Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-17 00:00:00

28 лютого 2025 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач через свого представника із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що позивач перебував у трудових правовідносинах із відповідачем, обіймаючи посаду експедитора транспортного, з якої 23 січня 2025 року його було звільнено на підставі ст.40 п.1 КЗпП України у зв`язку зі скороченням чисельності штату. Позивач стверджує, що його звільнення відбулось з порушенням законодавства. За останній рік між позивачем та директором відповідача склались неприязні стосунки, 23 січня 2025 року у день виходу позивача з лікарняного він отримав наказ від тієї ж дати №13/к-тр про своє звільнення, а також надано повідомлення від 09 січня 2025 року про майбутнє звільнення через скорочення чисельності та штату працівників на підставі наказу від 08 листопада 2024 року. Однак із останнім наказом позивач не ознайомлювався, про скорочення чисельності та штату працівників позивач не попереджався, як і про своє майбутнє звільнення, інші посади позивачу не пропонувались. За таких обставин позивач звернувся до суду із даним позовом, в кому просив суд визнати протиправним та скасувати наказ про звільнення позивача від 23 січня 2025 року, поновивши позивача на посаді та зобов`язавши відповідача внести до трудової книжки позивача відомості про скасування наказу про звільнення, а також стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2025 року задоволено клопотання представника відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги свого довірителя підтримав, наполягав на задоволенні позову в повному обсязі з викладених у позові підстав та обставин. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволенні позову заперечував, посилаючись на необґрунтованість та недоведеність заявлених позовних вимог. Від представник відповідача до суду надійшов відзив, в якому представник також просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що наказом відповідача від 07 листопада 2024 року роботу офісу в мю Дніпро було реорганізовано шляхом скорочення посади позивача, па 08 жовтня 2024 року відповідачем видано наказ, яким визначено попередити позивача про його наступне звільнення та вручити йому відповідне повідомлення до 13 листопада 2024 року. З цим наказом позивач ознайомився 11 листопада 2024 року. Тією ж датою позивачу було вручене повідомлення про наступне вивільнення. Однак в період з 09 по 22 січня 2025 року позивач перебував на лікарняному. 09 січня 2025 року на адресу позивача було направлено ще одне повідомлення про звільнення позивача в перший робочий день після тимчасової непрацездатності та про отримання трудової книжки в день звільнення. Наказом відповідача від 23 січня 2025 року позивача було звільнено на підставі п.1 ст40 КЗпП. Представник відповідача стверджує про дотримання відповідачем всіх вимог трудового законодавства при звільненні позивача, в тому числі і тому, що до дня звільнення позивача не було іншої роботи/вакантних посад, які б відповідали освіті, кваліфікації, досвіду позивача, і які б можна було запропонувати останньому. Така робота/посада з`явилась лише 31 січня 2025 року, була запропонована позивачу, однак він не виявив бажання працювати у відповідача. Представником позивача подано відповідь на відзив, в якому представник просив задовольнити позов в повному обсязі, пославшись на те, що 11 листопада 2024 року позивачу дійсно було вручене повідомлення про наступне звільнення 01 січня 2025 року, однак у вказану дату наказ про звільнення виданий не був, позивач продовжив працювати, а також позивачу не пропонували інших посад/роботи у відповідача. В період з 09 по 22 січня 2025 року позивач перебував на лікарняному, а його звільнення відбулось лише 23 січня 2025 року. У своїх запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача знову наголосив про відсутність у відповідача роботи/посади, яку можна було б запропонувати позивачу з моменту вручення повідомлення про наступне вивільнення і до дати видачі наказу про звільнення. Наголосив представник відповідача і про дотримання відповідачем встановленого законом двомісячного строку для попередження працівника про його наступне звільнення за ініціативою роботодавця. За таких обставин,

Outcome: partial