Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-10 00:00:00

\~ 19 червня 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»\~ через свого представника за довіреністю Грибанова Д.В.\~ звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просить стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №39531-04/24 в розмірі 12283,10 грн; заборгованість за кредитним договором № 05728-04/2024 в розмірі 12671,40 грн; заборгованість за кредитним договором № 08785-05/2024 в розмірі 11600,00 грн; заборгованість за договором позики № 2337656 в розмірі 27600.00 грн, а всього стягнути заборгованість в сумі 64154,50 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що 23 квітня 2024 року між відповідачем та ТОВ «Аванс Кредит» укладено кредитний договір №39531-04/24. 04 квітня 2024 року між відповідачем та ТОВ «Аванс Кредит» укладено кредитний договір № 05728-04/2024. Кредитні договори підписано електронним підписом позичальника за допомогою одноразового ідентифікатора відповдіно до п.1.8 кредитного договору. 19 листопада 2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 191124/2, згідно з яким до ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до боржників за кредитними договорами, укладеними із ТОВ «Аванс Кредит». Згідно реєстру боржників за договором факторингу до ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 39531-04/2024 в розмірі 12283,1 грн, з яких 8471,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 3812,1 грн заборгованість за відсотками. За кредитним договором № 05728-04/2024 заборгованість в розмірі 12671.4 грн, з яких 8955,00 грн заборгованість за тілом кредиту та 3716,4 грн заборгованість за відсотками. Станом на день звернення до суду вказана заборгованість існує у відповідача перед позивачем, так як останнім не нараховувалися інші штрафні санкції. 06 травня 2024 року між відповідачем та ТОВ «Аванс Кредит» укладено кредитний договір №08785-05/24. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника за допомогою одноразового ідентифікатора відповдіно до п.1.8 кредитного договору. 24 грудня 2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 24122024, згідно з яким до ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до боржників за кредитними договорами, укладеними із ТОВ «Аванс Кредит». Згідно реєстру боржників за договором факторингу до ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором в розмірі 11600,00 грн, з яких 8000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 3600,00 грн заборгованість за відсотками. Станом на день звернення до суду вказана заборгованість існує у відповідача перед позивачем, так як останнім не нараховувалися інші штрафні санкції. 27 серпня 2024 року між відповідачем та ТОВ 1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладено договір позики № 2337656, згідно з п.1 якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. 23 квітня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу, згідно з яким до ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги за кредитними договорами, укладеними із ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Згідно реєстру боржників за договором факторингу до ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором в розмірі 27600,00 грн, з яких 8000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 1600,00 грн заборгованість за відсотками; 16000,00 грн заборгованість за пенею; 2000,00 грн комісія за надання позики. Станом на день звернення до суду вказана заборгованість існує у відповідача перед позивачем, так як останнім не нараховувалися інші штрафні санкції. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями\~ від 19 червня 2025 року вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М. Ухвалою суду від 20 червня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи у відкритому судовому засіданні, призначеному на 22 липня 2025 року. Представник позивача в позовній заяві\~ просив розгляд справи здійснювати за його відсутності та у випадку неявки в судове засідання відповідача ухвалити заочне рішення в справі. 21 липня 2025 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким останній позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитними договорами, укладеними з ТОВ «Аванс Кредит» №39531-04/24, № 05728-04/2024, № 08785-05/2024 визнав повністю, а заборгованість за договором позики № 2337656 не визнав повністю. Відзив обґрунтовано тим, що\~ позивачем не підтверджено свого обов`язку щодо доведення факту видачі коштів на виконання договору № 2337656 від 17 серпня 2025 року, так як не надано первинних бухгалтерських документів щодо видачі грошових коштів. Не додано до позовної заяви доказів підтвердження факту перерахування грошових коштів на виконання договору факторингу. Згідно договору позики, строк кредитування становить 30 днів і розмір відсотків мав би бути 23,30 грн, проте позивачем безпідставно нараховано відсотків на суму 1600,00 грн. в порушення п.18 Прикінцевих та перехідних положень до ЦК України, позичальником нараховано пеню в сумі 16000,00 грн та комісію в сумі 2000,00 грн. 30 липня 2025 року позивачем направлено на адресу суду додаткові пояснення, згідно з якими відбулося шляхом введення одноразового ідентифікатора, в електронній формі. Підтвердження факту перерахування грошових коштів доведено листом ТОВ ФК «Фінекспрес» від 22.07.20225. Відповідач міг самостійно надати докази про відсутність зарахування на його картковий рахунок грошових коштів. На підтвердження факту укладення договору факторингу позивачем перераховано грошові кошти за відступлення права вимоги. В судове засідання 11 вересня 2025 року сторони не з`явилися, про день, час та місце судового розгляду повідомлені судом своєчасно та в належний спосіб. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 23 квітня 2024 року між відповідачем та ТОВ «Аванс Кредит» укладено кредитний договір №39531-04/24. 04 квітня 2024 року між відповідачем та ТОВ «Аванс Кредит» укладено кредитний договір № 05728-04/2024. Кредитні договори підписано електронним підписом позичальника за допомогою одноразового ідентифікатора відповдіно до п.1.8 кредитного договору. 19 листопада 2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 191124/2, згідно з яким до ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до боржників за кредитними договорами, укладеними із ТОВ «Аванс Кредит». Згідно реєстру боржників за договором факторингу до ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 39531-04/2024 в розмірі 12283,1 грн, з яких 8471,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 3812,1 грн заборгованість за відсотками. За кредитним договором № 05728-04/2024 заборгованість в розмірі 12671.4 грн, з яких 8955,00 грн заборгованість за тілом кредиту та 3716,4 грн заборгованість за відсотками. Станом на день звернення до суду вказана заборгованість існує у відповідача перед позивачем, так як останнім не нараховувалися інші штрафні санкції. 06 травня 2024 року між відповідачем та ТОВ «Аванс Кредит» укладено кредитний договір №08785-05/24. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника за допомогою одноразового ідентифікатора відповідно до п.1.8 кредитного договору. 24 грудня 2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 24122024, згідно з яким до ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до боржників за кредитними договорами, укладеними із ТОВ «Аванс Кредит». Згідно реєстру боржників за договором факторингу до ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором в розмірі 11600,00 грн, з яких 8000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 3600,00 грн заборгованість за відсотками. Станом на день звернення до суду вказана заборгованість існує у відповідача перед позивачем, так як останнім не нараховувалися інші штрафні санкції. Відповідно до ст. 206 ЦПК України суд приймає видання позову відповідачем за позовними вимогами в частині укладення вище вказаних договорів та ухвалює в цій частині рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. 27 серпня 2024 року між відповідачем та ТОВ 1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладено договір позики № 2337656, згідно з п.1 якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики.\~ Згідно п.2 договору позики, сума позики становить 8000,00 грн, строк дії договору позики 30 днів; процента ставка з другого дня користування позикою до дня повернення позики 0,01%; комісія за надання позики (фіксована від суми позики) 44,71% та становить 3576.80 грн. Згідно додатку №1 до договору позики загальна вартість кредиту становить 11600.00 грн та включає в себе суму кредиту 8000,00 грн; проценти за користування кредитом 23,20 грн; комісію за надання кредиту 3576.80 грн. Згідно з п.8 договору позики, якщо сума позики, зазначена в п.2 договору, не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, за користування позикою понад встановлений договором строк, позикодавець має право, у випадку невиконання позичальником умов цього договору, нараховувати пеню в розмірі, визначено п.2 Договору, за кожен день такого користування, з урахуванням обмежень, встановлених Законом України «Про споживче користування» та іншими актами законодавства. Якщо сума позики перевищує розмір мінімальної заробітної плати, за користування позикою понад встановлений у договорі строк, нараховуються проценти за понадстрокове користування позикою за ставкою, визначеною у п.2 договору за кожен день користування з урахуванням обмежень, встановлених Законом України «Про споживче користування» та іншими актами законодавства. Факт перерахування грошових коштів [PERSON] підтверджено довідкою ТОВ ФК «Фінекспрес» від 22.07.2025, згідно з якою вказане товариство підтверджує прийняття до виконання платіжної інструкції, наданої ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» відповідно до умов договору про переказ коштів № 23-0118/5 від 23.01 2018 року, укладеного між Компанією та ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» та завершення наступної платіжної операції: 17.08.2024, сума 8000,00 грн, отримувач: [PERSON] [NUMBER] .