Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-10 00:00:00

Позивач, в інтересах якої діє представник КоломоєцьС.В. звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з неповнолітнім сином. В обґрунтування позовник вимог зазначила, що з 12.08.2014 вона перебувала з відповідачем у шлюбі, який рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28.03.2023 було розірвано. Крім того зазначила, що фактичні шлюбні відносини між подружжям було припинено ще з січні 2019. Від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач. Після припинення шлюбних відносин [PERSON] не приймав участі у вихованні дитини, не здійснював матеріальне забезпечення сина. За рішенням суду від 19.12.2019 з відповідача стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , щомісячно у розмірі 10 000,00 грн. У зв`язку з військовою агресією проти держави України та введенням на всій території воєнного стану позивачка разом із своїм малолітнім сином була змушена покинути територію України. В зв`язку із складною адаптацією малолітнього [PERSON] у чужому незнайомому середовищі, мати дбаючи про здоровий психологічний, емоційний та духовний розвиток своєї дитини, була змушена звернутись до відповідача з проханням, щоб дитина проживала з ним, як з батьком дитини, та мав можливість спілкуватись знайомою йому мовою та перебував в знайомому середовищі. Після повернення, дитини до України за місцем проживання відповідача з кінця липня 2022, батько дитини створив перешкоди в спілкуванні з сіном та перешкоджає (фізичному, телекомунікаційному) спілкуванні з дитиною та участі у його вихованні. Відповідач не надав можливості дитині в повному обсязі безперешкодно отримувати увагу та піклування своєї матері. Позивач вважає, що відповідач своєю поведінкою вчиняє перешкоди в прийнятті участі у вихованні та спілкуванні із її сином, чинить перешкоди в нормальному духовному розвитку дитини, в розвитку його особистості, оскільки нормальним розвитком дитини є таким в якому беруть участь не тільки батько, а й матір, тому перешкоди в спілкуванні з сином [PERSON] є порушення прав дитини. У зв`язку з чим, остання вимушена звернутися до суду із відповідними позовними вимогами. Ухвалою суду від 05.09.2023 відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання (а.с.45). 03.11.2023 відповідач [PERSON] надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що не порушує прав позивача на безперешкодне особисте спілкування з дитиною. Крім того зазначив, що саме дитина не виявляє бажання спілкуватися зі своєю матір`ю та повертатися до Німеччини не хоче, тому примушувати до цього дитину останній відмовляється. Вважає, що позивачем не доведено та матеріали справи не містять доказів того, що саме батько дитини чинить перешкоди матері у спілкуванні з сином. На підставі чого, просив суд відмовити у задоволенні позовних [PERSON] в повному обсязі. 03.11.2023 [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , припинення стягнення з нього аліментів з [PERSON] та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі частини від всіх видів її доходу. В обґрунтуваннях позовних вимог зазначив, що з 12.08.2014 він перебував з [PERSON] у шлюбі, який рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28.03.2023 було розірвано. Крім того зазначив, що фактичні шлюбні відносини між подружжям було припинено з 13.07.2019. Від шлюбу вони мають малолітнього сина[PERSON] , [INFO] , матір`ю якого[PERSON] . За рішенням суду від 28.01.2020 з нього на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 10 000,00 грн., щомісячно, починаючи з 23.09.2019 і до повноліття дитини. У зв`язку з військовою агресією проти держави України та введенням на всій території воєнного стану, 02.03.2022 [PERSON] разом з сином виїхали до Німеччини. Під час перебування за кордоном, [PERSON] маніпулювала батьківськими почуттями та створювала умови, щоб батько з сином не спілкувались. Крім того, зазначив, що його матір - [PERSON] протягом всього часу підтримувала гарний зв`язок із [PERSON] та приділяла багато часу зі своїм внуком [PERSON] . В зв`язку із складною адаптацією та поганою поведінкою малолітнього, працівники школи поросили забрати дитину зі школи, через складнощі які можуть виникнути у майбутньому. Крім того, вважає, що [PERSON] не достатньо доглядала за сином, не турбувалася про його фізичний та психологічний стан, його здоров`я, дитина повернулася до країни запущеною. Постійно кричала та сварила сина, телефонувала йому, та повідомляла, що не може з ним впоратися .