Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-11 00:00:00

У грудні 2022 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Київський завод «Радар» про стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку. У обґрунтування вимог позову вказано, що у період з 30.03.2018 р. по 03.08.2021 року [PERSON] , знаходилась у трудових відносинах з Акціонерним товариством «Київський завод «Радар» (далі - Відповідач). Починаючи з червня 2019 року відповідач платив заробітну плату не регулярно або не платив за значний період часу взагалі посилаючись на відсутність грошових коштів. Під час знаходження у трудових правовідносинах з відповідачем, з боку останнього була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 423 095,03 грн. 03 коп. Однак, в день звільнення позивача 03.08.2021 року, відповідач письмово не повідомив позивача про нараховані суми належні при звільненні та не здійснив виплату належних коштів, що є грубим порушенням ч.1 ст. 116 КЗпП України. Судовим наказом Печерського районного суду міста Києва по справі №757/54193/21-ц від 11.10.2021 року було стягнуто з Акціонерного товариства «Київський завод «Радар» на користь [PERSON] нараховану, але невиплачену працівникові заробітну плату, у розмірі 423 095 грн. 03 коп. Фактичний розрахунок в повному обсязі із виплати заробітної плати відповідач, станом на день подання позовної заяви (09.12.2022 р.) не здійснив. У зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні позивача, та враховуючи те, що з моменту звільнення до моменту повного фактичного розрахунку пройшло 494 робочих дні, з нього підлягає стягненню середній заробіток за час затримки в розрахунку, який на момент звернення до суду складає 693 793,36 грн. На підставі викладеного просила задовольнити позов. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29.12.2022 року відкрито провадження у цивільній справі №757/37202/22-ц за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін. 12.04.2023 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Вказує, що 06.12.2022 року державним виконавцем Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левіцькою А.С. винесено Постанову про закінчення виконавчого провадження, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» - фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Винесення постанови про закриття виконавчого провадження свідчить про фактичне перерахування стягуваних коштів на рахунок Позивачки, про що остання не могла не знати. У той же час Позивачка в позові стверджує, що на дату подання позову (09.12.2022), позовна заява підписана - 12.12.2022 - відповідач не розрахувався в повному обсязі, що суперечить наведеним вище фактам. Приховування факту виплати стягнутих як розрахунок коштів свідчить про недобросовісну поведінку позивача, спрямовану на введення суду в оману щодо строку за який можна нарахувати середній заробіток за час затримки розрахунку, та, відповідно на отримання рішення про стягнення більших сум. Вказує, що починаючи з 24.02.2022 року та на дату відкриття провадження у даній справі Київ віднесено до території на якій велися бойові дії. З урахуванням зазначеного вище та в силу того, що всі сили, кошти та кадри підприємства були задіяні на підтримання та посилення обороноздатності держави, зокрема для забезпечення виконання оборонного замовлення, підприємство не мало можливості провести розрахунок з позивачем. Зважаючи на викладене відповідач звільняється від відповідальності за порушення строків виплати заробітної плати за період з 24.02.2022 року. Заявлені до стягнення сума середнього заробітку за час затримки розрахунку є: очевидно не співмірна з стягнутим розміром заборгованості та її характером; становищем відповідача, обставинами, які вплинули на спроможність відповідача провести розрахунок з позивачем, є несправедливими, непропорційними і такими, що не відповідатимуть обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат розрахованих як компенсація майнових втрат. На підставі викладеного, просила відмовити у задоволенні вимог повністю. 01.06.2023 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, з якої вбачається, що остання не заперечує що 06.12.2022 року державним виконавцем Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левіцькою А.С. винесено Постанову про закінчення виконавчого провадження, однак вказує, що фактично кошти позивачу надійшли від ДВС лише 12.12.2022 року та 15.12.2022 року. Таким чином, оскільки на дату винесення постанови про закриття виконавчого провадження (06.12.2022 р.) позивачем не було отримано кошти в повному обсязі, то останнім і було зазначено в позовній заяві, що на момент звернення до суду розрахунок з ним не було проведено. 05.06.2023 року на адресу суду від представника відповідача надійшли пояснення по справі. 19.01.2024 року на адресу суду від представника відповідача надійшли додаткові пояснення 14.01.2025 року на адресу суду від представника відповідача надійшли додаткові пояснення. 03.09.2025 року від представника відповідача на адресу суду надійшли докази. 10.09.2025 року на адресу суду від позивача надійшла заява про доручення доказів. У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримала, просила задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечувала, просила відмовити. Суд заслухавши сторону позивача, сторону відповідача, дослідивши письмові докази по справі, дійшов наступного висновку. