Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-11 00:00:00

У березні 2024 року концерн «МТМ» в особі представника за довіреністю Шикун В.О. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, який в подальшому було уточнено. Звертаючись із уточненими позовними вимогами до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, представник позивача зазначила, що відповідно до статуту підприємства основною метою діяльності Концерну «МТМ» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Позивача та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Позивача. Позивач по відношенню до Відповідачів, як споживачів послуг, являється виконавцем житлово-комунальних послуг, а саме з централізованого опалення та централізованого постачання, гарячої води, а також з постачання теплової енергії. За адресою надання послуг відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . За період з 01.09.2015 по 31.01.2024 у відповідачів утворилась заборгованість в сумі 57377,74 грн, яку позивач просить стягнути солідарно, також просить стягнути судовий збір в сумі 2422,40 грн. 20.03.2024 року на підставі ухвали судді було відкрито спрощене провадження у справі з викликом сторін. 18.04.2024 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач [PERSON] визнала позов частково, а саме погоджується із стягненням заборгованості за період з 15.03.2021 по 31.01.2024, щодо решти позовних вимог просила застосувати строк позовної давності. 24.05.2024 року представник позивача Постольний О.Р. подав письмові пояснення, в яких наполягав на задоволенні позовних вимог. Вказав, що відповідно до розрахунку суми заборгованості вбачається, що в період з грудня 2015 року по жовтень 2018 року були здійснені платежі за надані житлово-комунальні послуги. Здійснення відповідачем даних платежів є підставою для переривання перебігу позовної давності. Крім того зауважив, що на підставі змін, внесених у «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, які набрали законної сили 02.04.2020, строки, визначені ст.ст. 257, 258, 362, 559, 881, 728, 786, 1297 цього кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Карантин було встановлено з 23.03.2020 по 30.06.2023. Також, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень, перебіг дії позовної давності зупинявся на строк дії воєнного стану, який триває з 24.02.2022 року по теперішній час. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити у повному обсязі з підстав, наведених у позові та у поясненнях. Просила стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за період з 01.09.2015 по 17.12.2017 року заборгованість у сумі 6326,58 грн, а з 18.12.2017 по 31.01.2024 солідарно зі всіх відповідачів заборгованість у сумі 51051,16 грн. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнала частково. Просила застосувати строк позовної давності до вимог за період з 15.03.2021 по 31.01.2024. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні при прийнятті рішення у справі просила врахувати, що вона була зареєстрована за спірною адресою з 27.08.1984 по 18.12.2017, а її донька [PERSON] на той період була неповнолітня. Заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, прийшовши до наступних висновків. Судом встановлено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] з 27.08.1984 по теперішній час, [PERSON] з 03.10.1986 по теперішній час, [PERSON] з 27.08.1984 по 18.12.2017, а також [PERSON] з 01.12.1999 по 16.08.2016. (а.с. 25, 26, 73). За адресою надання послуг відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] . Між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються законами України: Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правилами надання послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення і типового договору про надання послуг з централізованого постачання холодної та гарячої води», затвердженими Постановою КМУ від 21 липня 2005 р., № 630, Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України, від 21 серпня 2019 р., № 830, Положенням про Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 року, № 315 про затвердження «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг» та іншими нормативно-правовими актами України. Відповідно до статуту підприємства основною метою діяльності Концерну «МТМ» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Позивача та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Позивача. Позивач по відношенню до Відповідачів, як споживачів послуг, являється виконавцем житлово-комунальних послуг, а саме з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, а також з постачання теплової енергії. Обов`язок споживача сплачувати за житлово-комунальні послуги закріплений у Житловому кодексі України (ст. ст. 64, 67, 68). Згідно ст. 64 Житлового кодексу УРСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним. користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Згідно ст. 9 Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 р. дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідати за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Стаття 526 Цивільного кодексу України визначає, що зобов`язання, підстави виникнення яких були передбачені в ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідні договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - згідно звичаям ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються. Пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 р. за № 630 (надалі-Правила № 630) зазначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим місяцем.. Правилами та Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875 від 24.06.2004 року передбачено, що надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення здійснюється на підставі укладеного між Виконавцем та Споживачем відповідного договору. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладення договору про надання житлово-комунальних послуг. Позивач свій обов`язок виконав: підготував належним чином оформлений договір, натомість, Відповідачами договір не було підписано. Не зважаючи на відсутність договору, Позивач здійснював та продовжує надавати Відповідачам послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. Відсутність укладеного між сторонами договору, не виключає можливості стягнення зі споживача на користь теплопостачальної організації вартості послуг з теплопостачання, оскільки між сторонами склалися фактичні договірні відносини. З 1 травня 2019 року введено в дію Закон України від 09.11.2017 N 2189- VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон), яким Закон України від 24 червня 2004 року № 1875-1V «Про житлово-комунальні послуги» визнано таким, що втратив чинність. Предметом регулювання згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року №2189 (далі - Закон № 2189) є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Законом визначено, зокрема нову класифікацію житлово-комунальних послуг, нову систему взаємовідносин, що виникатимуть у процесі надання та споживання цих послуг, передбачено різні моделі договірних відносин у сфері комунальних послуг, а також визначено особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку. За приписами п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону № 2189 житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно зі ст. 5 Закону № 2189 до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Частина 2 ст. 7 Закону № 2189 визначає обов`язки індивідуального споживача, серед яких в т.