Дитина була неохайна та постійно хотіла їсти. Дані обставини можуть підтвердити свідки [PERSON] , його мати, та свідок [PERSON] . Кошти, які він відсилав, як сплату аліментів на дитину, [PERSON] витрачала на свої потреби, не забезпечувала дитині належні умови, не купувала одяг, іграшки, тощо. Залишала сина наодинці. Крім того у неї виникали проблеми із соціальними службами, та у школі, щодо поведінки та виховання [PERSON] . Перебуваючи у Німеччині, його мати [PERSON] спостерігала за цим і тоді вони вирішили разом зі своєю матір`ю повернути сина в Україну. Його мати забрала дитину, згоду на перетин кордону надала саме [PERSON] і вони повернулися до України. З 30.10.2022 син [PERSON] проживає з ним. Після повернення сина до України у [PERSON] було виявлено низку хронічних захворювань, дитина знаходилась на диспансерному обліку стоматолога, хірурга, гастроентеролога, лора, дерматолога, окуліста, психолога. Крім того він не міг читати, був педагогічно запущений, але завдяки його зусиллям та зусиллям бабусі наразі все нормалізувалося. Він намагався встановити спілкування сина з матір`ю, але син сам не хоче з нею спілкуватися. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13.10.2023 визначено місце проживання дитини разом із батьком. За весь час перебування дитини з ним, [PERSON] допомоги на утримання сина не надавала, постійно перебуває у Німеччині, на значній відставні, на території іншої держави, не зможе у достатній мірі в подальшому піклуватись про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя. Вона не зможе надавати допомогу у забезпеченні необхідного харчування, медичного догляду, лікування.Вважає, що поведінку [PERSON] неможливо змінити у кращій бік, враховуючи зазначені обставини, просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] щодо сина, припинити стягнення з нього аліментів та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання сина,тому вимушений звернувся до суду із зустрічною позовною заявою. Ухвалою суду від 06.11.2023 прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Відділ опіки та піклування Центральна адміністрація Дніпровської міської ради про позбавлення батьківських прав, припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів. Об`єднано в одне провадження вимоги первісного позову з вимогами зустрічного позову (а.с.153). Ухвалою суду від 14.02.2025 у задоволенні клопотання представника позивача адвоката КоломоєцьС.В., за первісним позовом, про залучення третіх осіб [PERSON] та [PERSON] , які є дідом та бабою дитини [PERSON] залишити без задоволення. Ухвалою суду 16.04.2024 відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача адвоката КоломоєцьС.В. про роз`єднання позовних вимог у різні провадження (Т.2, а.с. 50). Ухвалою суду від 13.06.2024 закрито підготовче провадження по справі та призначено до розгляду. У судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним у позові.Крім того пояснила, щосаме нею було ініційовано подати позовну заяву до суду, оскільки [PERSON] перешкоджав у спілкуванні з сином. Також зазначила, що доводи відповідача за первісним позовом з приводу того, що саме дитина не бажає спілкуватися з матір`ю є лише його припущенням, доказів того що вона має негативний вплив на сина не надано.З приводу зустрічних позовних вимог [PERSON] про позбавлення її батьківських прав заперечувала у повному обсязі, оскільки не ґрунтуються на законі та не підтверджені жодними доказами. Вважає, що у такий спосіб [PERSON] хоче уникнути мобілізації. Саме вона з моменту народження сина займалася його вихованням, розвитком, а батько при першій можливості віддавав сина бабусі. Після припинення шлюбних відносин не лише не приймав участі у вихованні [PERSON] , але і матеріально не забезпечував, що змусило її звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Підстав, які б доводили ухилення її від виконання батьківських обов`язків, її винної поведінки у ході судового розгляду справи не встановлено. Щодо вимог про припинення та стягнення аліментів не заперечує. Представник [PERSON] адвокат КоломоєцьС.В. заявлений позов [PERSON] підтрима в повному обсязі та пояснив, що безпосереднє звернення [PERSON] до суду про усунення їй перешкод у вихованні свого сина, вказує на дійсне створення батьком дитини [PERSON] , таких перешкод, позбавляючи її законного права та обов`язку у вихованні дитини, що передбачене СК України. Також зазначив, що матеріали справи не містять достатніх доказів на підтвердження того, що дитина не бажає спілкуватись зі своєю матір`ю та що остання не приймала участі у його вихованні. З приводу зустрічної позовної заяви просив суд відмовити в частині позовних вимог про позбавлення [PERSON] батьківських прав, оскільки позивач за зустрічним позовом не підтвердив факту неналежного викання [PERSON] , як матір`ю своїх батьківських обов`язків. В судовому засіданні позивач за зустрічним позовом [PERSON] свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Представник [PERSON] адвокат Іваненкова Н.