Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-16 00:00:00

30.10.2024 року з Фастівського міськрайонного суду Київської області на підставі ухвали від 03.10.2024 надійшли матеріали цивільної справи за позовом Органу опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в якому просить суд ухвалити рішення, яким позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та стягнення з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що розглянувши клопотання служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Фастівської міської ради щодо надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дочки, [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування встановив: малолітня [PERSON] , [INFO] , згідно наказу № 79 від 09.09.2024 знаходиться на обліку служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Фастівської міської ради, як дитина, яка перебуває у складних життєвих обставинах, у зв`язку з ухиленням матері від виконання своїх обов`язків. Згідно повторного свідоцтва про народження: серія [NUMBER] , виданого Фастівським відділом ДРАЦС у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №102, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Батько дитини з родиною не проживає. [PERSON] є також матір`ю [PERSON] , [INFO] , відносно якого була позбавлена батьківських прав рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28.02.2023, справа № 522/15415/22. [PERSON] , [INFO] , є особою з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, перебувала на обліку ССДС ВК ФМР до 18 років. [PERSON] має судимість згідно рішень Фастівського міськрайонного суду Київської області від: 15.06.2016 - за ч.1 ст. 185 КК України, 1 рік позбавлення волі. У відповідності до ст.ст.75,104 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік; 27.07.2017 - за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України, призначене покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі; 20.03.2023 - за ч. 2 ст. 186 КК України, призначене покарання у виді чотирьох років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання у виді позбавлення волі, встановивши їй іспитовий строк тривалістю 1 рік. В поле зору служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Фастівської міської ради малолітня [PERSON] потрапила весною 2023 року, коли її родина приїхала на проживання до м. Фастів. Визначеного місця проживання у родини не було, проживали у помешканні знайомих. [PERSON] надавалася допомога: речі для дитини та продукти харчування. За інформацією Фастівського міського центру соціальних служб від 11.09.2024 № 01-29/301, родині [PERSON] з 01.06.2023 по 07.09.2023 року надавалася соціальна послуга - соціальна адаптація, як звільненої з місць позбавлення волі та послуга короткотермінового проживання (влаштовано до соціального житла за адресою: [ADDRESS] ), як особі з числа дітей-сиріт, та дітей позбавлених батьківського піклування. [PERSON] часто не виконувала плану соціальної адаптації. Не дотримувалася загальних правил проживання у гуртожитку, від сусідів, до фахівців ФМЦСС надходили скарги на [PERSON] та її співмешканця. Відбувалися часті сварки, під час останньої сутички із сусідами було пошкоджене державне майно, а саме вибита шибка, в результаті чого [PERSON] отримала травми - осколками було пошкоджено око. Того ж вечора [PERSON] разом з дитиною та співмешканцем на машині швидкої допомоги була госпіталізована та доставлена до клінічної лікарні м. Києва. Після виписки родина [PERSON] в соціальне житло не повернулася, залишивши борги за комунальні послуги та забравши ключ від кімнати. Фахівцям центру [PERSON] повідомила, шо вони знайшли хостел і залишаться на проживання у м. Києві. Влітку 2024 року родина [PERSON] повернулася на проживання до м. Фастова. 13.08.2024 [PERSON] повторно звернулася до міського голови із проханням надати соціальне житло, на що була надана відмова. 22.08.2024 надійшло звернення [PERSON] на Урядову гарячу лінію щодо здійснення домашнього насильства відносно неї та її дочки з боку брата, [PERSON] . ССДС ВК ФМР з`ясовано, що між братом та сестрою існує довготривалий конфлікт. 21.08.2024, ввечері, [PERSON] разом зі співмешканцем, [PERSON] та малолітньою дочкою приїхала за місцем проживання родини [PERSON] , запустили до двору своїх собак великої породи, кане-корсо, та почали кидати каміння по вікнам, в результаті чого зазнала тілесних ушкоджень малолітня дитина [PERSON] , [PERSON] . У зв`язку з цим [PERSON] почав вчиняти дії для захисту родини та оселі - теж відбивався камінням, одне з яких попало по лобовому склу автомобіля, на якому приїхала родина [PERSON] та перебувала малолітня [PERSON] . Дитина не постраждала, але такими діями мати створила ситуацію, де дитині загрожувала небезпека. Після даного випадку та у зв`язку з відсутністю визначеного місця проживання у родини, ССДС ВК ФМР та Фастівським міським центром соціальних служб [PERSON] було запропоновано влаштування до КЗ КОР «Київський обласний соціальний центр «Мати і дитина разом» та до ГО «Будинок мами», від якого вона відмовилися, повідомивши, що буде проживати у знайомих в Білоцерківському районі. 