ч.: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом (п. 1); оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п. 5); дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства під час проведення ремонту чи реконструкції житла (іншого об`єкта нерухомого майна), не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг (п. 8). Відповідно до статті 123 Закону № 2189 надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Згідно розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2189 передбачено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону №\~2189\~ у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальних послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. 02.10.2021 на офіційному веб-сайті Концерну «Міські теплові мережі» опубліковано типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. Відповідно до п.п. 1, 2, 4 Договору цей договір є публічним договором приєднання встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води індивідуальному споживачу. З 01.11.2021 року між Позивачем та Відповідачами був укладений ТИПОВИЙ ІНДИВІДУАЛЬНИЙ ДОГОВІР про надання послуги з теплової енергії (згідно п. З Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2189. Вказаний договір приєднання розміщений на офіційному сайті Концерну «МТМ»). Відповідно до статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України суб`єкти та інші учасники повинні виконувати належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином. Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до положень ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно наданого суду розрахунку суми позову за адресою: [ADDRESS] , відповідачам нараховано за житлово-комунальні послуги за період з 01.09.2015 р. по 31.01.2024 р. 57377,74\~грн. (а.с. 102-105). Суд дійшов висновку, що вищевказані помісячні нарахування оплати за фактично надані позивачем відповідачам комунальні послуги обґрунтовані та проводилися відповідно до діючого законодавства. Даний розрахунок відповідачами спростований не був. Зважаючи на\~те,\~що відповідач\~ [PERSON] була\~зареєстрована за\~вказаною адресою\~з 27.08.1984\~по 18.12.2017,\~а [PERSON] \~зареєстрована з\~01.12.1999\~по 16.06.2016\~(на\~момент реєстрації\~була неповнолітня),\~суд дійшов\~до висновку,\~що за\~період з\~01.09.2015\~по 17.12.2017\~заборгованість зі\~сплати комунальних\~послуг в\~сумі 6326,58\~грн підлягає\~стягненню в\~солідарному порядку\~з [PERSON] ,\~ [PERSON] та\~ [PERSON] ,\~а за\~період з\~18.12.2017\~по 31.01.2024 заборгованість зі сплати комунальних послуг в сумі 51051,16 грн підлягає стягненню в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] . Як зазначалося раніше, Концерн «Міські теплові мережі» нарахував заборгованість за централізоване опалення та гаряче водопостачання за період з 01.09.2015 по 31.01.2024. З позовом про стягнення вказаної суми заборгованості позивач звернувся до суду 15.03.2024. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга\~статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників. Заяву відповідачки [PERSON] про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за період з 01.09.2015 по 15.03.2021 суд вважає безпідставною, виходячи з наступного. Так, з розрахунку заборгованості слідує, що за період з вересня 2019 по березень 2021 року відповідачами сплачувалися нараховані суми за комунальні послуги. Так, за грудень 2012 за послуги з ГВП було нараховано 0,00 грн, тоді як сплачено 251,86 грн, за березень 2016 року за послуги з опалення було нараховано 708,54 грн, тоді як сплачено було 2000,00 грн, за грудень 2016 за послуги з опалення було нараховано 851,70 грн, тоді як сплачено 900, грн, за послуги з ГВП було нараховано 0,00 грн, тоді як сплачено 502,68 грн, та інші платежі, що свідчить про переривання строків позовної давності за вказаний період. Також суд зауважує, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020, який набрав чинності 02.04.2020, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 12, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки позовної давності, визначені статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Частиною 1 статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Дію карантину, встановленого зазначеною Постановою, було неодноразово продовжено на всій території України згідно з Постановами КМУ по 30.06.2023 року. Таким чином, на території України було встановлено безперервно з 12.03.2020 по 30.06.2023 року. Пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями\~257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Крім того, відповідно ЗУ № 2120-IX від 15.03.2022 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено розділом 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, якій неодноразово було продовжено та який діє дотепер. Таким чином, до вимог Концерну «МТМ», строк позовної давності до яких не сплив на час початку та дії карантину, а в подальшому, на час початку та дії воєнного стану, тобто станом на березень 2020 року та до пред`явлення позову до суду, не можуть бути застосовані наслідки пропуску строку позовної давності. Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що доводи відповідача [PERSON] з приводу пропуску позивачем строку позовної давності є безпідставними, та доходить до висновку, що позивач пред`явив позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з січня 2016 року по жовтень 2024 в межах строку позовної давності, але позовні вимоги підлягають задоволенню частково, враховуючи період реєстрації відповідачів та наявності повної цивільної дієздатності, тому стягненню підлягає з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача заборгованість за надані житлово-комунальні послуги у період з 01.09.2015 по 31.01.2024, яка у загальному розмірі становить 57377,74 грн. Крім того, на підставі ч. 1\~ст. 141 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом у сумі 2422,40 грн. Так, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню 3,67% від заявлених позовних вимог, що становить 88,90 грн, а з відповідачів [PERSON] та [PERSON] по 1166,75 грн з кожного.

Outcome: partial