М. заявлений первісний позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з неповнолітнім сином не визналата, з обґрунтувань наведених у відзиві, вважає, щов матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б доводили, що відповідач [PERSON] чинить перешкоди матері у спілкуванні з дитиною. Зустрічний позов просила задовольнити, оскільки [PERSON] проживає в іншій країні, перебуваючи на значній відстані, на території іншої держави не зможе піклуватися про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя . Ті обставини, що відбувалися у Німеччині, та під час проживання в Україні після припинення фактичних шлюбних відносин дає підстави стверджувати, що мати не піклувалась про сина, про його здоров`я, виховання, світогляд, навчання. Зовсім не займалася дитиною, гроші витрачала на себе та свої забаганки. А звернення до суду із позовом про усунення перешкод у спілкуванні із сином є намаганням в очах інших бути «хорошою мамою» . Тому вважає, що досліджені докази, допитані свідки доводять винну поведінку матері щодо неналежного виховання сина. Вважає, що наявні підстави для задоволення зустрічного позову. Представник третьої особи - Відділ опіки та піклування Центральна адміністрація Дніпровської міської ради у судове засідання не з`явився, надав суду лист з проханням розглядати справу без їх участі. Зі сторони [PERSON] , позивача за первісним позовом, були допитані свідки, а саме [PERSON] та [PERSON] , які є батьками [PERSON] , а також була допитана [PERSON] яка є бабусею позивачки за первісним позовом, в судовому засіданні пояснили, що на протязі всього часу з моменту народження дитини, батько дитини [PERSON] фактично не приймав участі у вихованні свого сина, не цікавився його життям та розвитком та навіть при визначенні конкретно часу перебування батька з сином, [PERSON] намагався уникати цього, передаючи дитину своїй матері- [PERSON] або [PERSON] , матері позивача. Свідки також повідомили, що після того, як дитина опинилась у батька [PERSON] , останній вжив заходів унеможливлення в спілкуванні та участі у виховані матері з дитиною, шляхом блокування її номера мобільного зв`язку, а також у мобільних додатків «Вайбер», «Телеграм». Крім того свідки зазначили, що при перебуванні матері в місті Дніпро, не допускав до можливого очного спілкування, створивши перешкоду будь-якого контакту з дитиною, окрім того [PERSON] створив перешкоди у спілкуванні та прийнятті участі у вихованні бабусі [PERSON] , дідусю [PERSON] , прабабусі [PERSON] , шляхом блокування їх номерів, а також мобільних додатків «Вайбер», «Телеграм», та безпосередньої перешкоди у фізичному контакті здитиною. В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] , які є подругами [PERSON] , які підтвердили суду, що [PERSON] , постійно займалася вихованням сина, як підчас шлюбу з відповідачем так і після фактичного припинення шлюбних відносин в 2019. Свідок [PERSON] в своїх поясненнях повідомляла про те, що вона була безпосередньо свідком, тих обставин, як батько відмовлявся та уникав в спілкуванні зі своїм сином. Окремо свідок повідомив, що при неодноразових спробах матері налагодити спілкування батька з сином, той в більшості випадків взагалі блокував зв?язок, але неодноразові спроби виявились марними, контакт батька з дитиною не відбувся, що засмучувало [PERSON] тим, що батько не хоче спілкуватись з сином, що також засмучувало і саму дитину. Також свідок повідомила, про те, що їй відомо про обставини, за яких [PERSON] , вивезла з Німеччина малого [PERSON], без будь-якого дозволу матері хлопчика. Окрім того свідок також підтвердила, що після фактичного перебування [PERSON] в Україні, батько не виходив на зв`язок з матір`ю дитини, а тому свідок перебуваючи в грудні 2022 у місті Дніпро, разом з свідком [PERSON] завітали за місцем проживання дитини, з метою передання новорічного подарунку від матері та привітання з наступаючими новорічними святами, оскільки батько не надавав можливості спілкуватись матері зі своєю дитиною та дитина була дуже задоволена. Також зі сторони [PERSON] була допитана у якості свідка [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] , в судовому засіданні пояснила, що стосунки з [PERSON] у них завжди були гарними. Приблизно у вересні 2022 [PERSON] попрохала її побути з [PERSON] у Німеччині. Після приїзду вони тиждень проживали разом. Під час перебування у Німеччині її вразило ставлення [PERSON] до дитини, які супроводжувалися постійним криками, неприємними ситуаціями, викликами її до школи, з приводу неналежної поведінки онука. [PERSON] часто плакав та нервував, постійно просив їсти. Коли [PERSON] поїхала до України, [PERSON] незрозуміло себе поводив, плакав постійно та весь час хотів їсти. А коли [PERSON] телефонувала [PERSON] ховався, не хотів з нею спілкуватися, дитина перебувала у пригніченому стані. Подруга [PERSON] повідомляля їй що [PERSON] часто залишала [PERSON] одного , У [PERSON] були проблеми із соцслужбами, а у [PERSON] проблеми у школі, оскільки у дитини не було необхідної підготовки.