Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-11 00:00:00

У травні 2025 року до суду звернулося ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» (далі ТОВ «ФК «Профіт Капатіл», позивач) із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг. В обґрунтування позову вказували, що 27 березня 2019 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено угоду № С-501-011480-19-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки. Відповідно до умов договору, банк відкриває клієнту поточний рахунок у гривні, операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, що буде використовуватись в рамках Угоди та Договору, у тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням електронного платіжного засобу, та випускає клієнту платіжну картку MasterCard. Згідно договору банк надає відповідачу кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по рахунку. Процента ставка по кредиту становить 48,0% річних. Максимальний розмір кредитної лінії становить 200 000,00 грн. Ліміт доступний на момент укладення угоди становить 10\~000,00 грн., строком користування до 27.03.2024 року. 19 грудня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» було укладено договір факторингу № 19/12-2023, відповідно до якого, ТОВ «Ідея Банк» відступило ТОВ «Оптама Факторинг» право грошової вимоги за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, в тому числі і за договором, укладеним із [PERSON] . Згідно Реєстру боржників від 19.12.2023 року у відповідача наявна заборгованість за угодою від 27.03.2029 року у загальному розмірі 25 879,66 грн. 22 грудня 2023 року між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» було укладено договір факторингу № 22/12-2023, відповідно до якого, ТОВ «Оптіма Факторинг» відступило ТОВ «ФК «Профіт Капітал» право грошової вимоги за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, в тому числі і за договором, укладеним із [PERSON] . Згідно Реєстру боржників від 23.12.2023 року у відповідача наявна заборгованість за угодою від 27.03.2019 року у загальному розмірі 25 879,66 грн. Отже, до ТОВ «ФК «Профіт Капітал»» відповідно до укладеного договору факторингу, перейшло право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 25\~879,66 грн. 29 липня 2024 року позивач направив на адресу відповідача досудову вимогу, у якій повідомив про відступлення права вимоги та наявний борг у розмірі 25\~879,66 грн. із вимогою його сплати. Доказів оплати боргу матеріали справи не містять. Просили стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за договором № С-501-011480 від 27.03.2019 року у розмірі 25\~879,66 грн., з яких: 9891,71 грн. заборгованість за кредитом та 15\~987,95 грн. заборгованість за процентами, а також сплачений судовий збір у розмірі 3028,00 грн. та 7000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою судді від 12 червня 2025 року відкрито спрощене провадження у справі, залучено сторін, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в межах робочого часу суду. Відповідач не скористалася своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Станом на день розгляду справи та ухвалення судом рішення, учасники справи не подавали будь-які заяви, клопотання про відкладення розгляду справи та/або про розгляд справи з викликом учасників справи у судове засідання. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. З огляду на те, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та без проведення судового засідання, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні докази у їх сукупності, встановив наступне. 27 березня 2019 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено угоду № С-501-011480-19-980, відповідно до умов якого, відкрито відновлювальну кредитну лінію, обслуговування кредитної картки та приєднання Клієнта до публічної пропозиції укладення договору (оферта), яка діє згідно умов договору комплексного банківського обслуговування (ДКБО) із усіма змінами та доповненнями до нього діюча редакція якого розміщена на інтернет сторінці банку за електронною адресою www.ideabank.ua. Згідно умов договору банк відкриває Клієнту в рамках банківського продукту Card Blanche White OnLine ID INS поточний рахунок № [NUMBER] у валюті гривні. Відповідно до п. 2 вказаної угоди Банк надає клієнту кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по рахунку на наступних умовах: максимальний кредитний ліміт у розмірі 200 000 грн., з доступним кредитним лімітом 10 000 грн., який може змінюватися в межах встановленого угодою максимального ліміту кредитної лінії за ініціативи банку, про що буде повідомлено клієнта додатково. Угодою узгоджено процентну ставку на рівні 48,00% річних (п. 2.3 угоди). Окрім, іншого вказаною угодою було обумовлено розмір обов`язкового мінімального платежу встановлений Тарифами та ДКБО. Згідно п. 4 Угоди підписанням угоди клієнт підтверджує, що ознайомлений з паспортом споживчого кредиту, реальною річною процентною ставкою та з загальною вартістю кредитної лінії, а саме реальна річна процента ставка складає 82,59%. Загальна вартість кредитної лінії складає 591,58 грн., за кожні 1000 грн. з 10000 грн. Відповідно виписки з рахунку № [NUMBER] , який відкритий на ім`я [PERSON] , за вказаним рахунком здійснювались операції (а.с. 11-16). Згідно витягу із Тарифів видачі та обслуговування кредитних карток для фізичних осіб - нових клієнтів банку, які відповідач підписав власноруч, обумовлено відсоткові ставки, пені, штрафи, умови користування та порядок внесення платежів. Банк свої зобов`язання за Договором кредиту виконав у повному обсязі, а відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконувала, станом на 19.12.2023 року, виникла заборгованість у розмірі 25\~879,66 грн., з яких: 9891,71 грн. заборгованість за кредитом та 15\~987,95 грн. заборгованість за процентами. 19 грудня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» було укладено договір факторингу №19/12-2023, за яким, АТ «Ідея Банк» відступив ТОВ «Оптіма Факторинг» права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників, в тому числі і за договором, укладеним із [PERSON] . Відповідно Реєстру боржників від 19.12.2023 року, за відповідачем рахується заборгованість за договором у розмірі 25 879,66 грн., з яких: 9891,71 грн. заборгованість за кредитом та 15\~987,95 грн. заборгованість за процентами. 22 грудня 2023 року між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» було укладено договір факторингу № 22/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «Оптіма Факторинг» передав (відступив), а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» прийняв права вимоги за договорами, в тому числі і за договором, укладеним із [PERSON] . Відповідно Реєстру боржників від 22.12.2023 року, за відповідачем рахується заборгованість за договором у розмірі 25 879,66 грн., з яких: 9891,71 грн. заборгованість за кредитом та 15 987,95 грн. заборгованість за процентами. Отже, ТОВ «ФК «Профіт Капітал» відповідно договору факторингу № 22/12-2023 від 22.12.2023 року перейшло право вимоги за угодою № С-501-011480-19-980 від 27.03.2019 року, що укладена між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] у загальному розмірі 25\~879,66 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача на їх користь, а також сплачений судовий збір у розмірі 3028,00 грн. та 7000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Правовідносини, які виникли між сторонами, крім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України. Так у ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають на підставі договору або правочину. Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч. 1 ст. 1054 цього Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом. Відповідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як визначено у ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ст. 610 Цивільного Кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частин перша статті 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Позивачем доведено перехід права вимоги за договором № С-501-011480-19-980 від 27.03.2019 року. Таким чином, відповідач несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за вказаними договорами перед новим кредитором у тому ж обсязі, що і перед первісним кредитором за вищевказаним договором. Судом встановлено, що позов обґрунтований невиконанням з боку [PERSON] умов договору про надання банківських послуг. До матеріалів справи позивачем надано розрахунок заборгованості, за яким заборгованість відповідача за договором № С-501-011480-19-980 від 27.03.2019 року, станом на 19.12.2023 року, складає 25\~879,66 грн., з яких: 9891,71 грн. заборгованість за кредитом та 15\~987,95 грн. заборгованість за процентами. Заборгованість відповідача підтверджується випискою по особовому рахунку наявною у матеріалах справи та не спростованою відповідачем. Таким чином, зважаючи на те, що відповідач порушив умови кредитного договору, у добровільному порядку ухиляється від сплати заборгованості за таким, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У ч. 1 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 3028,00 грн. Враховуючи задоволення судом позову, то з відповідача на користь позивача слід стягнути кошти у повернення сплаченого судового збору у зазначеному розмірі. Щодо вимоги про стягнення правової допомоги у розмір 7000,00 грн. Пунктами 1,4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу суду надано: копію договору про надання правничої допомоги № 02-24 від 01.07.2024 року, укладений між ТОВ «ФК «Профіт Капітал» та адвокатським об`єднанням «Правничий курс», копію додаткової угоди № 1/1 від 01.07.2024 року до договору про надання правничої допомоги № 02-24 від 01.07.2024 року, копію Акту № 1 від 01.07.2024 року про передачу Реєстру боржників за договором про надання правової допомоги, копію Акту № 1 прийому-передачі наданої правової допомоги від 05.09.2024 року за 26 клієнтами із розміром винагороди по 7000,00 грн. за кожним, копію платіжної інструкції від 05.09.2024 року за оплату послуг про стягнення заборгованості на суму 182\~000,00 грн. Відповідач не подала клопотання про зменшення суми заявлених витрат. Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. У рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (пункт 268). Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2024 року у справі № 490/7096/21 та від 22 травня 2024 року у справі № 205/5969/15-ц вказав, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. У постанові від 22 травня 2024 року у справі № 205/5969/15-ц також зауважено, що подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2024 року у справі № 756/6927/20, від 04 квітня 2024 року у справі № 701/804/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 530/259/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони. Отже, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд, з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При вирішенні питання стягнення витрати на правову допомогу, суд бере до уваги зазначений обсяг виконаних адвокатом робіт: консультація з клієнтом, вивчення документів та підготовку проекту позовної заяви. Водночас, суд враховує, що предмет спору відноситься до справ незначної складності (справа є малозначною) та не потребує значних витрат часу на виконання відповідних робіт щодо підготовки позовної заяви, з огляду на сталу практику національних судів зі спірних правовідносин. Справа розглядалася без виклику сторін у судове засідання, дана категорія справ є поширеною. При цьому, акт № 1 прийому-передачі наданої правової допомоги від 05.09.2024 року містить інформацію щодо надання юридичної допомоги по справам про стягнення заборгованості за аналогічними кредитними договорами 26 осіб (у т.ч. відповідача). Отже, така позовна заява не є унікальною, а носить «шаблонний» характер. Переважна більшість тексту позову містить перелік норм чинного законодавства, використання яких є типовим для даного виду цивільно-правових спорів. До позовної заяви додані документи, які були в наявності у позивача. Отже, справа не вимагала вжиття дій щодо збирання доказів, чи проведення розрахунків. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, а також того, що представник позивача участі у розгляді справи не приймав, слід дійти висновку про не співмірність розміру заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн., який є очевидно завищеним. У зв`язку з викладеним суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000,00 грн. Саме такий розмір витрат на оплату послуг адвоката у даному випадку є співмірним із складністю даної справи та обсягом виконаних робіт. Сторони не заявляли про понесення будь-яких інших судових витрат. Справа розглянута в межах заявлених позовних вимог та наданих учасниками справи доказів.

Outcome: partial