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судовим розглядом встановлено, що у період з 30.03.2018 року по 03.08.2021 року, [PERSON] перебувала у трудових відносинах з Акціонерним товариством «Київський завод «Радар». Зазначене підтверджується записами у трудовій книжці та витягами з наказів про прийняття на роботу і звільнення з роботи. 03.08.2021 року згідно наказу № 64-к від 03.08.2021 року [PERSON] було звільнено за власним бажанням, відповідно до п. 3 ст. 38 КЗпП України. До відповідача з проханням провести з нею повний розрахунок позивач не зверталася. На дату звільнення позивача було відкрите зведене виконавче провадження № [NUMBER] про стягнення грошових коштів з боржника АТ «Київський завод «Радар». Печерським районним судом м. Києва по справі № 757/54193/21-ц від 11.10.2021 року було видано судовий наказ про стягнення з Акціонерного товариства «Київський завод «Радар» на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 423 095 грн. 03 коп. З матеріалів справи вбачається, що вказаний судовий наказ було видано позивачу, 23.02.2022 року. Судовим розглядом встановлено, що вказаний судовий наказ позивач засобами поштового зв`язку 12.05.2022 року направила на адресу Печерського РВ ДВС у м. Києві. Так, постановою державного виконавця Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левіцькою А.С. від 01.11.2022 року було відкрито виконавче провадження № [NUMBER], з примусового виконання судового наказу № 757/54193/21-ц, виданого 23.02.2022 року. 22.11.2022 року платіжною інструкцією № 9105740511 від 22.11.2022 року на загальну суму 2132099,54 грн. було стягнуто борг за зведеним виконавчим провадженням № [NUMBER] у сумі 2132099,54 грн. 06.12.2022 року платіжною інструкцією № 6533005/1 від 06.12.2022 року на загальну суму 6 051 852,78 грн. було стягнуто борг за зведеним виконавчим провадженням № [NUMBER] у сумі 6 051 852,78 грн. Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства Юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 державний виконавець здійснює розподіл стягнутих з боржника грошових сум, зокрема готує розпорядження (у тому числі за зведеним виконавчим провадженням), яким визначає належність указаних коштів та спосіб перерахування стягувачу, яке затверджується начальником органу державної виконавчої служби із зазначенням дати та скріплюється печаткою органу державної виконавчої служби. Підготовка розрахункових документів про перерахування коштів здійснюється відповідальною особою органу державної виконавчої служби невідкладно після отримання розпорядження державного виконавця. Отже, стягнуті кошти державною виконавчою службою з боржника перераховуються на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби і в подальшому, згідно розпорядження державного виконавця перераховуються стягувачу. Оскільки відповідач фактично виконав в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом № 757/54193/21-ц державним виконавцем Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левіцькою А. С. була винесена Постанова від 06.12.2022 року про закінчення виконавчого провадження (ВП № [NUMBER]), на підставі ст. 39,40 ЗУ Про виконавче провадження». 12.12.2022 року та 15.12.2022 року на розрахунковий рахунок [PERSON] надійшли кошти від Акціонерного товариства «Київський завод «Радар» у розмірі 302 395,93 грн. та 120 699, 10 грн. відповідно. Відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» відповідач не несе відповідальність за несвоєчасне перерахування державною виконавчою службою стягнутих з нього коштів стягувачу. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Так, відповідач не може нести відповідальність за зволіканням державним виконавцем у відкритті провадження. Законодавець встановлює чіткі строки, протягом яких державним виконавцем повинні бути проведені виконавчі дії для того чи іншого виконавчого документа. Законом України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець відповідно до рішення суду немайнового характеру повинен провести виконавчі дії у двомісячний строк, а відповідно до інших виконавчих документів - протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Оскільки, виконавче провадження було відкрито державним виконавцем 01.11.2022 року, а 06.12.2022 року була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, суд приходить до висновку, що відповідачем заборгованість сплачена в повному обсязі в межах строку, наданого законом і підстави для стягнення з останнього середнього заробітку за весь період затримки розрахунку - відсутні. До того ж, стороною позивача не обґрунтовано на підставі чого остання отримавши судовий наказ 23.02.2022 року, звернулася з ним до ДВС лише 12.05.2025 року. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до частини першої статті 81 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Частиною четвертою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, розглянувши спір між сторонами з підстав, зазначених в позові, суд приходить до остаточного висновку про безпідставність позовних вимог. Відтак, позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір позивачу не відшкодовується. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed