Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

Адвокат Кріулін К.В. звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , з січня 2005 року до [INFO] , визнати право власності [PERSON] на 1/2 ідеальну частку квартири [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вона та [PERSON] зареєстрували шлюб 11.12.2010 року, хоча з січня 2005 року проживали однією сім`єю. Спочатку з січня 2005 року проживали разом у будинку її матері за адресою: [ADDRESS] , а в подальшому з кінця грудня 2005 року за адресою: [ADDRESS] . [INFO] її чоловік помер. За час спільного проживання однією сім`єю на ім`я [PERSON] була зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] , яка стала частиною спадкового майна. Після смерті [PERSON] спадщину прийнято його дружиною позивачем [PERSON] , та його дітьми від попереднього шлюбу [PERSON] та [PERSON] . Під час оформлення спадкових прав позивачу стало відомо, що вищевказана квартира буде поділена між нею та дітьми померлого [PERSON] порівну та будуть видані свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частину вказаної квартири кожному зі спадкоємців. Таким чином, право спільної сумісної власності позивача на 1/2 частину квартири, як на спільне сумісне майно подружжя, не визнається ні іншими спадкоємцями, ні нотаріусом. Підставою для визнання права спільної сумісної власності позивача на 1/2 частину вищевказаної квартири є факт її спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу із чоловіком на момент придбання цієї квартири. Вказана квартира була придбана на кредитні кошти, отримані [PERSON] від АКБ "Правекс-Банк" на підставі кредитного договору № 12206-033/05Р від 01.03.2005 року. Метою придбання квартири було спільне проживання в ній подружжя. Ремонт квартири здійснювався подружжям разом, як і погашення кредиту аж до 2012 року, так як позивач та її чоловік [PERSON] весь цей час вели спільне господарство, були пов`язані спільними правами та обов`язками як подружжя, мали спільні витрати, доходи та потреби, які розподіляли на двох. З огляду на вказане, просить встановити факт спільного проживання однією сім`єю померлого [PERSON] та позивача без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS] з січня 2005 року до кінця грудня 2005 року та з кінця грудня 2005 року по 11.12.2010 року (дата реєстрації шлюбу) за адресою: [ADDRESS] , та визнати за нею право на 1/2 частку вказаної квартири у праві спільної сумісної власності подружжя. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29.03.2024 року зазначена позовна заява була залишена без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.04.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.06.2024 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Кріуліна К.В. про витребування доказів та клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Катріч М.М. про продовження строку на подання відзиву. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20.08.2024 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Кріуліна К.В. про витребування доказів. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21.01.2025 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні 03.09.2025 року представники позивача [PERSON] , Кріулін К.В. позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просять їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, причини неявки суду не повідомили, відзив на позов не подали. Представник відповідача [PERSON] адвокат Катріч М.М. у судове засідання 03.09.2025 року не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомила. У судовому засіданні 03.09.2025 року судом оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення та його оголошення 15.09.2025 року. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. З копії договору купівлі-продажу квартири від 01.03.2005 року встановлено, що [PERSON] придбав у [PERSON] квартиру [ADDRESS] за грошові кошти у розмірі 121877 грн., з яких 7949 грн. - кошти покупця, а 113928 грн., які еквівалентні 21500 доларів США, - кредитні кошти, надані покупцеві АКБ "Правекс-Банк" згідно кредитного договору № 12206-033/05Р від 01.03.2005 року. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Яновою О.Є. При нотаріальному посвідчені вказаного договору [PERSON] складену заяву від 01.03.2005 року про те, що квартиру [ADDRESS] , він набуває, не знаходячись у шлюбі. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.03.2005 року, право власності на квартиру [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] 15.03.2005 року. З копії паспорта [PERSON] встановлено, що місце його проживання було зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки ПАТ КБ «ПравексБанк» за період з 01.03.2005 року по 09.10.2012 року за договором № 12206-033/05Р від 01.03.2005 року, укладеним з [PERSON] , погашена позичкова заборгованість у розмірі 20160 доларів США, заборгованість за відсотками 10652,98 доларів США. З відповіді ВДРАЦС у Харківській області від 01.07.2024 року встановлено, що проведеною перевіркою за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян по Харківській області виявлено наступні актові записи: 1) про шлюб № 4227 від 25.12.1975 року, складений Першим ВДРАЦС у місті Харкові Східного МУ МЮ на [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , шлюб розірвано; 2) про розірвання шлюбу № 179 від 28.04.2004 року, складений Третім ВДРАЦС у місті Харкові Східного МУ МЮ на [PERSON] та [PERSON] . З копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 27.11.1976 року та серії [NUMBER] від 14.06.1986 року встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 11.12.2010 року встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 11.12.2010 року. