Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-18 00:00:00

12 березня 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків. Просить суд стягнути з відповідача на його користь аліменти в розмірі 1000,00 грн. щомісячно. Позивач у позові вказує, що він є пенсіонером, непрацездатною особою, являється інвалідом 1 групи. Має повнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що хоч він і вважається непрацездатною особою в силу інвалідності, однак не потребує матеріальної допомоги (утримання) з боку інших фізичних осіб з огляду на достатність пенсійного забезпечення та відсутність потреби в додаткових матеріальних витратах. На підставі викладеного, Позивач звернувся з указаним позовом до суду. Ухвалою судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 березня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу [PERSON] було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п`яти днів - заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. 24.03.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач повністю заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не доведено потреби у його матеріальному забезпеченні, крім того, позивач жодного разу не звертався до неї з такими вимогами чи проханнями. Більш того, Позивач са у позовній заяві зазначає про відсутність у нього потреби у матеріальному забезпеченні. У відповіді на відзив Позивач зазначив, що визнає аргументи наведені Відповідачем у відзив на позов, зазначив, що отримує пенсійне забезпечення та інші доходи, що сукупно перевищують встановлений законом прожитковий мінімум, а тому не потребує покриття якихось додаткових витрат. Позивач в судове засідання не з`явився, розгляд справи просив проводити без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, розгляд справи просила проводити без її участі. У задоволенні позову просила відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши та давши належну оцінку зібраним по справі доказам, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується її свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Згідно копії пенсійного посвідчення серії [NUMBER] , [PERSON] , 1962 року народження, є інвалідом 1 групи по зору. Позивачем не заперечувалось, що розмір пенсії, яку він отримує та інші доходи сукупно перевищують встановлений законом прожитковий мінімум. Матеріали справи не містять жодних медичних документів, що б підтверджували стан здоров`я Позивача. Відповідно до вимог\~ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до\~ст.48 Конституції України\~кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до\~ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї (ч.8\~ст.7 СК України) Частиною.1\~ст.172 СК України\~передбачено, що повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Згідно з ч.1\~ст.202 СК України\~повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Потреба у матеріальній допомозі визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального стану батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Згідно із роз`ясненням, викладеними у п.21\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст.202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим, суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них. (ст.204 СК України) При вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч.1\~ст. 204 СК України. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц дійшов висновку, що тлумачення\~статті 202 СК України\~свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Згідно діючого законодавства держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому суд при постановленні рішення має зважати на розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом. Право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Зазначений правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15. Аналогічна правова позиція зазначена в постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року по справі № 494/1682/15-ц та від 10 жовтня 2018 року по справі № 301/160/17. Стаття 202\~Сімейного кодексуУкраїни\~не містить визначення, за яких обставин особа може вважатися такою, що потребує матеріальної допомоги. Статтею 12\~ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.2 ст. 78, ч.1 ст. 95ЦПКУкраїни доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.6 ст.\~81, ч.1 ст.\~89ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON] є пенсіонером та являється особою з інвалідністю 1 групи. Разом з тим, позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження його скрутного матеріального становища, необхідності придбання ним ліків. Більш того, Позивач у позовній заяві стверджує, що отримує пенсійне забезпечення та інші доходи, що сукупно перевищують встановлений законом прожитковий мінімум, а тому не потребує покриття якихось додаткових витрат. З огляду на наведене суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку із його необгрунтованістю та недоведеністю. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позову Позивачу відмовлено, який звільнений від сплати судового збору на підставі ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» як інвалід 1 групи, судові витрати слід віднести на рахунок держави. На підставі ст.\~48,\~51 Конституції України, ст.ст.\~172,\~202,\~205 Сімейного кодексу України,

Outcome: dismissed