Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, зазначивши заінтересованими особами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Департамент соціальної політики Івано-Франківської міської ради, із заявою про визнання фізичної особи [PERSON] , [INFO] ,\~ ІПН [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] \~ недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуном [PERSON] , [INFO] (ІПН\~ [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проживає за адресою:\~ [ADDRESS] ). Вимоги заяви обґрунтовувала тим, що [PERSON] , [INFO] (ІПН [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ) є рідною бабусею заявниці. В силу похилого віку бабуся заявниці має певні проблеми із здоров`ям, а саме проблеми з опорно-руховим апаратом (з ногами), із зором та з пам`яттю. Наявні проблеми із здоров`ям впливають на можливість [PERSON] вільно рухатись, орієнтуватися в просторі, надавати належну оцінку своїм діям та відповідати за них. Як зазначено у заяві, заявниця [PERSON] офіційно працевлаштована та зосереджена на вихованні двох дітей, 2011 та 2014 року народження. Натомість її чоловік [PERSON] , [INFO] (ІПН\~ [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проживає за адресою:\~ [ADDRESS] ),\~ з яким вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, є здоровим, працевлаштований неофіційно та має вільний графік роботи, отримує дохід, має у власності 1/2\~ частку квартири, а тому має достатньо часу для того, щоб виконувати обов`язки опікуна належним чином. За місцем роботи характеризується позитивно, до відповідальності не притягувався. Заявниця та її представник в судовому засіданні заяву підтримали, посилаючись на викладені в ній обставини, просили\~ її задовольнити. [PERSON] в судовому засіданні частково відповіла на запитання суду, свою дату народження та адресу проживання пригадати не змогла. Представник особи, щодо якої вирішується питання про визнання недієздатною в судовому засіданні заяву підтримав, вважав, що її задоволення відповідатиме інтересам [PERSON] . Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні вимоги заяви підтримав. Заінтересовані особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на адресу суду направили заяви про розгляд справи без їх участі, в яких просили заяву задовольнити повністю. Представник Департаменту соціальної політики Івано-Франківської міської ради в судове засідання, призначене на 10.09.2025 року, не з`явився та подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій не заперечив щодо призначення [PERSON] . Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, надані документи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи. [PERSON] , [INFO] , є рідною бабусею заявниці [PERSON] , [INFO] (том 1 а.с. 12, 23). Звертаючись до суду з даною заявою, заявниця посилалася на те, що її бабуся [PERSON] , [INFO] в силу похилого віку має певні проблеми із здоров`ям (проблеми з опорно-руховим апаратом (з ногами), із зором та з пам`яттю), які впливають на можливість [PERSON] вільно рухатись, орієнтуватися в просторі, надавати належну оцінку своїм діям та відповідати за них. Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №88/2025 від 20.03.2025 року, наданого на виконання ухвали суду про призначення судової психіатричної експертизи, [PERSON] страждає стійким хронічним психічним розладом деменцією змішаного (переважно судинного) генезу, що згідно МКХ-10 F01.8. [PERSON] не здатна усвідомлювати свої дії та керувати (том 1, а.с. 173-176). Відповідно до ч.1 ст.39 Цивільного кодексу України (надалі \~ «ЦК України») фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України (ч.2 ст.39 ЦК України). Положеннями статті 30 ЦК України визначено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. Фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними; фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (частина 1 статті 39, частина 1 статті 40 ЦК України). Тлумачення зазначених норм права дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. З наведеного вбачається, що хронічний, стійкий психічний розлад є підставою для визнання фізичної особи недієздатною, якщо вона внаслідок цього нездатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно статті 1 Закону України «Про психіатричну допомогу" психічні розлади розлади психічної діяльності, визнані такими згідно з чинною в Україні Міжнародною статистичною класифікацією хвороб, травм і причин смерті; тяжкий психічний розлад розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку. Існує презумпція психічного здоров`я, оскільки відповідно до статті 3 Закону України "Про психіатричну допомогу" кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбаченому цим Законом та іншими законами України. У постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі N 6-384цс16 зроблено висновок, що «за положеннями частини 1 статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. При цьому зміст цієї норми слід тлумачити таким