Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-11 00:00:00

\~ \~ \~ \~В провадженні Галицького районного суду м. Львова перебували матеріали цивільної справи за позовом [PERSON] до Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції у Львівській області, Львівської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органу, що здійснює досудове розслідування та прокуратури. \~ \~ \~ \~Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 20 серпня 2025 року позовні вимоги було задоволено частково. Стягнуто з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь [PERSON] 821333 грн. 33 коп. відшкодування моральної шкоди. В задоволенні позовних вимог до Державної казначейської служби України відмовлено у зв`язку з пред`явленням позову до неналежного відповідача. \~ \~ \~ \~ Представником \~ позивача\~-\~адвокатом \~Телішевським І.Д. було подано до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, у якій останній просив стягнути з відповідачів на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 50000 грн. Представник відповідача Головного управління Національної поліції у Львівській області подала до суду письмові заперечення, у яких зазначила, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, окрім договору про надання правової допомоги, повинні бути також надані документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Поряд з цим, представником позивача таких доказів надано не було. Також зазначила, що розмір витрат, які просить стягнути представник позивача є необгрунтованим та надмірним. З урахуванням вищевикладеного, просила відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення. Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. З огляду на наведені положення закону, суд здійснив розгляд заяви про ухвалення додатково рішення без повідомлення учасників справи. Дослідивши матеріали заявленого клопотання, суд дійшов до висновку про необхідність його часткового задоволення виходячи з наступного. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст. 2 ЦПК України). Судові витрати, відповідно до ст. 133 ЦПК України, складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому, згідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Положеннями статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до статті 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. З матеріалів заяви про ухвалення додаткового рішення вбачається, що 11.03.2025 року між гр. [PERSON] та адвокатом Сачуком О.Л. було укладено договір про надання правової допомоги № 11/03/2025. Пунктом 1.1. договору визначено, що виконавець зобов`язується надати замовнику консультаційні та юридичні послуги (правову допомогу) щодо захисту прав та інтересів останнього як позивача в судових органах всіх інстанцій у цивільній справі за позовом [PERSON] до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Львівської обласної прокуратури, ГУНП у Львівській області про відшкодування моральної шкоди. Пунктом 4.1 договору встановлено, що за надану, згідно п.1.1. договору, правову допомогу, замовник сплачує виконавцю винагороду в строки та в розмірі, що визначаються згідно з додатком № 1, який є невід`ємною частиною даного договору. Згідно додатку № 1 до договору про надання правової допомоги № 11/03/2025 за надані послуги замовник сплачує виконавцю винагороду в розмірі 25000 грн. незалежно від результатів судового розгляду. Замовник здійснює оплату за даним договором безготівково на поточний рахунок виконавця протягом 10 днів з дня фактичного виконання судового рішення. Відповідно до Акта приймання виконаних робіт від 21.08.2025 року адвокат надав, а клієнт отримав наступні послуги: - збір, підготовка та аналіз доказів 4 год.; - підготовка позовної заяви 8 год.; - підготовка процесуальних заяв 1 год.; -участь в судових засіданнях 4 год. Крім того, 11.03.2025 року між гр. [PERSON] та адвокатом Телішевським І.Д. було укладено договір про надання правової допомоги № 11/03/2025. Пунктом 1.1. договору визначено, що виконавець зобов`язується надати замовнику консультаційні та юридичні послуги (правову допомогу) щодо захисту прав та інтересів останнього як позивача в судових органах всіх інстанцій у цивільній справі за позовом [PERSON] до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Львівської обласної прокуратури, ГУНП у Львівській області про відшкодування моральної шкоди. Пунктом 4.1 договору встановлено, що за надану, згідно п.1.1. договору, правову допомогу, замовник сплачує виконавцю винагороду в строки та в розмірі, що визначаються згідно з додатком № 1, який є невід`ємною частиною даного договору. Згідно додатку № 1 до договору про надання правової допомоги № 11/03/2025 за надані послуги замовник сплачує виконавцю винагороду в розмірі 25000 грн. незалежно від результатів судового розгляду. Замовник здійснює оплату за даним договором безготівково на поточний рахунок виконавця протягом 10 днів з дня фактичного виконання судового рішення. Відповідно до Акта приймання виконаних робіт від 21.08.2025 року адвокат надав, а клієнт отримав наступні послуги: - збір, підготовка та аналіз доказів 4 год.; - підготовка позовної заяви 8 год.; - підготовка процесуальних заяв 1 год.; - участь в судових засіданнях 4 год. Велика Палата Верховного Суду в додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказує на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. За таких умов, доводи представника відповідача про те, що відсутність документів на підтвердження оплати наданих правових послуг є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат є безпідставними. Відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 року по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 року по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду від 03.12.2021 у справі N927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі N826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі N 775/9215/15ц). Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (пункт 120 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року N 922/1964/21 (провадження N 12-14гс22)). Частинами першою та другою статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (пункт 131 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року N 922/1964/21 (провадження N 12-14гс22)). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі N 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі N 910/12876/19). Фіксований розмір гонорару означає, що у разі настання визначених договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону N 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (пункти 133-134 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року N 922/1964/21 (провадження N 12-14гс22)). У даній справі розмір позовних вимог становив 5000000 грн., а рішенням суду позов задоволений частково, на суму 821333, 33 грн. Тобто у відсотковому співвідношенні позов задоволений на 16,42%. Ураховуючи положення п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, позивач має право на відшкодування їй витрат на професійну правничу допомогу у сумі 8210 грн. (50000,00 грн.(заявлений розмір витрат на правову допомогу) х 16,42%) пропорційно до частини задоволених позовних вимог. На переконання суду, такий розмір витрат на правову допомогу буде співмірний зі складністю справи, характером та обсягом виконаної роботи адвокатами, предметом спору, відповідатиме принципам розумності і справедливості. Окрім того, суд враховує, що у постанові Верховного суду від 11.08.2022 року в справі №703/468/21 вказано: ухвалюючи додаткове рішення у справі, спір в якій стосувався відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури, суд першої інстанції, врахувавши, що позов задоволено, позивачем надані належні докази на підтвердження понесених витрат, розмір яких відповідає критеріям реальності та розумності, є співмірним зі складністю справи і обсягом виконаних адвокатом робіт, дійшов правильно висновку про наявність підстав для стягнення саме з Державного бюджету України на користь позивача понесених ним витрат на правничу допомогу. Натомість, безпідставно не застосувавши правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 02 червня 2021 року у справі № 591/6892/18, суд апеляційної інстанції залишив поза увагою те, що у вказаній категорії справ відповідачем є держава, яка бере участь у справі через відповідні органи державної влади, в даному випадку - Черкаську обласну прокуратуру та Головне управління Національної поліції в Черкаській області, у зв`язку з чим понесені позивачем судові витрати на правничу допомогу підлягають стягненню саме з Державного бюджету України. Таким чином, вищевказану суму витрат на правову допомогу на користь позивача слід стягнути саме з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України.

Outcome: approved