26.08.2024 надійшло повідомлення Фастівського міського центру соціальних служб щодо неодноразового звернення [PERSON] до фахівця Центру із проханням допомогти фінансово, повідомивши про те, що вони голодні і в них взагалі немає коштів на придбання продуктів харчування. Місце свого перебування мати повідомити відмовилася. Ввечері фахівцем Центру було зафіксовано, що [PERSON] разом зі співмешканцем, [PERSON] , перебували на привокзальній площі м. Фастова, за зовнішніми ознаками у стані алкогольного сп`яніння, малолітня [PERSON] длубалася у смітнику. На дії дитини мати не реагувала. Згідно повідомлення Фастівського РУП, [PERSON] постійно притягається до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП (керування транспортним засобом особою у стані сп`яніння), чим наражає дитину на небезпеку. 09.09.2024 до служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Фастівської міської ради надійшло повідомлення Фастівського районного управління поліції про відсутність визначеного місця проживання у малолітньої [PERSON] , [INFO] . Вона разом з матір`ю, [PERSON] , [INFO] , та співмешканцем матері, [PERSON] , [INFO] , проживають тривалий час в автомобілі. Спільним виїздом працівниками ССДС ВК ФМР з представниками сектору ювенальної превенції Фастівського РУП ГУ НП України у Київській області за вказаним місцем було виявлене місце перебування малолітньої [PERSON] разом з матір`ю, [PERSON] , яка перебувала у автомобілі ВАЗ 2101 д.н. [NUMBER] . Адресу свого місця проживання мати не могла назвати, зазначаючи різні відмовки. Разом з дитиною в машині перебувала їх собака великої породи, Кане-корсо. Дитина була брудна, голодна, в брудному одязі, в руках мала пляшку з підозрілою рідиною сірого кольору, яку при приїзді фахівців співмешканець матері, [PERSON] , швидко забрав і вилив. Згідно акту проведення рівня безпеки малолітньої [PERSON] від 09.09.2024, визначено: небезпечно, необхідність вжиття негайних дій у межах сім`ї. Дитина була доставлена до педіатричного відділення КНП ФМР «Фастівська БЛІЛ». Мати зобов`язалася знайти помешкання, де буде проживати в подальшому родина. Для здійснення догляду за дитиною та забезпечення її потреб у піклуванні за дочкою матері було запропоновано перебувати у лікарні разом з дитиною. Але [PERSON] називала різні відмовки, які пояснювали її відмову одразу перебувати з дитиною в медичному закладі. Лише 11.09.2024 мати влаштувалася у відділення. 13.09.2024 до ССДС ВК ФМР надійшла заява [PERSON] щодо повернення їй на виховання дочки, [PERSON] , у зв`язку з тим, що її з дочкою візьмуть на проживання у Християнський Центр Святого Мартіна де Поррес при Фастівському костелі Воздвиження Святого Хреста. 15.09.2024 надійшло повідомлення від КНП ФМР «Фастівська БЛІЛ» про втечу з дитячого відділення [PERSON] з малолітньою дочкою [PERSON] . Про даний факт було повідомлено Фастівський РУП. З`ясовано, що мати з дитиною прямували до м. Києва. Правоохоронними органами матір з дитиною було повернуто до КНП ФМР «Фастівська БЛІЛ». Дана ситуація вказує на несерйозність відношення матері до влаштування у Християнський Центр Святого Мартіна де Поррес та відмову від допомоги у створенні належних умов для проживання малолітньої дочки. Визначене місце проживання у [PERSON] на даний час відсутнє. Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до статті 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У Сімейному кодексі України п. 1 ст. 164 визначений вичерпний перелік підстави позбавлення батьківських прав: мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини від батьків тягне за собою припинення таких особистих немайнових прав батьків, як право на виховання, право на захист дитини, право на спілкування з нею. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки матері, свідомого нехтування нею своїми обов`язками. Враховуючи вищевикладене, позивач просить позов задовольнити. Представник позивача Змаженко Л.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов заперечила, підтримавши додаткові письмові пояснення, долучені до матеріалів справи (а.с.86-100). Просила у задоволенні позову відмовити повністю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав та мотивів. Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України. У відповідності до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої, згідно долученої до матеріалів справи копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23.05.2023 року є [PERSON] та відповідач - [PERSON] (а.с.13). Відповідач [PERSON] також є матір`ю [PERSON] , [INFO] , відносно якого була позбавлена батьківських прав рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28.02.2023, справа №522/15415/22. Крім того, судом встановлено, що [PERSON] неодноразово судима, останній раз вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20.09.2023 за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді чотирьох років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 1 рік (а.