чином, що суд має право, але не зобов`язаний визнати фізичну особу недієздатною. Частиною 2 статті 39 ЦК України встановлено, що порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України (в постанові покликання на статті ЦПК України в редакції чинній на час ухвалення такої). Відповідно до статті 239 ЦПК України, суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними. Висновок про недієздатність фізичної особи слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в сукупності за умови, що особа страждає саме хронічним, стійким психічним розладом, внаслідок чого у особи виникає абсолютна неспроможність особи розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про визнання особи недієздатною не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях. Отже, при проведенні експертизи щодо наявності в особи хронічного, стійкого психічного розладу експерт повинен дослідити стан психічного здоров`я особи протягом певного часу, пославшись на медичні документи, їх аналіз та особисте дослідження особи, зробити висновок щодо наявності в особи саме стійкого, хронічного психічного розладу, визначити час, з якого в особи виникло таке захворювання, встановити чи повністю особа не здатна внаслідок цього захворювання усвідомлювати свої дії та керувати ними. Відтак, з зазначених питань висновок експерта повинен бути повним та категоричним, та не має допускати іншого розуміння змісту, ніж зазначений». Згідно ч.3 ст.296 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги. Відповідно до положень статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Частиною першою статті 71 ЦПК України визначено осіб, які належать до членів сім`ї чи близьких родичів, а саме чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, над якою встановлено опіку чи піклування, член сім`ї або близький родич цих осіб. У вказаній справі із заявою про визнання фізичної особи недієздатною звернулася внучка особи, щодо якої розглядається питання про визнання її недієздатною, [PERSON] , яка є її близьким родичем. Згідно ч. 1 ст. 40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. У матеріалах справи наявний висновок судово-психіатричної експертизи від 20.03.2025 року, зі змісту якого вбачається, що [PERSON] страждає стійким хронічним психічним розладом деменцією змішаного (переважно судинного) генезу, [PERSON] не здатна усвідомлювати свої дії та керувати. Зі змісту описової та мотивувальної частини даного документу вбачається, що експерт дослідила стан психічного здоров`я особи протягом певного часу, в її розпорядженні були медичні документи (медичні картки амбулаторного хворого), аналіз яких здійснено експертом;\~ здійснено особисте дослідження особи, зроблено висновок щодо наявності в особи саме стійкого, хронічного психічного розладу, встановлено чи повністю особа не здатна внаслідок цього захворювання усвідомлювати свої дії та керувати ними. Крім того, у розділі 22 експерт зазначила про те, що розлад у [PERSON] має незворотній характер із схильністю до прогресування, під експерта самостійно не в змозі задовольняти свої основні життєві потреби, не може висловлювати свої думки, а поведінка є неадекватною обставинам та ситуації. Відтак, Суд вважає, що з зазначених питань висновок експерта є повним та категоричним. Таким чином, враховуючи наявність висновку судово-психіатричного експерта №88/2025 від 20.03.2025 року, зважаючи на ті обставини, які встановлені Судом при безпосередньому спілкуванні з [PERSON] в судовому засіданні, Суд дійшов висновку, що наявні підстави для визнання її недієздатною. Відповідно до статті 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Згідно зі статтею 55 ЦК України опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Відповідно до статті 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Частиною першою статті 60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (частина перша статті 300 ЦПК України). Аналіз змісту частини першої статті 60 ЦК України та частини першої статті 300 ЦПК України дає підстави для висновку, що обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 736/1508/17 (провадження № 61-39361св18). Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування або за місцем проживання опікуна чи піклувальника. Положеннями статті 63 ЦК України закріплено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю; фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників. Відповідно до Правил опіки та піклування, затверджених Наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26.05.99р. № 34/166/131/88 (далі-Правила), опіка (піклування) встановлюється також для захисту особистих і майнових прав та інтересів повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати свої обов`язки. Органами, які приймають рішення щодо опіки і піклування, є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі комітети міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Безпосереднє ведення справ щодо опіки і піклування