Побачивши все це, зателефонувала сину і прохала про допомогу. Вирішили повернути [PERSON] до України, у той час коли мати також була в Україні.Після повернення додому все змінилося, дитину почали лікувати та водити до психолога. [PERSON] не міг читати, писати, постійно ховався, не хотів спілкуватися із мамою. Допитана свідок [PERSON] ,за клопотанням [PERSON] , яка є хрещеною матір`ю дитини, та була близькою подругою [PERSON] , в судовому засіданні повідомила, що колишнє подружжя [PERSON] були гарними батьками для [PERSON] . Після від`їзду до Германії у хлопчика були проблеми з адаптацією. У зв`язку з чим, бабуся [PERSON] , матір [PERSON] мала намір забрати дитину до України. Наразі хлопчик ходить до школи. З [PERSON] припинили спілкуватися влітку 2022. Допитані в судовому засіданні за клопотанням [PERSON] свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що у вересні 2022 [PERSON] приводив хлопчика на зайняття, але дитина не йшла на контакт, була пригнічена. На той час дитина не вміла читати та писати, знав деякі букви. Наразі ситуація покращилась, [PERSON] опанував програму, має високий рівень з математики, читання та логіки. Крім того, свідок [PERSON] заначила, що мати цікавиться досягненнями сина, періодично прохає надсилати фото сина, за згодою батька.Свідок [PERSON] повідомила суд, що вона займалася психоемоційним станом дитини після повернення його з Німеччини. У дитини була слабка працездатність, швидко втомлювався. Навички соціалізації та самообслуговування були на низькому рівні. Також свідок зазначила, що на сьогоднішній день хлопчик є найкращим учнем третього класу. Свідок [PERSON] повідомила, що від народження дитини вона є сімейним лікарем. [PERSON] був алергіком, часто хворів, іноді щеплення не робили. Хлопчика на прийом приводила в цілому матір, питань до неї ніколи не виникало. Також були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] , які є друзями [PERSON] , в судовому засіданні повідомили, що батько не перешкоджав матері спілкуватися з сином після повернення його в Україну. Крім того пояснили, що саме дитина уникає спілкування зі свою матір`ю [PERSON] з невідомих для них причин. Суд, заслухавши пояснення сторін, представників, допитавши свідків, ретельно дослідивши матеріали справи, вважає що первісний позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. У судовому засіданні встановлено, що сторони з 12.08.2014перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28.03.2023 було розірвано(Т. 1,а.с. 12, 66). Від вказаних шлюбних відносин сторони мають малолітнього сина- [PERSON] , [INFO] , що підтверджуєтьсявідповідним свідоцтвом серії [NUMBER] , виданого 24.12.2015 ( Т. 1, а.с. 13). Після припинення сторонами шлюбних відносин у 2019 році дитина проживала разом із матір`ю, ця обставина не заперечувалась [PERSON] . Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19.12.2019з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання його малолітнього сина - [PERSON] , у розмірі 10 000,00 грн. щомісячно, починаючи з 23.09.2019 та до його повноліття, в особі матері [PERSON] (Т. 1, а.с. 67-68). Відповідно до характеристики, наданої «Закладом дошкільної освіти (ясла-садок)комбінованого типу «Берізка» Слобожанської селищної ради Дніпровського районуДніпропетровської області» від 22.02.2023 року вих. № 23/01-40, [PERSON] , [INFO] за час перебування в дитячому садку проявив себе як спритний, ініціативний та рухливий хлопчик. У вихованні дитини основну роль грала мати, приводила до дитячого садка, забирала та відвідували батьківські збори. Дитина завжди була доглянута та охайною. Батька дитини жодного разуне з`являвся до закладу.Інтелектуальний розвиток дитини відповідає віковій нормі (Т.1, а.с.22). Відповідно до характеристики, виданої директором закладу дошкільної освіти (ясла-садок)комбінованого типу «Дивосвіт» Слобожанської селищної ради Дніпровського районуДніпропетровської області від 27.02.2023 року вих. № 20 вбачається, що [PERSON] є колишнім вихованцем групи молодшого дошкільного віку «Краплинки», який відвідував заклад дошкільної освіти з 30.08.2019 по 19.08.2020. Крім того зазначено, що провідну роль у виховані дитини займала його мати - [PERSON] . Мати приводила дитину до дитячого садка, забирала, відвідувала батьківські збори. Дитина завжди була доглянута, охайна. [PERSON] прив`язаний до мами, яка проводила з сином весь вільний час. Батько, [PERSON] , жодного разу не з`являвся до закладу. Окрім того в характеристиці зазначено, що для матері важливим у вихованні дитини є формування культурно-гігієнічних навичок, піклування про здоров`я сина. Про це свідчить гарне самопочуття дитини, усмішка та позитивний настрій хлопчика щодня. Мати активно співпрацювала з вихователями та вузькими спеціалістами щодо розвитку дитини, як у садочку так і за його межами. [PERSON] любляча, уважна мати, яка надзвичайно відповідально ставилась до своїх батьківських обов`язків та сумлінно їх виконувала (Т.1, а.