\~ Оскільки компанія не здійснює операцій з готівковими грошима, а перекази коштів здійснюються виключно у безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються. Згідно виписки ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» станом на 23.04.2025 у [PERSON] існує заборгованість за тілом кредиту в сумі 8000,00 грн; заборгованість за процентами в сумі 8263,20 грн; нарахована за період з 28.12.2024 до 05.02.2025 пеня в сумі 16000,00 грн; та комісія в сумі 3576,80 грн. 23 квітня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу, згідно з яким до ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги за кредитними договорами, укладеними із ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». За вказаний договір позивачем було сплачено грошові кошти в сумі 12719279,85 грн для ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» в сумі Згідно реєстру боржників за договором факторингу до ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором в розмірі 27600,00 грн, з яких 8000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 1600,00 грн заборгованість за відсотками; 16000,00 грн заборгованість за пенею; 2000,00 грн комісія за надання позики. Станом на день звернення до суду вказана заборгованість існує у відповідача перед позивачем, так як останнім не нараховувалися інші штрафні санкції. При вирішенні справи суд виходить з наступного: Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За приписом ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. З наведених обставин справи вбачається, що кредитний договір на підставі якого позивачем заявлено про стягнення заборгованості був укладений в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора та наданням персональних даних відповідача. Отже, виходячи з вищенаведених положень законодавства та встановлених обставин справи, суд приймає до уваги те, що вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу ним на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. Враховуючи умови надання кредитних коштів, суд зазначає, що саме боржник має доступ до своїх рахунків, і вона мала можливість представити суду виписку з своїх рахунків на підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладеного договору, однак доказів на спростування заявлених позовних вимог в частині укладення договору та отримання кредитних коштів, суду не надала. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд при вирішенні справи користується правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 2024494/16-ц та від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15\~ зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом,\~ а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правом на нарахування компенсаційних втрат, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, позивач не скористався. Щодо договору позики № 2337656 від 17.08.2024 року, суд зазначає, що згідно п.2 договору позики, сума позики становить 8000,00 грн, строк дії договору позики 30 днів; процента ставка з другого дня користування позикою до дня повернення позики 0,01%; комісія за надання позики (фіксована від суми позики) 44,71% та становить 3576.80 грн. Згідно додатку №1 до договору позики загальна вартість кредиту становить 11600.00 грн та включає в себе суму кредиту 8000,00 грн; проценти за користування кредитом 23,20 грн; комісію за надання кредиту 3576.80 грн. Згідно з п.8 договору позики, якщо сума позики, зазначена в п.2 договору, не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, за користування позикою понад встановлений договором строк, позикодавець має право, у випадку невиконання позичальником умов цього договору, нараховувати пеню в розмірі, визначено п.2 Договору, за кожен день такого користування, з урахуванням обмежень, встановлених Законом України «Про споживче користування» та іншими актами законодавства. Якщо сума позики перевищує розмір мінімальної заробітної плати, за користування позикою понад встановлений у договорі строк, нараховуються проценти за понадстрокове користування позикою за ставкою, визначеною у п.2 договору за кожен день користування з урахуванням обмежень, встановлених Законом України «Про споживче користування» та