с.73). В поле зору служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Фастівської міської ради малолітня [PERSON] потрапила весною 2023 року, коли її родина приїхала на проживання до м. Фастів. Визначеного місця проживання у родини не було, проживали у помешканні знайомих. За інформацією Фастівського міського центру соціальних служб від 11.09.2024 № 01-29/301, родині [PERSON] з 01.06.2023 по 07.09.2023 року надавалася соціальна послуга - соціальна адаптація, як звільненої з місць позбавлення волі та послуга короткотермінового проживання (влаштовано до соціального житла за адресою: [ADDRESS] ), як особі з числа дітей-сиріт, та дітей позбавлених батьківського піклування. [PERSON] часто не виконувала плану соціальної адаптації. Не дотримувалася загальних правил проживання у гуртожитку, від сусідів, до фахівців ФМЦСС надходили скарги на [PERSON] та її співмешканця. Були сварки, під час останньої сутички із сусідами було пошкоджене державне майно, а саме вибита шибка, в результаті чого [PERSON] отримала травми - осколками було пошкоджено око. Того ж вечора [PERSON] разом з дитиною та співмешканцем на машині швидкої допомоги була госпіталізована та доставлена до клінічної лікарні м. Києва. Після виписки родина [PERSON] в соціальне житло не повернулася, залишивши борги за комунальні послуги та забравши ключ від кімнати. Фахівцям центру [PERSON] повідомила, шо вони знайшли хостел і залишаться у м. Києві. З 07.09.2023 Рішенням №193 УСЗН було припинено надання соціальних послуг родині [PERSON] (а.с.20). Влітку 2024 року родина [PERSON] повернулася на проживання до м. Фастова. 13.08.2024 [PERSON] повторно звернулася до міського голови із проханням надати соціальне житло, на що була надана письмова відмова. 22.08.2024 надійшло звернення [PERSON] на Урядову гарячу лінію щодо здійснення домашнього насильства відносно неї та її дочки з боку брата, [PERSON] . ССДС ВК ФМР з`ясовано, що між братом та сестрою існує довготривалий конфлікт. 21.08.2024, ввечері, [PERSON] разом зі співмешканцем, [PERSON] та малолітньою дочкою приїхала за місцем проживання родини [PERSON] , запустили до двору своїх собак великої породи, кане-корсо, та почали кидати каміння по вікнам, в результаті чого зазнала тілесних ушкоджень малолітня дитина [PERSON] , [PERSON] . У зв`язку з цим [PERSON] почав вчиняти дії для захисту родини та оселі - теж відбивався камінням, одне з яких попало по лобовому склу автомобіля, на якому приїхала родина [PERSON] та перебувала малолітня [PERSON] . Дитина не постраждала, але такими діями мати створила ситуацію, де дитині загрожувала небезпека. Після даного випадку та у зв`язку з відсутністю визначеного місця проживання у родини, ССДС ВК ФМР та Фастівським міським центром соціальних служб [PERSON] було запропоновано влаштування до КЗ КОР «Київський обласний соціальний центр «Мати і дитина разом» та до ГО «Будинок мами», від якого вона відмовилися, повідомивши, що буде проживати у знайомих в Білоцерківському районі. Крім того, 26.08.2024 надійшло повідомлення Фастівського міського центру соціальних служб щодо неодноразового звернення [PERSON] до фахівця Центру із проханням допомогти фінансово, повідомивши про те, що вони голодні і в них взагалі немає коштів на придбання продуктів харчування. Місце свого перебування мати повідомити відмовилася (а.с.21). З повідомлення Фастівського РУП ГУНП у Київській області від 09.09.2024 вбачається, що до Фастівського РУП надійшла інформація від небайдужих громадян про те, що в малолітньої [PERSON] , [INFO] не має постійного місця проживання і вона з своєю матір`ю [PERSON] , [INFO] та її співмешканцем [PERSON] , [INFO] проживають у авто ВАЗ 2101, д.н.з. [NUMBER] . Також встановлено, що [PERSON] постійно притягають до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП (керування транспортним засобом особою у стані сп`яніння), чим постійно наражає дитину на небезпеку (а.с.19). Так, спільним виїздом працівниками ССДС ВК ФМР з представниками сектору ювенальної превенції Фастівського РУП ГУ НП України у Київській області за вказаним місцем було виявлене місце перебування малолітньої [PERSON] разом з матір`ю, [PERSON] , яка перебувала у автомобілі ВАЗ 2101 д.н.з. [NUMBER] . Адресу свого місця проживання мати не могла назвати, зазначаючи різні відмовки. Разом з дитиною в машині перебувала їх собака великої породи, Кане-корсо. Дитина була брудна, голодна, в брудному одязі. Згідно акту проведення рівня безпеки малолітньої [PERSON] від 09.09.2024, визначено: небезпечно, необхідність вжиття негайних дій у межах сім`ї (а.с.23). Після цього, дитина була доставлена до педіатричного відділення КНП ФМР «Фастівська БЛІЛ». Мати, відповідач [PERSON] зобов`язалася знайти помешкання, де буде проживати в подальшому родина. Для здійснення догляду за дитиною та забезпечення її потреб у піклуванні за дочкою, матері було запропоновано перебувати у лікарні разом з дитиною, однак лише 11.09.2024 мати влаштувалася у відділення. Так, Наказом служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Фастівської міської ради № 79 від 09.09.2024, взято малолітню [PERSON] , [INFO] , на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах (а.с.17). 13.09.2024 до ССДС ВК ФМР надійшла заява [PERSON] щодо повернення їй на виховання доньки [PERSON] , у зв`язку з тим, що її з дитиною візьмуть на проживання у Християнський Центр Святого Мартіна де Поррес при Фастівському костелі Воздвиження Святого Хреста. 