с.23). Судом встановлено та сторонами не заперечувався той факт, що у зв`язку з військовою агресією проти держави України та введенням на всій території воєнного стану, [PERSON] разом із своїм малолітнім сином [PERSON] виїхали за згодою батька до Німеччини. Із наданих документів вбачається, що мати дитини [PERSON] , надала письмову згоду на повернення в Україну малолітнього сина [PERSON] , у супроводі бабусі [PERSON] , яка посвідчена 24.10.2022державним нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Янковою І.В. (Т. 1 а.с.14). Як вбачається із матеріалів справ, 30.10.2022 малолітній [PERSON] повернувся до України, де проживає разом із батьком [PERSON] . Мати дитини залишилася за кордоном. [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до договору №01 від 04 жовтня 2022 [PERSON] орендує квартиру [ADDRESS] , загальною площею 38.5 кв. м, загальною площею 38,5 кв.м (т.1а.с.18). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 11.01.2023 встановлено, що за адресою по [ADDRESS] житло винаймається [PERSON] . Санітарний стан житла задовільний, у квартирі є електро-, водо-, - газопостачання, маються необхідні меблі для проживання, побутова техніка. Для виховання та розвитку дитини створено умови: у дитини є окрема кімната, в якій є диван, шафа-купе, дитячий стіл, багато розвиваючих ігор, сезонний одяг. З 26 жовтня 2022 малолітній [PERSON] проживає разом з батьком. Мати дитини [PERSON] на теперішній час перебуває за межами України. Вихованням дитини та матеріальним забезпеченням займається батько, по догляду за дитиною допомагаю бабуся [PERSON] . Мати дитини [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до висновку психолога Комунального закладу соціального захисту «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Обійми» від 11.10.2023 протягом шести місяців сім?я [PERSON] отримувала індивідуальні та групові консультації психолога. [PERSON] отримав рекомендації щодо виховання сина. [PERSON] , не проявляє інтересу до спілкування з мамою. При згадуванні про неї намагається максимально швидко змінити тему бесіди. Настрій при згадуванні про матір змінюється, але швидко нормалізується. Згідно з характеристикою шахового клубу «Світогляд» від 11.04.2024 [PERSON] відвідував онлайн - уроки з шахів з жовтня 2023 по березень 2024 року. Батько та бабуся підтримують захоплення хлопчика, надають можливість розвиватися. Відповідно до характеристики Міського комунального закладу культури«Дніпровська дитяча музична школа № 9» від 11.04.2024 [PERSON]навчається музики з травня 2023 у класі фортепіано. Батько пильно стежить за навчанням та розвитком сина, внески за навчання сплачує своєчасно в повному обсязі. З довідки №617 від 22.11.2022, виданої КЗО Середня загальноосвітня школа №6 ДОР[PERSON] - батькові дитини - [PERSON] , вбачається, мати дитини [PERSON] контакту зі школою не підтримує, успішністю дитини не цікавиться, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує, на виклики до школи приходить тільки батько. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13.10.2023 визначено місце проживання дитини [PERSON] разом із батьком [PERSON] (т.1, а.с.171-172). [PERSON] в судовому засіданні в режимі відео конференції зазначала, що після проведення засідання комісії управління - служби у справах дітей Центральна адміністрація Дніпровської міської ради та надання згоди матері щодо проживання малолітнього сина з батьком, [PERSON] , розпочав вчиняти перешкоди в спілкуванні матері з дитиною [PERSON] . З метою досудового врегулювання спору, [PERSON] , в особі представника Коломойця С.В. звернулась до Центральної адміністрація Дніпровської міської ради із заявою від 26.06.2023, щодо усунення перешкод у спілкуванні та вихованні сина [PERSON] , шляхом визначення матері способів участі у спілкуванні та вихованні сина (а.с.33-34). У відповідь на заяву [PERSON] від 26.06.2026, начальником Центральної адміністрації Дніпровської міської ради було надано відповідь від 26.06.2023 за № 03/17-1530, відповідно до якої значили, що Управління-служба у справах дітей не приймає рішення щодо участі батьків у виховані дітей, це повноваження суду або органу опіки та піклування (Т.1, а.с.36-37). В наступній відповіді, головою адміністрації Центральної адміністрації Дніпровської міської ради від 03.07.2023 зазначено, що під час розгляду судом спорів між батьками щодо вихованнядитини, районна, районна у м.Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті ради подає до суду письмовийвисновок про способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їх спілкування, складений на підставі відомостей, одержаних службою у справах дітей в результаті проведення бесіди з батьками, дитиною, родичами, які беруть участь у її вихованні, обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів які стосуються зазначеноїсправи (Т. 1, а.с.39-40). Судом було встановлено, що малолітній [PERSON] з 30.10.2022 проживає разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до частини третьоїстатті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3, частиною другою статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у пункті 8статті 7 СК Українита устатті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. На необхідності дотримання вказаного принципу неодноразово наголошується у практиці Європейського суду з прав людини, яка застосовується судами України на підставі частини четвертоїстатті 10 ЦПК Українита положеньЗакону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року(Рішення ЄСПЛ від 06 липня 2010 року у справі «NeulingerandShuruk v. Switzerland», п. 135; Рішення ЄСПЛ від 11 жовтня 2017 року «M.S. v. Ukraine», п. 77). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Mamchur v. Ukraine», п. 100). Відповідно до положень принципу статті 6 Декларації прав дитини Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків, у всякому випадку в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до положень ч.1 ст.ст.3, 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч 1ст.141 Сімейного кодексу Українимати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтею 153 СК Українипередбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. У відповідності до ч.ч.1, 2ст.155 СК Україниздійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з приписами ч.ч.1, 2, 3ст.157 СК Українипитання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У ч.3ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»зазначено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 15 даного Закону дитина, яка проживає окремо від одного з батьків, має право на підтримання з ним регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні, мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме її нормальному вихованню. При встановленні способу та порядку спілкування суд має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] склались неприязні відносини. Зазначений факт визнаний та підтверджений сторонами в суді. Сторони не дійшли згоди щодо вирішення питання про визначення способу та порядку участі матері у вихованні сина у позасудовому порядку. Згідно висновку органу опіки та піклування , затвердженого розпорядження головою адміністрації від 07.05.2024 визначено участі матері у вихованні дитини, шляхом визначення порядку [PERSON] у вихованні сина - [PERSON] , а саме: спілкування з сином за допомогою соціальних мереж, месенджеру Telegram, шляхом обміну повідомлення та аудіо, відеозв`язку кожного понеділка з 19 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. за Київським часом та підписано відповідний висновок №217-р від 07.05.2024 (Т. 2, а.с.58-59). Згідно ч.6ст. 19 СК Українисуд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Проте, [PERSON] факт чинення перешкод [PERSON] у спілкуванні з сином категорично заперечує та зазначає, що саме дитина не має бажання спілкуватися з матір`ю. Свідки зі сторони позивача [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] були допитані судом в судовому засіданні та надали свої пояснення, що після того як дитина опинилась, у батька [PERSON] , останній вжив заходів унеможливлення в спілкуванні та участі у виховані матері з дитиною, шляхом блокування її номера мобільного зв`язку, а також у мобільних додатків «Вайбер», «Телеграм», при перебуванні матері в місті Дніпро, не допускав до можливого очного спілкування, створивши перешкоду будь-якого контакту з дитиною, окрім того [PERSON] , створив перешкоди у спілкуванні та прийнятті участі у вихованні бабусі [PERSON] , дідусю [PERSON] , прабабусі [PERSON] , шляхом блокування їх номера мобільного зв`язку, а також мобільних додатків «Вайбер», «Телеграм», та безпосередньої перешкоди у фізичному контакті здитиною. Судом також було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] також звертались до судуз позовом щодо усунення перешкод [PERSON] у спілкуванні та вихованні [PERSON] за результатом розгляду судової справи, суд зобов`язав [PERSON] , усунути відповідні перешкоди та станом на 09.09.2025, рішення суду, що набрало законної сили в добровільному порядку батьком дитини не виконувалось, що стало підставою [PERSON] та [PERSON] , звернутись до державної виконавчої