іншими актами законодавства. На підставі наданих позивачем доказів суд встановив, що строк кредитування за вказаним кредитним договором становить 30 днів, доказів, що строк було продовжено позивачем не надано. Таким чином нарахування відсотків на період понад строк кредитування та нарахування пені є незаконним. Згідно додатку №1 до договору позики загальна вартість кредиту становить 11600.00 грн та включає в себе суму кредиту 8000,00 грн; проценти за користування кредитом 23,20 грн; комісію за надання кредиту 3576.80 грн. Незважаючи на те, що договором позики було передбачено комісію в сумі 3576,80 грн, суд стягує комісію в сумі 2000,00 грн, так як суд не може вийти за межі позовних вимог, згідно з якими позивач просить стягнути з відповідача комісію в сумі 2000,00 грн. Суд не погоджується з доводами відповідача щодо неможливості стягнення комісії, так як вказана комісія погоджена сторонами при укладенні договору позики. Суд не може погодитися із позивачем щодо необхідності стягнення відсотків понад строк користування кредитом, так як згідно з п. 18 договору позики, так як сума позики не перевищує розмір мінімальної заробітної плати (8000,00 грн), відповідно до п.18 договору позики, позивач позбавлений права нараховувати відсотки понад строк користування кредитом, З приводу нарахування пені суд виходить з наступного: Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", який набрав чинності 24 грудня 2023 року, було внесено зміни до Закону України "Про споживче кредитування". Зокрема, Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про споживче кредитування" були викладені в новій редакції. Пункт 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування" (в редакції, що діяла до 24.12.2023) передбачав звільнення споживача від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період дії воєнного стану. Проте, з набранням чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", цей пункт було змінено. Нова редакція пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування" (діюча з 24.12.2023) встановлює, що споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення виконання зобов`язань лише за договорами про споживчий кредит, укладеними до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг". Датою набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" є 24 грудня 2023 року. Відповідно, 30-й день включно з дня набрання чинності цим Законом припадає на 23 січня 2024 року (24.12.2023 + 30 днів). Отже, оскільки кредитний договір укладено після 23 січня 2024 року, тобто, пізніше 30-го дня з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" до відповідача, [PERSON] , не застосовуються положення пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування" щодо звільнення споживача від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за договорами про споживчий кредит. При цьому, варто окремо наголосити, що положення пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України мають загальний характер та стосуються всіх категорій грошових зобов`язань, незалежно від їх природи. Водночас, у даній справі йдеться саме про правовідносини, що виникли з договору про споживчий кредит, тобто, такі правовідносини підпадають під спеціальне правове регулювання, яке міститься у Законі України «Про споживче кредитування». Відповідно до загальновизнаного принципу lex specialis derogat legi generali (спеціальний закон скасовує дію загального), у випадку конкуренції між загальною нормою ЦК України та спеціальними положеннями галузевого закону перевага надається саме спеціальній нормі. Закон «Про споживче кредитування» у чинній редакції містить чітке застереження щодо строків дії звільнення споживача від відповідальності, а саме, що такі пільги застосовуються виключно до договорів, укладених до 23 січня 2024 року включно. Відтак, застосування загальної норми пункту 18 Прикінцевих положень ЦК України до договору, який укладено після цієї дати (як у даному випадку, 28 лютого 2024 року), є юридично необґрунтованим, суперечить нормам спеціального законодавства та свідчить про неправильне тлумачення правових норм судом першої інстанції. Суд звертає увагу на те, що умовами самого договору позики № 2337656 від 17 серпня 2024 року передбачено право фінансової установи на стягнення пені. Таке право передбачене як п.2, так і п.18 договору позики, Відповідно до яких розмір пені становить 5% в день і пеня нараховується, якщо сума позики не перевищує однієї мінімальної заробітної плати за користування позикою понад встановлений договором строк, позикодавець має право у випадку невиконання позичальником умов цього договору, нараховувати пеню в розмірі визначеному 2.2 договору, за кожен день такого користування, з урахуванням обмежень, встановлених Законом України «Про споживче кредитування» та іншими актами законодавства. З огляду на вищенаведене, оскільки відповідач [PERSON] порушив умови договору позики в частині своєчасного погашення кредиту та сплати процентів, а сам договір укладено після встановленої законодавством граничної дати 23 січня 2024 року, положення про звільнення від відповідальності на нього не поширюються. Водночас, право фіннасової установи на стягнення пені передбачене умовами договору (п.п. 2, 18), а отже, вимоги ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» щодо стягнення пені є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина друга статті 551 ЦК України). Тлумачення частини третьої статті 551 ЦК України свідчить, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду за наявності однієї з умов: (а) якщо він значно перевищує розмір збитків; (б) за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 727/9352/17 (провадження № 14-319цс19) зроблено висновок, що «положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Такого висновку дійшли Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 4 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15, і Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц та від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц. Судом апеляційної інстанції встановлено, що у зв`язку зі несвоєчасною сплатою в повному обсязі плати за користування предметом оренди, зокрема за лютий-березень 2015 року в розмірі 41 тис. 920 грн, з відповідача підлягає стягненню пеня за прострочення виконання договору оренди за період з 01 вересня 2016 року по 01 вересня 2017 року в розмірі 153 тис. 008 грн (з розрахунку 1% від розміру боргу у сумі 41 тис. 920 грн за 365 днів прострочення). Отже, висновок суду про стягнення з відповідачки на користь позивача пені у розмірі, що більше ніж утричі перевищує суму простроченого зобов`язання, не можна вважати таким, який би відповідав завданню цивільного судочинства - справедливому розгляду і вирішенню справи. Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає можливим зменшити розмір пені до 40 тис. грн, що відповідатиме принципу пропорційності у цивільному судочинстві». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19) зроблено висновок, що: «відповідно до статей 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг, а клієнтом банку є будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені в розмірі 3 % від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі. Оскільки пеня є неустойкою і має штрафний, а не компенсаційний характер, вона не входить до складу зобов`язання, її сплата та розмір визначені Законом України «Про захист прав споживачів» за неналежне надання виконавцем банківських послуг споживачеві, то нарахування та стягнення такої пені має бути здійснене в національній валюті України. За таких обставин висновки апеляційного суду у справі, яка розглядається, щодо визначення суми пені, встановленої частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у гривні, є правильними. Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи, зокрема, завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами, особливості предмета спору, ціни позову (стаття 11 ЦПК України). Частиною третьою статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Такого висновку дійшли Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15, і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц». За таких обставин суд вважає, що розмір пені, про стягнення якої просить позивач, значно перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту (8000,00 грн), передбачених договором позики № 2337656. За таких обставин, суд вважає за доцільне зменшити розмір пені до суми заборгованості за тілом кредиту за договором позики, тобто до 8000,00 грн. Отже, стягненню підлягає заборгованість\~ за договором позики № 2337675 від 17.08.2024 в розмірі 18023,20 грн, що включає в себе: 8000,00 грн заборгованості за тілом кредиту; в розмірі 23,20 грн заборгованості за процентами за користування позикою: в розмірі 8000,00 грн заборгованості за пенею; в розмірі 2000,00 грн комісії за користування позикою. Тому, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість за кредитним договором №39531-04/24 в розмірі 12283,10 грн; заборгованість за кредитним договором № 05728-04/2024 в розмірі 12671,40 грн; заборгованість за кредитним договором № 08785-05/2024 в розмірі 11600,00 грн; заборгованість за договором позики № 2337656 в розмірі 18023,20 грн, а всього стягнути заборгованість в сумі 54577,70 грн. Судовий збір у справі, відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 85,07 % від розміру задоволених судом позовних вимог, отже, судовий збір становить 2575,92 грн.

Outcome: partial