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». З копії паспорта [PERSON] встановлено, що місце її проживання з 02.02.2011 року зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу встановлено, що [PERSON] отримувала заробітну плату за період з січня 2005 року по грудень 2012 року. З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 09.10.2021 року встановлено, що [INFO] у м. Харкові помер [PERSON] , [INFO] . З інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 27.11.2021 року встановлено, що станом на 08.10.2021 року за адресою: [ADDRESS] , були зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] . Після смерті [PERSON] до Третьої ХМДНК звернулись із заявою про прийняття спадщини його дружина [PERSON] та його діти [PERSON] та [PERSON] . Третьою ХМДНК заведено спадкову справу № 430/2021 до майна померлого [INFO] [PERSON] . З копії постанови державного нотаріуса Третьої ХМДНК Лученко Л.А. від 11.04.2024 року встановлено, що державним нотаріусом ухвалено постанову, якою відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , та належить померлому [INFO] [PERSON] . З копії договору купівлі-продажу від 17.08.2006 року встановлено, що [PERSON] продала [PERSON] належну їй на праві власності квартиру за адресою: [ADDRESS] . У серпні 2006 року [PERSON] та [PERSON] разом відпочивали у Туреччині, що підтверджується копіями квитків на літак, ваучером № 29334, договором комплексного страхування подорожуючих за межі країни постійного проживання від 03.08.2006 року. Також до матеріалів справи додані роздруківки фотографій, на яких зображені чоловіки та жінки під час відпочинку. З копії акту обстеження домогосподарства за адресою: [ADDRESS] , від 14.03.2024 року встановлено, що власниця буд. [ADDRESS] [PERSON] та її сусіди [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] склали цей акт про те, що з травня 2005 року по грудень 2005 року по [ADDRESS] , в домоволодінні [PERSON] проживали: [PERSON] зі своїм цивільним чоловіком [PERSON] без реєстрації шлюбу, та сином [PERSON] - [PERSON] . [PERSON] разом з [PERSON] вели спільне господарство, наповнювали і розпоряджались спільним сімейним бюджетом, погоджували та здійснювали спільні трати. Також вони придбали в кредит квартиру за адресою: [ADDRESS] , де робили разом ремонт. 16.03.2024 року мешканцями будинку [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] складено акт про те, що з моменту спільної купівлі квартири [ADDRESS] на початку березня 2005 року [PERSON] та [PERSON] , разом періодично приїжджали в нове житло та робили ремонт орієнтовно три-чотири рази на тиждень, супроводжували доставку будівельних матеріалів та вивіз будівельного сміття, спільно облаштовували їх квартиру для проживання сім`ї. З кінця грудня 2005 року після завершення ремонту, вони завезли свої спільні речі та переїхали у вказану спільну квартиру для подальшого проживання. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона проживає за адресою: [ADDRESS] та є сусідкою мами позивача [PERSON] , яка проживає поруч в буд. [ADDRESS] . Починаючи з 2005 року, [PERSON] та [PERSON] стали проживати в буд. [ADDRESS] разом з матір`ю [PERSON] та її сином. [PERSON] та [PERSON] робили покупки, [PERSON] відводив сина [PERSON] до школи, допомагав по домогосподарству. Зі слів [PERSON] свідок знає, що вона разом з [PERSON] придбали квартиру та робили там ремонт. Через рік вони переїхали проживати до квартири. Після переселення до своєї квартири [PERSON] та [PERSON] допомагали матері [PERSON] , приїжджали до будинку, допомагали по господарству. У [PERSON] була операція на серці, [PERSON] доглядала його. Також їй відомо, що в подальшому [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона проживає за адресою: [ADDRESS] . Знає [PERSON] та [PERSON] з 2005 року, коли вони стали постійно проживати за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , як господар, робив все по дому, спілкувався з чоловіком [PERSON] , просив інструмент для ремонту. [PERSON] мав проблеми з серцем, а свідок працювала медсестрою, в зв`язку з чим ставила йому крапельниці. Зазначає, що син [PERSON] називав [PERSON] батьком. Засвідчує те, що [PERSON] з [PERSON] проживали разом з 2005 року, а потім зареєстрували шлюб. Також вони розповідали свідку, що купили квартиру та роблять там ремонт. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона у 1987 році купила у бабусі [PERSON] 1/2 частину будинку [ADDRESS] та з того часу там проживає. З 2005 року [PERSON] , її син та [PERSON] почали проживати у будинку матері [PERSON] . Раніше [PERSON] з сином проживали у свекрухи, до того як перший чоловік [PERSON] трагічно помер. У будинку [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] проживали як подружжя приблизно протягом року. Свідок думала, що вони одружені, оскільки вони піклувалися один про одного. В цей період вони придбали квартиру за сумісні кошти, частково в кредит. [PERSON] ремонт в квартирі за сумісні кошти та через рік переїхали проживати у квартиру. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона проживає за адресою: [ADDRESS] та є сусідкою [PERSON] та [PERSON] . Свідок вказала на те, що вона тривалий час знає [PERSON] , ще до того, як вона почала проживати з [PERSON] . Після купівлі квартири [ADDRESS] , [PERSON] з [PERSON] почали робити ремонт. Свідок вважала, що [PERSON] з [PERSON] подружжя, оскільки вони разом ходили на джерело за водою, за покупками. Після ремонту квартири [ADDRESS] , вони стали в ній проживати втрьох, а саме [PERSON] , [PERSON] та син [PERSON] . Також свідок зазначає, що вона позичала кошти у подружжя, просила [PERSON] , а та в свою чергу радилась з [PERSON] , оскільки кошти були спільні. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона проживає за адресою: [ADDRESS] , та є сусідкою [PERSON] та [PERSON] . Знає їх з 2005 року, коли вони почали робити ремонт у квартирі [ADDRESS] . [PERSON] був цивільним чоловіком [PERSON] , вони завжди були разом, проживали втрьох разом з сином [PERSON] . Свідок думала, що [PERSON] - це їх спільний син. Вказує, що [PERSON] брала участь у витратах на квартиру, ремонт даху, оплачувала послуги прибирання у під`їзді. Вважала, що [PERSON] та [PERSON] офіційне подружжя, не знала про те, що вони не реєстрували шлюб. Таким чином, між сторонами по справі склались правовідносини щодо правового режиму успадкованого майна, позивач [PERSON] вважає, що 1/2 частина квартири за адресою: [ADDRESS] , належить їй та не входить до складу спадкового майна померлого, оскільки набута у власність за час спільного проживання з [PERSON] однією сім`єю. Спірні правовідносини регулюються нормами Сімейного кодексу України (далі СК України) та Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п. Згідно з частинами першою, другою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Згідно зі статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Правило статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту їх спільного проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести, зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. Наведені правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі № 343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі № 279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі № 748/897/18, від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17, від 18 грудня 2019 року в справі № 761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року у справі № 757/8786/15-ц та від 03 листопада 2022 року у справі № 361/4744/19. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини (постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17. Належними і допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 524/10054/16. Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18). Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може достовірно свідчити про те що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20). Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). Отже, об`єктом права спільної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї. Водночас відповідно до пунктів 1, 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю чоловіка, дружини є майно, набуте нею, ним до шлюбу; набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 12 червня 2023 року у справі № 712/8602/19 (провадження № 61-14809сво21) дійшов висновку про те, що у разі укладення кредитного договору та отримання грошей на придбання нерухомості одним із подружжя до укладення шлюбу, за умови подальшого виконання кредитного зобов`язання подружжям під час шлюбу, той із подружжя, який не укладав кредитний договір, після розірвання шлюбу має право на компенсацію половини суми, що вносилась на виконання кредитного зобов`язання. Сплата подружжям частини коштів за кредитним договором, укладеним одним із них для придбання квартири, не змінює правового статусу квартири, оскільки кредитний договір укладений не в період перебування сторін у шлюбі й зобов`язання з повернення кредиту за зазначеним договором виникло у позичальника. Той з подружжя, який не був стороною кредитного договору, після розірвання шлюбу має на компенсацію половини сум, що вносилися на виконання кредитного зобов`язання, та не має права на компенсацію частки вартості нерухомого майна або на певну частку нерухомості. У справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК). У постанові від 23.01.2024 року по справі № 523/14489/15-ц Велика Палата Верховного Суду також зазначає, що вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу може бути вирішена в порядку окремого судового непозовного цивільного судочинства, що передбачено розділом IV ЦПК України, у випадку, якщо між сторонами не існує спору. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду вважає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справі позовного провадження про поділ майна подружжя є помилковими, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Обґрунтування позиції суду щодо підтвердження чи спростування факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справах позовного провадження має бути наведено у мотивувальній частині рішення. У ній, зокрема, мають бути зазначені фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. В резолютивній частині рішення у справах позовного провадження суд має зробити висновок про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог. Вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а лише підставою для вирішення такої справи. Обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 54), від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 (пункт 99), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (пункт 6.56), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.46), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 155)). Статтею 78 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ч. 2 ст. 79 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши надані докази, судом, серед іншого, встановлено, що [PERSON] 01.03.2005 року придбав квартиру [ADDRESS] , за грошові кошти у розмірі 121877 грн., з яких 7949 грн. - кошти покупця, а 113928 грн., які еквівалентні 21500 доларів США, - кредитні кошти, надані покупцеві АКБ "Правекс-Банк" згідно кредитного договору № 12206-033/05Р від 01.03.2005 року. З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 11.12.2010 року встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 11.12.2010 року. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Відносно встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] з січня 2005 року до 11 грудня 2010 року суд зазначає, що надані позивачем письмові докази, а також показання свідків не доводять факту сумісного проживання сторін як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в зазначений період і не свідчать про спільне проживання, ведення спільного господарства та бюджету, наявність між [PERSON] та [PERSON] подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які б вказували на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю та засвідчували реальність цих відносин. Суд звертає увагу, що з більшості доданих позивачем до матеріалів справи фотокарток неможливо встановити період, в який вони були зроблені, та події, які на них зафіксовані. Позивачем не доведено належними та достатніми доказами факт ведення нею з [PERSON] спільного господарства, наявність з ним спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин між [PERSON] та [PERSON] . Надані позивачем в обґрунтування позовних вимог відомості про спільний з [PERSON] відпочинок у Туреччині, показання свідків про здійснення [PERSON] та [PERSON] спільних покупок, проживання [PERSON] у 2005 році у будинку матері позивача не можуть беззаперечно свідчити про факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Самі по собі спільний відпочинок і факт реєстрації за однією адресою (при цьому позивач зареєстрована у спірному житловому приміщенні тільки після реєстрації шлюбу) при відсутності інших наведених вище ознак (спільне проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки) не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. Надані [PERSON] довідки про розмір її заробітної плати за період з січня 2005 року по грудень 2010 року, відомості про продаж нею у 2006 році квартири за адресою: [ADDRESS] , не свідчать про те, що отримані кошти складали спільний з [PERSON] бюджет та були спрямовані на ремонт квартири [ADDRESS] , або погашення кредиту, отриманого на придбання цієї квартири. Суд також зазначає, що без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можливо дійти обґрунтованого висновку про те, що між [PERSON] та [PERSON] склались та мали місце з січня 2005 року по 11.12.2010 року усталені відносини, які притаманні подружжю. Також суд враховує, що при нотаріальному посвідчені договору купівлі-продажу спірної квартири [PERSON] складено заяву від 01.03.2005 року про те, що квартиру [ADDRESS] , він набуває, не знаходячись у шлюбі, що свідчить про відсутність у [PERSON] волевиявлення на придбання майна у спільну власність. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про недоведеність в межах цієї справи факту проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] з січня 2005 року по 11.12.2010 року. При цьому, у постанові від 23.01.2024 року по справі № 523/14489/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначає, що вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а лише підставою для вирішення такої справи. Ураховуючи наведені висновки Великої Палати Верховного Суду, вимога [PERSON] про встановлення юридичного факту не є вимогою, яка забезпечить ефективний захист її прав у цій справі, що фактично стосується поділу майна подружжя, а лише є підставою для вирішення цієї справи. Такі правові висновки викладено і в постановах Верховного Суду від 06 березня 2024 року у справі № 209/1815/22, від 29 травня 2024 року у справі № 201/3582/22, від 20 серпня 2024 року у справі № 683/3230/21. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , з січня 2005 року до [INFO] . За відсутності доведеності в межах цієї справи факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] , відсутні й підстави, передбачені ст. 74 СК України, вважати майно (спірну квартиру) такою, що належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] як жінці та чоловікові, які на момент придбання квартири проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою. Щодо повного погашення кредиту, отриманого [PERSON] на придбання спірної квартири, під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, суд зазначає, що з 01.03.2005 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПравексБанк» існували договірні відносини на підставі укладеного між ними кредитного договору, за яким [PERSON] отримав кредитні кошти на придбання нерухомості. Відповідно до довідки ПАТ КБ «ПравексБанк» за період з 01.03.2005 року по 09.10.2012 року за договором № 12206-033/05Р від 01.03.2005 року погашена позичкова заборгованість у розмірі 20160 доларів США, заборгованість за відсотками 10652,98 доларів США, тобто заборгованість за кредитом частково погашена в період перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі. При цьому, сплата подружжям частини коштів за кредитним договором, укладеним одним із них для придбання квартири, не змінює правового статусу квартири, оскільки кредитний договір укладений не в період перебування сторін у шлюбі й зобов`язання з повернення кредиту за зазначеним договором виникло тільки у позичальника. Вимоги про стягнення компенсації половини сум, що вносилися на виконання кредитного зобов`язання в період перебування [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, позивач не заявляла. Вказані висновки узгоджуються з висновками, висловленими Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 12 червня 2023 року у справі № 712/8602/19. В п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed