Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з 13.01.2020 по 31.10.2024 [PERSON] перебувала в трудових відносинах з ДП «УКРСПИРТ» на посаді начальника відділу претензійно-позовної роботи управління юридичного супроводження, що підтверджується трудовою книжкою [PERSON] та наказом «Про призначення [PERSON] » від 11.01.2020 № 10-к. 31.10.2024 року [PERSON] була звільнена відповідно до наказу ДП «УКРСПИРТ» від 31.10.2024 № 195-к «Про звільнення [PERSON] ». Виплата всіх належних сум в день звільнення та по даний час ДП «УКРСПИРТ» не проведена. Заборгованість по заробітній платі ДП «УКРСПИРТ» перед [PERSON] станом на 31.10.2024 та на даний час з урахуванням утримання ПДФО та військового збору становить 374 216, 23 грн., що підтверджується довідкою ДП «УКРСПИРТ» № 1.11-7/61 від 31.10.2024, за підписом в. о. директора Банчука С.Я. та в. о. головного бухгалтера Рисинець С.В. Судовим наказом Броварського міськрайонного суду Київської області від 12.11.2024 № 361/11039/24 стягнуто з ДП «УКРСПИРТ» на користь [PERSON] 374 216 грн. 23 коп. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Постановою Бучацького відділу державної виконавчої служби у Чортківському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 20.01.2025 № [NUMBER] відкрито виконавче провадження з виконання судового наказу Броварського міськрайонного суду Київської області від 12.11.2024 № 361/11039/24 про стягнення з ДП «УКРСПИРТ» на користь [PERSON] 374 216 грн. 23 коп. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Вказане виконавче провадження триває, заборгованість по заробітній платі боржником не сплачена. У зв`язку з викладеним позивачка просить суд стягнути з ДП «Укрспирт» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 01.11.2024 по 01.05.2025 у розмірі 185 344, 90 грн. = 130 робочих днів х 1 425, 73 грн. - середньоденна заробітна плата. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 11.06.2025 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач ДП «Укрспирт» про розгляд справи повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (за довіреністю отримано - Шевченко, 10.07.2025) копії ухвали суду та позовної заяви з додатками до неї. Клопотань до суду про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надходило. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, дійшов наступних висновків. Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, ЦПК України, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина 1 статті 3 ЦПК України). Нормами ч. 6 ст. 13 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що наказом №10-к від 11.01.2020 року позивачку [PERSON] призначено на посаду начальника відділу претензійно-позовної роботи управління юридичного супроводження. 31.10.2024 позивачка була звільнена з роботи за згодою сторін (п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України) згідно Наказу №195-к від 31.10.2024 року. Таким чином, в період 11.01.2020 по 31.10.2024 [PERSON] перебувала в трудових відносинах з Державним підприємством спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт", що підтверджується відомостями про роботу з трудової книжки [NUMBER] . Судовим наказом від 12.11.2024 по справі № 361/11039/24 Броварським міськрайонним судом Київської області стягнуто з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" на користь [PERSON] заборгованість по нарахованій, але невиплаченій заробітній платі за період з січня по жовтень 2024 року на загальну суму 374 216 грн. 23 коп. Постановою Бучацького відділу державної виконавчої служби у Чортківському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 20.01.2025 № [NUMBER] відкрито виконавче провадження з виконання судового наказу Броварського міськрайонного суду Київської області від 12.11.2024 № 361/11039/24 про стягнення з ДП «УКРСПИРТ» на користь [PERSON] 374 216 грн. 23 коп. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Відповідно до правової позиції, викладеній у рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, в аспекті конституційного звернення положення ч. 1 ст. 233 КУпП у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. 14.03.2025 року позивачкою було подано скаргу на дії/бездіяльність органу примусового виконання, яку було задоволено ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 14.04.2025 року та визнано протиправною та скасувано постанову начальника відділу Бучацького відділу державної виконавчої служби у Чортківському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Романюка Олега Васильовича від 14 березня 2025 року № [NUMBER] про зупинення вчинення виконавчих дій з виконання судового наказу Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 листопада 2024 року № 361/11039/24, відповідно до якого з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «УКРСПИРТ» на користь [PERSON] стягнуто 374 216,23 грн нарахованої, але невиплаченої заробітної плати; зобов`язано Бучацький відділ державної виконавчої служби у Чортківському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) поновити вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № [NUMBER] з виконання судового наказу Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 листопада 2024 року № 361/11039/24. З матеріалів справи вбачається, що Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" не погасили заборгованість перед позивачкою, фактично з нею не розрахувалися. Стаття 43 Конституції України регламентує, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України. За змістом частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до статті 2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також заохочувальних та компенсаційних виплат. До останніх належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові й матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Стаття 94 КЗпП України визначає термін «заробітна плата» - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Розрахунок розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні має бути здійснений відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100. Згідно із п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08 лютого 1995 року (з подальшими змінами і доповненнями), нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Позивачка [PERSON] зазначила, що середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 01.11.2024 по 01.05.2025 становить 185 344, 90 грн. Згідно із довідкою про доходи від 10.01.2025, виданою ДП «Укрспирт», визначено, що середньоденна заробітна плата працівника [PERSON] з розрахунку за 1 робочий день, становить 1 425, 73 грн. Враховуючи, що кількість днів прострочення виплати заробітної плати за період з 01.11.2024 по 01.05.2025 складає 130 робочих днів, відповідно середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за цей період становить 185 344, 90 грн = (130 х 1 425, 73 грн). При цьому, відповідачем не надано суду доказів на спростування розрахунку, наведеного позивачкою або ж доказів на підтвердження належного виконання Судового наказу від 12.11.2024 по справі № 361/11039/24. Отже з аналізу статей 116 та 117 КЗпП України, вбачається, що закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку виникають передбачені ст. 117 КЗпП України правові підстави для застосування матеріальної відповідальності. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом для існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. З огляду на вищевикладене, надавши оцінку встановленим в ході розгляду справи обставинам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими належним чином, а відтак позов підлягає задоволенню судом у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки сплачений судовий збір у розмірі 1 482, 76 грн.

Outcome: approved