прибутку, який буде адекватним до можливих ризиків, зокрема пов`язаних зі зміною економічної ситуації та можливого неповернення вказаних коштів недобросовісним позивальником. Вважає, що в даному спорі не підлягають застосуванню узагальнені висновки судової практики, щодо несправедливості та незаконності умов кредитних договорів щодо необхідності сплати Позичальником плати за обслуговування кредитної заборгованості. Вказує, що позиція відповідача щодо нікчемності зазначеної умови є хибною. Відповідно сплачені відповідачем на користь Банку кошти за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості не підлягають зарахуванню на погашення тіла кредиту, а заборгованість за простроченими платежами за розрахунково-касове обслуговування підлягає стягненню в повному обсязі. Щодо настання строку виконання зобов`язань з повернення кредиту в повному обсязі, зазначає, що Клієнт вважається повідомленим навіть у тому випадку, коли письмове повідомлення, надіслане на його останню відому Банку адресу (зазначену у договорі про надання Банківської послуги та/або письмово повідомлена Клієнтом), не було йому доставлено (вручено) незалежно від причин. Відповідна вимога була направлена на адресу відповідача 27 червня 2023 року, що підтверджується списком №19354-01-164-99 згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів. Вказана вимога була направлена на адресу відповідача ТОВ «Дірект Технолоджі» за дорученням Банку на підставі укладеного між ними договору. Щодо клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду у випадку задоволення позову, вважає зазначені доводи необґрунтованими, а надані не підтвердження докази непереконливими, оскільки долучені довідки є застарілими. Щодо клопотання відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу зазначає, що дані витрати є обґрунтованими та необхідними і підтверджені належними доказами. Вартість послуг адвоката є економічно адекватною складності справи та відповідає ринковим цінам. Прохає задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 17 вересня 2025 року ухвалою суду було відмолено у задоволені заяви представника відповідача [PERSON] адвоката Черкавського Ю.С., про розгляд справи у порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Станом на дату розгляду справи відповідачем заперечення на відповідь на відзив відповідачем не надано. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Приписами ч. 8 ст. 279 ЦПК України визначено, що при розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що 04 серпня 2021 року [PERSON] підписав заяву-згоду №1111906 на укладання Універсального договору банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб (а. с. 80 та на звороті). 04 серпня 2021 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] було укладено кредитний договір №22031000525391 (а. с. 83-85 та на звороті), відповідно до умов якого Банк зобов`язується надати Клієнту грошові кошти у тимчасове платне користування, а Клієнт обов`язується повернути наданий Кредит, сплатити плату за Кредит (проценти та комісії), а також належним чином виконати інші зобов`язання у порядку, встановленому Договором. Відповідно до п. 1.2. вказаного Договору, сума Кредиту 74995 гривень 20 копійок; строк кредитування 60 місяців; кінцева дата повернення Кредиту 04 серпня 2026 рік; цільове призначення: на споживчі потреби; процентна ставка за користування Кредитом с фіксованою та нараховується на строкову заборгованість за Кредитом у розмірі 0,001% річних; щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості: з 04.08.2021 року по 03.12.2022 року - 3% від Суми Кредиту, з 04.12.2022 року по 03.03.2024 року - 2,5% від Суми Кредиту, з 04.03.2024 року по 03.06.2025 року - 1.5% від Суми Кредиту, з 04.06.2025 року по 04.08.2026 року - 0,925% від Суми Кредиту. В паспорті споживчого кредиту до цього договору, сторони узгодили основні умови кредитування, інформацію щодо орієнтованої річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та інші додаткову інформацію (а. с. 72 та на звороті). Згідно із випискою АТ «Банк Кредит Дніпро» по особовому рахунку [PERSON] за період з 04 серпня 2021 року по 10 квітня 2024 року (а. с. 31-60 та на звороті), на рахунок відповідача 04 серпня 2021 року було перераховано кредитні кошти відповідно до кредитного договору №22031000525391 від 04 серпня 2021 року у сумі 74995 гривень 20 копійок. 11 квітня 2025 року між «АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Санфорд Капітал» укладено Договір факторингу № 11/04/24 (а. с. 21-24), за умовами якого Фактор передає грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступає Факторові права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за Кредитними Договорами (Портфель Заборгованості) відповідно до реєстру боржників згідно додатку 1. Відповідно до п. 6.2.2. даного Договору факторингу, Права вимоги переходять до Фактора з моменту набрання чинності даним Договором та підписання Акту приймання-передачi прав вимоги (Додаток 3), пiсля чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржникiв стосовно їх заборгованості. Перехiд права вимоги відбувається шляхом підписання Сторонами та скріплення печатками (за наявності) Сторін акту приймання-передачi права вимоги у відповідності до Додатку 3 до даного договору в день підписання, Договору та набрання ним чинності. Договiр набирає чинності з моменту його пiдписання уповноваженими представниками Сторін та скріплений печатками (за наявності) Сторін, та дiє до 11 квітня 2027 року включно , але в будь-якому випадку до повного виконання Сторонами зобов`язань (п. 12.1. Договору факторингу). Як убачається з матеріалів справи, Акт прийому-передачі прав вимоги підписаний сторонами та скріплений печатками 11 квітня 2024 року (а. с. 30), а також Акт прийому-передачі реєстру боржників (а. с. 8). Відповідно до Витягу з реєстру боржників від 11 квітня 2024 року до Договору факторингу № 11/04/24 від 11 квітня 2024 року (а. с. 62) позивач набув право вимоги до відповідача за Кредитним договором № 22031000525391 у сумі 112618 гривень 36 копійок, яка складається із заборгованості за основним боргом у сумі 71744 гривні 71 копійка, заборгованості за відсотками у сумі 1 гривні 47 копійок, заборгованість за комісією у сумі 40872 гривні 18 копійок. Згідно із розрахунку заборгованості за кредитним договором № 22031000525391 від 04 серпня 2021 року станом на 10 квітня 2024 року за [PERSON] рухається заборгованість у розмірі 112618 гривень 34 копійки, яка складається із заборгованості за основним боргом у сумі 71744 гривні 71 копійка, заборгованості за відсотками у сумі 1 гривні 45 копійок, заборгованість за комісією у сумі 40872 гривні 18 копійок (а. с. 78-79 та на звороті). Згідно з вимогами ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормами ст.\~89\~ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписами п. 1 ч. 2 ст.\~11\~ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Вимогами ч.\~2\~ст. 207\~ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Приписами ч. 1 ст. 623 ЦК України визначено, що боржник, що порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 1049 ЦК України,\~позичальник зобов`язаний\~повернути позикодавцеві\~позику у\~строк та\~в порядку,\~що встановлені договором. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Отже, передумовою для виникнення у позичальнику обов`язку повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними має бути встановлений факт отримання і використання кредитних коштів відповідачем. Не заслуговують доводи представника відповідача щодо передчасного звернення позивача до суду із достроковою вимогою стягнення коштів, оскільки позивач скористувався своїм правом на вимогу дострокового повернення частини заборгованості. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги. Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи зі змісту статей 512, 514\~ЦК України та ст. 442 ЦПК України,\~заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до вимог ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною 1 ст. 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України). За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст.1077 ЦК України). На підтвердження переходу права первісного кредитора за кредитним договором № 22031000525391 від 04 серпня 2021 року позивачем надано суду договір факторингу № 11/04/24 від 11 квітня 2024 року, що був укладений між ТОВ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Санфорд Капітал», акт приймання-передачі прав вимоги від 11 квітня 2024 року, витяг з реєстру боржників до договору факторингу № 11/04/24 від 11 квітня 2024 року. \~ \~ \~ \~Крім того, судом встановлено, що позивачем з відповідача стягувалася щомісячна комісія за обслуговування кредиту, заборгованість за якою прохає у позовній заяві стягнути з відповідача у сумі 40872 гривні 18 копійок, яка передбачена предметом кредитного договору № 22031000525391 від 04 серпня 2021 року. Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст.\~1\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з вимогами ч. 2 ст.\~8\~Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України\~«Про споживче\~кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до вимог п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України\~«Про споживче\~кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України\~«Про споживче\~кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до вимог ч. 1 ст.\~11\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з вимогами ч. 5 ст.\~12\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування», тобто 10 червня 2017 року, щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Крім того, у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». При цьому, суд зазначає про те, що в кредитному договорі не зазначена в переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу встановлена банком комісія за обслуговування кредиту. Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення пункту 2.5. кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за управління та обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Отже, відповідно до приписів ст. 215 ЦК та ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», списання «комісії за обслуговування» є нікчемним в силу закону з моменту його укладення, а отже такими, що не створюють юридичних наслідків для сторін, тому не потребує визнання його недійсним. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21. Як судом вже було встановлено та підтверджено матеріалами справи, що за договором факторингу позивачу було відступлена сума кредиту у розмірі 112618 гривень 36 копійок, з яких тіло кредиту 71744 гривні 71 копійка, заборгованості за відсотками у сумі 1 гривня 47 копійок, заборгованість за комісією у сумі 40872 гривні 18 копійок, на підтвердження чого позивачем було надано Витяг з Реєстру Боржників, у позовній заяві позивач прохає стягнути з відповідача 112616 гривень 89 копійок, яка складається із залишку простроченого кредиту у сумі 71744 гривні 71 копійка, залишку прострочених комісій у сумі 40872 гривні 18 копійок. \~ \~ \~ \~З огляду на викладене, враховуючи те, що нарахування та стягнення комісії за обслуговування кредиту у сумі 40872 гривні 18 копійок є нікчемним, натомість, як убачається з розрахунку заборгованості комісія у сумі 13499 гривень 40 копійок позивачем вже стягнута з відповідача, суд вважає за можливе зменшити суму заборгованості останнього за тілом кредиту на вказану суму, а відтак із [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню заборгованість за тілом кредиту у сумі 58245 гривень 31 копійка, виходячи з розрахунку 71744 гривні 71 копійка 13499 гривень 40 копійок, а тому суд вважає, що позивач набув право вимоги саме на вказану суму, яка підлягає стягненню з відповідача на його користь. \~ \~ \~ \~Разом з цим, у відзиві на позовну заяву представник відповідача прохає про розстрочення виконання рішення суду строком на 1 рік із щомісячною оплатою боргу рівними частинами, посилаючись на те, що відповідач перебуває в складному майновому стані, наразі хворіє та йому було зроблено операцію, на підтвердження чого останнім було надано: довідку про доходи [PERSON] за період з травня 2023 року по жовтень 2023 року (а. с. 119), довідку ТОВ «Майстерня меблів Рудков» про зупинення діяльність підприємства та відсутність доходів у 2022 році (а. с. 120); виписку із медичної карти [PERSON] від 23 березня 2023 року (а. с. 121 та на звороті); направлення та результати патологогістологічного дослідження за 2023 рік (а. с. 122-123); виписка №14310 від 11 липня 2023 року про проведення операції [PERSON] (а. с. 123 на звороті); дослідження серця від 30 березня 2023 року (а. с. 124 та на звороті); консультаційні висновки спеціаліста пацієнтки [PERSON] за 2023 рік (а. с. 125,126); картка огляду пацієнтки [PERSON] (а. с. 126 на звороті); довідка від 20 листопада 2023 року про перебування [PERSON] на обліку як безробітна в Дніпровській філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості (а. с. 127). \~ \~ \~ \~У зв`язку з викладеним, суд не вбачає підстав у розстроченні виконання рішення суду, враховуючи те, що надані стороною відповідача медичні документи та довідка про доходи відповідача за 2023 рік є застарілими, більш того, деякі медичні документи не стосуються відповідача, а мають відношення взагалі до іншої людини, а також не зрозуміло, яким чином надана довідка за 2022 рік ТОВ «Майстерня меблів Рудков» про зупинення діяльність підприємства та відсутність доходів у 2022 році, стосується відповідача. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 133\~ЦПК\~України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст.\~133\~ЦПК\~України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Приписами ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові, інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються на позивача. Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 висловив свою позицію про те, що для цілей відшкодування витрат на правову допомогу заявник може використовувати будь-який документ, який свідчить про фактичне понесення таких витрат. Як убачається\~з матеріалів\~справи,\~правову допомогу\~ТОВ «Санфорд\~Капітал» у даній\~справі на\~підставі договору\~про надання\~правової допомоги\~№ 1/04\~від 01\~квітня 2024\~року надавало адвокатське об`єднання «Альянс ДЛС» в особі керуючого партнера Маслюженка Миколи Павловича (а. с. 11-14) (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ДП № 3332 від 28 квітня 2017 року (а. с. 17 та на звороті)) та на підставі ордеру на надання правової допомоги серії АЕ № 1310920 від 19 серпня 2024 року (а. с. 18). Верховний суду у складі Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19 зазначив про те, що аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає право зробити висновок про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при оплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форми такого документа. Урахувавши наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, ВС дійшов висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений у довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. Також судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2\~статті 137 ЦПК України). Верховний суд у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 16 травня 2019 року у справі № 823/2638/18 та від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17 вказав на те, що від учасника справи вимагаються докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а не докази обґрунтування часу, витраченого фахівцем у галузі права, тому достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії. Так, на підтвердження наданих послуг адвокатом надано Акт приймання передачі послуг з правничої допомоги № 4 (а. с. 63), відповідно до якого адвокатом надано позивачу вид та обсяг правничої допомоги по справі Безуха Г.М.: проведення юридичного та фінансового налізу 1 Боржника 1200 гривень; складання, підписання та подання до суду позовної заяви щодо стягнення заборгованості з 1 Боржника 6000 гривень, що разом складає 7200 гривень. Також, надано Реєстр Боржників від 18 листопада 2024 року, згідно якого ТОВ «Санфорд Капітал» та АО «Альянс ДЛС» уклали цей Реєстр Боржників до Договору про надання правової допомоги 01/04 від 01 квітня 2024 року, згідно якого ТОВ «Санфорд Капітал» передав а АО «Альянс ДЛС» отримало в роботу даний Реєстр прав вимог щодо Боржника [PERSON] відповідно до кредитного договору № 22031000525391 від 04 серпня 2021 (а. с. 65). Крім того, слід зазначити, що відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі. Верховний Суд у своїй постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19 зазначив, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути\~спів розмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати\~критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на\~розумну необхідність судових витрат\~для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Таким чином, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності. З огляду на викладене, з урахуванням складності справи, співмірності та пропорційності понесених витрат щодо предмета спору, значення справи для сторін, враховуючи обсяг наданих юридичних послуг, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем документально доведений факт понесення витрат на правову допомогу, тому суд доходить висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у сумі 2000 гривень. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Згідно з вимогами ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод гарантує\~право на\~справедливий і\~публічний розгляд\~справи упродовж\~розумного строку\~незалежним і\~безстороннім судом,\~встановленим законом,\~при визначенні\~цивільних прав\~і обов`язків\~особи чи\~при розгляді\~будь-якого\~кримінального обвинувачення,\~що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим. Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. З огляду на викладене, суд доходить висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за Кредитним договором № 22031000525391 від 04 серпня 2021 року у сумі 58245 гривень 31 копійка, що становить залишок простроченого тіла кредиту, а відтак позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Понесені позивачем судові витрати суд стягує з відповідача на користь позивача, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки позовні вимоги були задоволені частково, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1252 гривень 86 копійок, виходячи із розрахунку ((58245,31/112616,89)*2422,40). На підставі викладеного,

Outcome: partial