Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

25.07.2025 року до суду надійшла позовна заява ТОВ «СВЕА ФІНАНС» до відповідача про стягнення кредитної заборгованості, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «СВЕА ФІНАНС» заборгованість за договором № 3569636 від 31.03.2023 р. в розмірі 94199,92 грн. та за договором № 4785159 від 11.05.2023 р. в розмірі 8401,90 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 31.03.2023 р. між [PERSON] та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» було укладено договір № 3569636 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 20000,00 грн. строком на 359 днів, стандартна процентна ставка становить 2 % на день. 28.11.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» (нині ТОВ «СВЕА ФІНАНС») укладено Договір факторингу № 01.02-77/23, відповідно до умов якого право вимоги за договором № 3569636 на суму 94199,92 грн. перейшло до позивача. Також 11.05.2023 р. між [PERSON] та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено договір позики № 4785159 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за умовами якого відповідач отримав позику в розмірі 2000,00 грн. строком на 29 днів. 27.12.2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» (нині ТОВ «СВЕА ФІНАНС») укладено Договір факторингу № 01.02-92/23, відповідно до умов якого, право вимоги за договором № 4785159 на суму 8401,90 грн. перейшло до позивача. Всупереч вимогам договорів відповідач не виконав своїх зобов`язань, внаслідок чого виникла заборгованість, яку просить стягнути з відповідача. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, в позовній заяві просить здійснювати розгляд справи без участі представника позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подала, справа розглядається в порядку заочного провадження. В судове засідання сторони не з`явились, про час і місце судового засідання повідомлені. В зв`язку з чим справа розглядається відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у відсутність учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Установлено, що 31.03.2023 р. між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено договір № 3569636 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за умовами якого товариство надає позичальникові кредит на суму 20000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплати проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Кредит надається строком на 360 днів. Стандартна процента ставка становить 2 % в день, знижена процента ставка становить 1 % в день (а.с. 11-21). До укладення кредитного договору, 31.03.2023 р. [PERSON] підписано також паспорт споживчого кредиту, в якому йому була надана інформація щодо умов кредитування (а.с. 22-23). Судом встановлено, що договір № 35699636 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 31.03.2023 р. між [PERSON] та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» укладено та підписано сторонами в електронній формі за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток. [PERSON] договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором М527. 31.03.2023 р. ТОВ «Лінеура Україна» виконано свої зобов`язання за договором та перераховано на картку № [NUMBER] , номер якої надано йому позичальником. кредитні кошти в сумі 20000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією ТОВ «ПЕЙПЕК» № e645b2c7-4f85-4e15-bbf7-eec3522ea05d (а.с. 106). Доказів того, що банківська картка з відповідним номером [PERSON] не належить, матеріали справи не містять. Отже, позивачем надано належні та допустимі докази укладення кредитного договору та отримання [PERSON] кредитних коштів у сумі 20000,00 грн. 28.11.2023 р. між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» (нині ТОВ «СВЕА ФІНАНС») укладено договір факторингу № 01.02-77/23, на підставі яких ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» (нині ТОВ «СВЕА ФІНАНС») права грошової вимоги, зокрема, за кредитним договором № 3569636, укладеним 31.03.2023 р. з [PERSON] у розмірі 94199,92 грн. (реєстр боржників № 1 від 28.11.2023 р.) (а.с. 36-47). Згідно платіжної інструкції кредитового переказу коштів № 9386 від 29.11.2023 р. ТОВ «СВЕА ФІНАНС» було сплачено ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» 1444991,71 грн. за договором факторингу № 01.02-77/23 від 28.11.2023 р. (а.с. 44). 11.05.2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] був укладений договір позики № 4785159. Згідно з умовами даного договору відповідач отримав позику в сумі 2000,00 грн., зобов`язавшись повернути її та сплатити проценти за користування позикою. Строк позики 29 днів, дата повернення позики 09.06.2023. Базова процентна ставка за перший день користування позикою встановлена в розмірі 25,10 %, базовою процентною ставкою з другого дня користування позикою до дати повернення позики встановлена в розмірі 2,50 % (а.с. 48-50). До укладення договору позики, 11.05.2023 р. [PERSON] підписано також паспорт споживчого кредиту, в якому йому була надана інформація щодо умов кредитування (а.с. 51-52). Судом встановлено, що договір позики № 4785159 від 11.05.2023 р. між [PERSON] та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладено та підписано сторонами в електронній формі за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток. [PERSON] договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором 3wy8Wzfthf. 11.05.2023 р. ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» виконано свої зобов`язання за договором та перераховано на картку № [NUMBER] , номер якої надано йому позичальником, кредитні кошти в сумі 2000,00 грн., що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «ФІНЕКСПРЕС» № КД-000031018/ТНПП від 20.05.2025 р. (а.с. 68). Доказів того, що банківська картка з відповідним номером [PERSON] не належить, матеріали справи не містять. Отже, позивачем надано належні та допустимі докази укладення кредитного договору та отримання [PERSON] кредитних коштів у сумі 2000,00 грн. 27.12.2023 р. між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» (нині ТОВ «СВЕА ФІНАНС») укладено договір факторингу № 01.02-92/23, на підставі яких ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» (нині ТОВ «СВЕА ФІНАНС») права грошової вимоги, зокрема, за договором позики № 4785159, укладеним 11.05.2023 р. з [PERSON] у розмірі 8401,90 грн. (реєстр боржників від 27.12.2023 р.) (а.с. 70-82). Згідно платіжної інструкції кредитового переказу коштів № 9404 від 28.12.2023 р. ТОВ «СВЕА ФІНАНС» було сплачено ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» 1187903,15 грн. за договором факторингу № 01.02-92/23 від 27.12.2023 р. (а.с. 79). Таким чином, судом встановлено, що між сторонами існують договірні правовідносини. Відповідно до норм ст.ст. 11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмовій формі (ст.ст. 1054, 1055 ЦК України, ст.13 Закону України «Про споживчий кредит»). Згідно зі ст. 1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст. 1049\~ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Статтею 204\~ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину. За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.\~207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Абзац 2 ч. 2 ст.\~639\~ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652\~ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Особливості укладання кредитного договору та договору позики в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з п. 6 ч.1 ст. 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону). За змістом ч.ч.3,4,6 ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що договір № 3569636 про надання коштів на умовах споживчого кредиту між [PERSON] та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», договір позики між [PERSON] та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладені у формі електронного документу, із застосуванням електронного підпису (за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора). Таким чином, договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту та договір позики підписані відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами даних правочинів. Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, не доведено, що вона не використовувала одноразовий ідентифікатор для підписання електронної форми договору позики та кредитного договору, що в силу положень статей 12, 81\~ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Відповідно до ч. 1 ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.\~512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Відповідно до ст.\~516\~ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Таким чином, ТОВ «СВЕА ФІНАНС» є новим кредитором, так як набуло право вимоги до відповідача за договором № 3569636 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 31.03.2023 р. та за договором позики № 4785159 від 11.05.2023 р., а тому вправі вимагати погашення відповідачем заборгованості згідно цих договорів. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав, своєчасно кредитні кошти та відсотки товариству не повернув, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Відповідно до розрахунків заборгованості: за договором № 3569636 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 31.03.2023 р. [PERSON] станом на 28.11.2023 року має заборгованість в розмірі 94199,92 грн., з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу 19999,99 грн., сума заборгованості за відсоткам 74199,93 грн. (а.с. 31-34); за договором позики № 4785159 від 11.05.2023 р. [PERSON] станом на 27.12.2023 року має заборгованість в розмірі 8401,90 грн., з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу 2000,00 грн., сума заборгованості за відсоткам 6401,90 грн. (а.с. 64-66). Правильність розрахунку заборгованості за договором № 3569636 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 31.03.2023 р. та за договором позики № 4785159 від 11.05.2023 р. відповідачем не спростована. Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Договори, укладені між відповідачем [PERSON] та первісними кредиторами, договори факторингу у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто, в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності указаних правочинів. У цій справі позичальник не довів належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених спірними договорами, презумпція правомірності яких не спростована. Фактично, порушене право кредитора залишилось незахищеним, а тому підлягає захисту в судовому порядку. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь ТОВ «СВЕА ФІНАНС» заборгованості за договором № 3569636 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 31.03.2023 р. в розмірі 94199,92 грн., за договором позики № 4785159 від 11.05.2023 р. в розмірі 8401,90 грн. На підставі ст.141\~ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача також понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2422,40 грн. На підставі викладеного, ст. ст. 207, 517, 526, 1048, 1049, 1054, 1077 ЦК України,

Outcome: approved