покладається у межах їх компетенції на відповідні відділи й управління місцевої державної адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчих комітетів міських чи районних у містах рад. У селищах і селах справами опіки і піклування безпосередньо відають виконавчі комітети сільських і селищних рад. Відповідно до п.1.7 Правил органи опіки та піклування, вирішують в тому числі питання про встановлення і припинення опіки та піклування; ведуть облік щодо осіб, які потребують опіки (піклування); здійснюють нагляд за діяльністю опікунів і піклувальників; забезпечують тимчасове влаштування неповнолітніх та непрацездатних осіб, які потребують опіки (піклування); розглядають скарги на дії опікунів (піклувальників); вживають заходи щодо захисту особистих та майнових прав неповнолітніх дітей і осіб, які перебувають під опікою (піклуванням); беруть участь у розгляді судами спорів, пов`язаних із захистом прав неповнолітніх дітей та осіб, які перебувають під опікою (піклуванням); установлюють опіку над майном у передбачених законом випадках; оформлюють належні документи щодо особи підопічного та щодо майна, над яким установлюється опіка; провадять іншу діяльність щодо забезпечення прав та інтересів неповнолітніх дітей та повнолітніх осіб, які потребують опіки і піклування. Згідно з п.1.8 Правил рішення органів опіки і піклування про призначення чи звільнення опікунів і піклувальників від виконання своїх обов`язків, а також з інших питань опіки і піклування можуть бути оскаржені в установленому законом порядку. Пунктом 3.1 Правил передбачено, що для безпосереднього здійснення опіки та піклування органами опіки та піклування призначається опікун чи піклувальник. При призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб. Тлумачення зазначених норм права дає підстави для висновку, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод. Хоча за станом здоров`я недієздатні особи не спроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод, тому держава зобов`язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації. Відповідно до частини першої статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряється органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна. Згідно з підпунктами 3.2, 3.3 Правил опіки та піклування опікунами (піклувальниками) не можуть бути особи, які: не досягли 18 років; визнані в установленому порядку недієздатними або обмежено дієздатними; перебувають на обліку або лікуються в психоневрологічних та наркологічних закладах; раніше були опікунами чи піклувальниками та з їх вини опіку чи піклування було припинено; позбавлені батьківських прав; інтереси яких суперечать інтересам осіб, що підлягають опіці чи піклуванню; засуджені за скоєння тяжкого злочину. Документи, за наявності яких органи опіки і піклування призначають опікуна: повідомлення державних, громадських організацій або заяви громадянина (громадян); копії свідоцтва про народження особи, що потребує опіки, або іншого документа, який підтверджує її вік; копія свідоцтва про смерть батьків або рішення суду про визнання громадянина безвісно відсутнім або оголошення їх померлими чи інших матеріалів, які підтверджують неможливість виховання дитини. Якщо опіка призначається над повнолітньою особою, - рішення суду про визнання даної особи недієздатною; акт обстеження умов життя особи, що потребує опіки, і опис її майна; довідки про стан здоров`я особи, що потребує опіки (якщо вона раніше проживала окремо), та майбутнього опікуна (піклувальника); довідка про місце проживання майбутнього опікуна і його заява про прийняття на себе обов`язків про опіку; акт перевірки умов життя майбутнього опікуна та висновок від органів опіки та піклування за місцем проживання опікуна про можливість виконувати опікунські обов`язки; довідка лікувальної установи про відсутність в сім`ї майбутнього опікуна (піклувальника) захворювань, що перешкоджають влаштуванню до нього особи, що потребує опіки; документ про закріплення за дитиною житлової площі. Отже, можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна. Тому за наявності висновку органу опіки та піклування про доцільність призначення опікуном певної особи суд зобов`язаний лише перевірити відповідність цього висновку вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, зокрема чи складений такий висновок на підставі документів, передбачених Правилами опіки та піклування. У постанові Верховного Суду від 08 січня 2024 року у справі № 753/1905/22 (провадження № 61-8758св23) зроблено висновок про те, що призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має врахувати якнайкращі інтереси особи, над якою встановлюється опіка. Обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 736/1508/17 (провадження № 61-39361св18), від 23 листопада 2021 року у справі № 751/9572/19 (провадження № 61-3053св21), від 28 лютого 2024 року у справі №372/3474/21 (провадження № 61-16349св23), від 27 листопада 2024 року у справі № 341/1526/23 (провадження № 61-6358св24), від 04 грудня 2024 року у справі № 634/1126/23 (провадження № 61-9837св24), від 24 липня 2024 року у справі № 727/597/24 (провадження № 61-6720св24), від 30 квітня 2025 року у справі № 710/1549/23 (провадження № 61-1733св25). Відповідно до подання\~ департаменту соціальної політики\~ виконкому міської ради від\~ 07.03.2025 №23-д, враховуючи рекомендації опікунської ради при виконавчому\~ комітеті Івано-Франківської міської ради від 01.03.2024 року, з метою створення належних умов реалізації прав, свобод та законних інтересів [PERSON] , [INFO] ,\~ вважати за можливе призначення [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а проживає за адресою: [ADDRESS] , опікуном над бабусею дружини\~ [PERSON] , яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] \~ при умові\~ визнання її недієздатною в судовому порядку.\~\~\~ Однак, проаналізувавши конкретні обставини\~ даної справи, Суд вважає, що таке подання органу опіки та піклування в розумінні положень статті 60 ЦК України і Правили опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26.05.1999№ 34/166/131/88, не є обґрунтованим та мотивованим належним чином. Відповідного обґрунтування доцільності призначення опікуном саме заінтересованої особи [PERSON] , який не є родичем особі, щодо якої вирішується питання про визнання її недієздатною, не проживає разом з нею, за наявності у недієздатної невістки [PERSON] (том 1, а.с.24-27), інших онуків (зокрема, і заявниці [PERSON] ), органом опіки та піклування не зазначено; подання не містить належної мотивації, а також будь-яких обґрунтувань, чи мотивів з посиланням на наявні докази щодо можливості заявника бути опікуном та визначення конкретних обставин, які зумовлюють необхідність такого призначення саме його. Суд враховує наявність в матеріалах справи документів, які підтверджують факт смерті чоловіка [PERSON] (том 1, а.с.18), а також наявність у обох її синів другої групи інвалідності (том 1, а.с. 21-22, 41-43). Однак, належного обґрунтування об`єктивної неможливості інших родичів [PERSON] бути її опікунами, в тому числі і, як вже було зазначено, заявниці [PERSON] (рідної внучки) надане суду подання не містить. Сам факт того, що вона працює, має дітей та не заперечує проти призначення опікуном її чоловіка не може вважатися належною мотивацією органу опіки та піклування. Таким поданням встановлено наявність інших близьких осіб, але без обґрунтування неможливості бути опікунами з формальним посиланням на відсутність заперечень з їхньої сторони. Разом з тим, суду не надано достатніх та належних доказів неможливості виконання функцій опікуна наявними близькими родичами. Подання не містить інформації про наявність чи відсутність у недієздатної інших онуків, окрім заявниці. Крім того, Суд звертає увагу на положення частини 1 статті 264 Сімейного кодексу України, яким визначено, що\~ внуки, правнуки зобов`язані піклуватися про своїх бабу, діда, прабабу, прадіда. Такий нормативний обов`язок внуків піклуватися про своїх бабу, діда не обумовлений наявністю будь-яких обставин. Крім того, Суд зауважує, що із заявою про призначення опікуном [PERSON] звернувся до опікунської ради, однак він не є заявником за даною заявою, що розглядається судом. За даною заявою він є заінтересованою особою. При цьому варто зауважити, що у постанові від 28 травня 2025 року у справі №641/7190/23 (провадження № 61-16711 св24) Верховний Суд зазначив, що саме орган опіки та піклування на підставі звернення особи чоловічої статі призовного віку із заявою про призначення його опікуном недієздатної особи, враховуючи введений у державі воєнний стан та закріплений статтею 65 Конституції України обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, повинен з`ясувати необхідність цього, уникаючи можливих зловживань, та належним чином мотивувати своє подання про можливість призначення особи опікуном. Крім того, Суд також звертає увагу на висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 545/1691/16-п (провадження № 61-4475св18), відповідно до якого законодавством не передбачено обов`язку того, що визнання особи недієздатною і призначення опікуна, в обов`язковому порядку має відбуватися в єдиному судовому процесі. У зв`язку із зазначеним вище, Суд вважає на даний час відсутніми підстави для призначення опікуном над недієздатною [PERSON] заінтересовану особу [PERSON] . У цій частині заяви суд вважає за необхідне відмовити. При цьому, з метою захисту прав та інтересів [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , до призначення їй опікуна Суд вважає за необхідне покласти обов`язки зі здійснення опіки над нею на орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради. Згідно з ч. 1 ст. 40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Відповідно до ч. 2 ст. 299 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною відносяться на рахунок держави. На підставі викладеного та ст.ст. 39-41, 58, 60, 63 ЦК України, а також

Outcome: partial