15.09.2024 надійшло повідомлення від КНП ФМР «Фастівська БЛІЛ» про втечу з дитячого відділення [PERSON] з малолітньою дочкою [PERSON] . Про даний факт було повідомлено Фастівський РУП. З`ясовано, що мати з дитиною прямували до м. Києва. Правоохоронними органами матір з дитиною було повернуто до КНП ФМР «Фастівська БЛІЛ». 17.09.2024 Наказом служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Фастівської міської ради №511, взято на первинний облік малолітню [PERSON] , [INFO] , як дитину, яка залишилась без батьківського піклування (а.с.16). Сімейним кодексом України встановлені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Так, зокрема, встановлено, що батьки зобов`язані виховувати свою дитину, піклуватися про її здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] належної участі в вихованні малолітньої [PERSON] не приймає. Так, Висновком виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області від 26.09.2024 року, визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] щодо малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] (а.с.8-11). Суд вважає, що висновок даний на повно з`ясованих об`єктивних обставинах і тому суд покладає його в основу рішення. У відповідності до вимог ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав у разі, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Стаття 18 Конвенції про права дитини передбачає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно ст. 150 СК України та ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний і моральний розвиток, навчання, створюючи належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Таким чином, найважливіший обов`язок матері та батька - це обов`язок виховувати, ростити дитину. Це обов`язок не лише перед дитиною, а й перед усією родиною та суспільством. Статтею 59 Закону України "Про освіту" та ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, які дії належить вчиняти батькам для розвитку дитини як особистості. Зокрема, встановлено, що батьки зобов`язані виховувати у дітей працелюбність, почуття доброти, милосердя, шанобливе ставлення до старших, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів. Отже, на відповідача як матір дитини, законодавством покладено обов`язок піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" №3 від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Встановлені судом обставини свідчать про неналежне виконання відповідачем [PERSON] батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до загальних положень Сімейного кодексу України держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Згідно вимог ч.2 ст.3 СК України дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Дитині має бути забезпечена можливість здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ст.ст.5,7 СК). Згідно з положеннями Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1985року, ратифікованої постановою Верховної Ради УРСР від 27 лютого 1991року №789-ХII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитина з моменту народження має право, наскільки це можливо, знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі "Савіни проти України" (Заява № 39948/06), встановлено, що вирішуючи питання про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватись вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки та піклування на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні даного питання. На підставі вищенаведеного, оскільки встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, оцінюючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов в частині позбавлення батьківських прав підлягає до задоволення. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч.3 ст.166 СК України, одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Цей обов`язок є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Статтями 183 та 184 СК України передбачено способи стягнення аліментів: у частці від заробітку або у твердій грошовій сумі та підстави стягнення аліментів одним із таких способів. Так, згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 7 ЗУ « Про Державний бюджет України за 2025 рік», встановлено у 2025 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2920 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років - 2563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти усіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу змагальності та однакової відповідальності обох батьків за виховання умов життя, необхідних для розвитку дитини. В судовому засіданні встановлено, що відповідач ухиляється від виконання обов`язку по утриманню дитини [PERSON] , матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я дитини, матеріальне становище та стан здоров`я платника аліментів, а також інші обставини, які мають істотне значення для справи, а тому приходить до висновку про необхідність присудження аліментів на утримання малолітньої доньки в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову - з 02 жовтня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Згідно ст.430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір. Оскільки позивач при подачі позову звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір», а тому із відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved