Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

Зміст позовних вимог та позиції учасників справи У березні\~2025\~року [PERSON] звернувся з позовною заявою\~ до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якій просить поділити спільне майно, що є об`єктом їх спільної сумісної власності, та виділити: - у приватну власність [PERSON] 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 87,4 кв.м, житловою площею 54,0 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та визнати за [PERSON] право власності на вказану частину нерухомого майна; - у приватну власність [PERSON] 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер 5621255100:01:001:2200, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,102 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та визнати за [PERSON] право власності на вказану частину земельної ділянки; - у приватну власність [PERSON] 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 87,4 кв.м, житловою площею 54,0 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та визнати за [PERSON] право власності на вказану частину нерухомого майна; - у приватну власність [PERSON] 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер 5621255100:01:001:2200, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,102 га, що знаходиться за адресою: Рівненська область, Рівненський район, с-ще Гоща, та визнати за [PERSON] право власності на вказану частину земельної ділянки; -стягнутиз судові витрати з відповідача. Вказані вимоги мотивовані тим, що сторони 09 січня 2016 року уклали шлюб та спільно під час перебування у шлюбі 17 липня 2020 року придбали зазначений вище житловий будинок з надвірними будівлями, а також земельну ділянку, право власності на які зареєстрували за відповідачем. Оскільки відповідач не виявляє бажання в добровільному порядку здійснити поділ вказаного майна в нотаріальних органах, у позивача виникла необхідність у поділі вказаного майна в судовому порядку. У строк, установлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач відзив на позовну заяву не надала, своєї позиції щодо позову суду не повідомила. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися,\~ останній подав заяву, у якій розгляд справи просив провести без його участі та участі позивача, водночас зазначив, що позовні вимоги підтримують та наполягають на їх задоволенні. Відповідач та її представник у судове засідання також не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час, місце та дату розгляду справи, оскільки згідно довідки про доставку електронного документу, судова повістка про виклик до суду на 22 вересня 2025 року доставлена до електронного кабінету представника відповідача [PERSON] 18 серпня 2025 року, а поштове відправлення, яке було адресоване за місцем реєстрації відповідача, повернулося до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Процесуальні дії у справі 26 березня 2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. 09 травня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. 22 вересня 2025 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази на підставі яких встановлені відповідні обставини [PERSON] та [PERSON] 09 січня 2016 року зареєстрували шлюб, що стверджується даними свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 09 січня 2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції. Рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 25 березня 2025 року, яке набрало законної сили 30 квітня 2025 року, (https://reyestr.court.gov.ua/Review/126081211) шлюб між сторонами було розірвано. За період перебування у шлюбі 17 липня 2020 року сторони придбали у спільну власність: житловий будинок за [ADDRESS] (на даний час с-ще Гоща Рівненського району Рівненської області) з надвірними будівлями, загальною площею 87,4 кв.м, житловою площею 54,0 кв.м, який розташований на земельній ділянці площею 0,1020 га, що надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5621255100:01:001:2200, та вказану земельну ділянку. Право власності на житловий будинок та земельну ділянку зареєстровано на відповідача. Вказані обставини стверджуються даними договорів купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями від 17 липня 2020 року та купівлі-продажу земельної ділянки від 17 липня 2020 року, витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексними номерами 216831232 та 216827692 від 17 липня 2020 року. Відповідно до звітів з незалежної оцінки майна, ринкова вартість житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташована за адресою: [ADDRESS] , станом на 12 березня 2025 року становить 209 980 гривень, а ринкова вартість земельної ділянки, площею 0,1020 га, кадастровий номер 5621255100:01:001:2200, станом на 12 березня 2025 року становить 80\~000,00 гривень. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд Згідно ч.\~3\~ст. 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ч.\~1\~ст. 355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Статтею 63 СК України\~визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у\~статті 60 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного для правильного застосування\~статті 60 СК України\~та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказаний правовий висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17, постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц (провадження № 61-2446 св 18), від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18). Відповідно до пункту 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК України, частину третю\~статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої\~статті 325 ЦК України\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№17-рп/2012), встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69\~Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71\~Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364\~ЦК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 61 СК України\~об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1\~ст. 69 СК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України\~передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Судом установлено, що спірне майно, а саме: житловий будинок за [ADDRESS] (на даний час с-ще Гоща Рівненського району Рівненської області) з надвірними будівлями, загальною площею 87,4 кв.м, житловою площею 54,0 кв.м, який розташований на земельній ділянці площею 0,1020 га, що надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5621255100:01:001:2200, та вказана земельна ділянка, придбані під час перебування сторін у шлюбі, а тому дане майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, і як наслідок із належними позивачу та відповідачу рівними частками по 1/2 кожному. Сторонами не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вищевказане майно було придбане за їх особисті кошти. Отже, судом враховується презумпція спільності майна подружжя, набутого за час шлюбу, яка відповідачем спростована не була. У справі, що розглядається, позивачем заявлено вимогу про поділ об`ктів спільної сумісної власності шляхом визнання за кожним права власності на 1/2 частину житлового будинку та на 1/2 частину земельної ділянки. Суд погоджується із запропонованим позивачем способом поділу спільного майна подружжя, оскільки при поділі об`єктів, зберігається баланс інтересів сторін по справі щодо рівності часток. Таким чином, виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом доказів, суд приходить висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат Враховуючи задоволення\~позову в\~повному обсязі,\~суд

Outcome: approved