служби, з метою примусового виконання рішення суду. Таким чином, судом встановлено, що саме [PERSON] чинить перешкоди у нормальному спілкуванні матері із сином, оскільки нормальним розвитком дитини є таким в якому беруть участь обоє батьків, якщо інше не встановлено судом, а тому перешкоди в спілкуванні дитини є порушення прав дитини. Окрім того [PERSON] , порушує права матері дитини, що встановлені чинним законодавством України, рівні права та обов`язки батьків, на безперешкодне особисте спілкування з дитиною. Так, стаття 16 Закону України «Про охорону дитинства» » гарантує дитині, чиї батьки проживають у різних державах, право на регулярні особисті стосунки та прямі контакти з обома батьками. Також вона та її батьки мають право на вільний виїзд з України для возз`єднання сім`ї, порядок якого встановлюється законозазначено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 159 СК України визначено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Саме суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Підсумовуючи викладене, суд приходить до переконання , що матеріали справи не містять доказів того, що мати дитини має негативний вплив на свого сина, а присутність відповідача під час зустрічей позивач з дитиною в подальшому не сприятиме перебуванню дитини у цей час у спокійному та стійкому середовищі, з огляду на неприязні стосунки батьків у справі, також матеріали справи не містять доказів того, що окреме спілкування позивачки з дитиною без батька може негативно вплинути на її психологічний та фізичний стан, а тому такі твердження є припущенням відповідача, матеріали справи також не містять доказів про небажання дитини (сина) бачитися та спілкуватись з матір`ю, або проводити разом з нею час. З урахуванням малолітнього віку та стану здоров`я дитини, конфліктної міжособистісної поведінки батьків, ставлення батька до виконання батьківських обов`язків, бажання та можливість піклування про здоров`я дитини батьків і те, що такий порядок не порушуватиме ніяким чином права хлопчика, системного аналізу положень чинного законодавства України, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та встановлення можливості надавати вільно спілкуватись матері з дитиною [PERSON] , особисто, а також засобами поштового, електронного та телефонного зв`язку, в період перебування [PERSON] , за межами території держави України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хочапункт1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», (CASEOFSERYAVINANDOTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року). Сторони, з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні малолітньої дитини, що буде відповідати, насамперед, інтересам хлопчика. Щодо заявлених зустрічних вимог [PERSON] про позбавлення [PERSON] батьківських праввідносно малолітнього сина [PERSON] , суд вважає в цій частині позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За приписами ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін . Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом . Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад , в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» в п. 16 роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не створюють умов отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінюватись, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] 30.06.2014 отримала диплом спеціаліста, що підтверджує отримання нею повної вищої освіти за спеціальністю «Історія» та здобула кваліфікацію історика. Вчителя історії та вчителя правознавства (Т. 1, а.с.21). Матеріали справи місять сертифікат про проходження 20.11.2014 [PERSON], семінару за темою «Базовий компонент діяльності практичного психолога», сертифікат від 12.03.2015 про проходження останньої семінару за темою «Педагогічна психогігієна в освітньому середовищі», сертифікат терапевта від 31.12.2020 про проходження[PERSON] тренінгу з діагностики та терапії посттравматичних та стресових розладів. Сертифікат надає право самостійно проводити терапію осіб з посттравматичним стресовим розладом (ПТСР). Далі матеріали справи містять сертифікат, що виданий Українською громадською організацією «Інститут розвитку символдрами та глибинної психології». Наступний сертифікат - виданий 16.01.2022 виданий громадською організацією про проходження [PERSON] семінару-тренінгу «Нейропсихологічні ігри в роботі з дітьми дошкільного та молодшого шкільного віку», наступний сертифікат про участь у семінарі-практикумі «Психотерапевтичні методи роботи з післятравматичними розладами» (Т.1, а.с.26-32). Із характеристики, виданої директором закладу дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу «Дивосвіт» Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 27.02.2023 року вих. № 19 вбачається, що [PERSON] є вихователем в даному закладі та в період роботи з 03.09.2019 по 17.08.2020 зарекомендувала себе як відповідальний, обізнаний творчо працьовитий вихователь, який добре володіє методиками виховання дітей молодшого дошкільного віку. Доброзичлива людина, яка завжди знаходила контакт із дітьми. До кожного з батьків дитини мала індивідуальний підхід, допомагала молодим батькам у питаннях виховання та навчання дітей, завжди при розмові з батьками стримана і тактовна (т.1, а.с.24), тобто має досвід роботи з дітьми. Згідно висновку органу опіки та піклування , затвердженого Головою Центральної адміністрації Дніпровської міської ради від 07.05.2024 визнано недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO]у зв`язку з відсутністю доказів щодо систематичного неналежного виконання батьківських обов`язків (т.2, а.с.53-56). Верховний Суд у постанові від 13.03. 2019 року у справі № 631/2406/15-ц зазначив, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками . Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти . Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками . Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України) . Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матер, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків . Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо , і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58) . В судовому засіданні були допитані свідків з боку [PERSON] так і з боку [PERSON] , які на думку суду не доводять здійснення неналежного догляду за своєю дитиною матір`ю, [PERSON] , а навпаки свідок [PERSON] , яка є сімейним лікарем родини [PERSON] , підтвердила, що саме мати займалася вихованням сина, дбала про його здоров`я, приводила на прийом. [PERSON] перебувавна обліку, є алергіком, часто хворіє, тому щеплення відкладалися. Також свідок [PERSON] повідомила суду , що при неодноразових спробах матері налагодити спілкування із сином, батько блокував зв`язок.Коли вона перебувала у грудні 2022 року ум.Дніпрі разом зі свідком [PERSON] завітали до місця мешкання дитини, з метою передання новорічного подарунка від матері, та при зустрічі із дитиною, яка її обняла, вбачалося, що дитина дуже сумує за мамою. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані , на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин , що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін , та інших обставин , які мають значення для вирішення справи . Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін , третіх осіб , їх представників , допитаних як свідків , показань свідків , письмових доказів , речових доказів , зокрема звуко- і відеозаписів , висновків експертів . Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень , крім випадків , встановлених цим Кодексом. Доводи [PERSON] позивача за зустрічним позовом, з приводу тверджень, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не цікавиться її життям, не піклується про стан здоров`я дитини, не проявляє батьківської турботи, не підтверджені належними та допустимими доказами, тому суд вважає їх безпідставними. Матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] умисно ухиляється від виконання батьківських обов`язків, та у майбутньому не збирається їх виконувати. Заперечуючи проти позову, представник [PERSON] наполягав на тому, що навпаки мати дитини приймає участь у вихованні сина, турбується про його долю та має намір і у майбутньому приймати участь у вихованні дитини, незважаючи на те, що перебуває за кордоном, опікуватись його долею, якаїй не байдужа, про що свідчить саме її звернення до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні із сином. Отже у судовому засіданні не встановлено жодних обставин, які б свідчили про те, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків, що вона має негативну характеристику, чи вчинила будь-які протиправні дії відносно свогосина, тому підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] відсутні. Приймаючи рішення про відмову у задоволенні зустрічної позовної вимоги [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, суд виходить з того , що під час розгляду справи не було встановлено обставин, отримано належних доказів щодо свідомого ухилення матері від виконання батьківських прав. При цьому суд враховує що позивачка проживає окремо від дитини, а саме у різних країнах, виявляє бажання брати участь у спілкуванні та вихованні сина. Верховний Суд вже робив висновок з приводу того, що вимушене тимчасове перебування одного з батьків за кордоном унаслідок життєвих обставин (зокрема, запровадження карантинних заходів, уведення воєнного стану на території України) дійсно створює певні труднощі у налагодженні стосунків з дитиною, проте вказана обставина сама по собі не свідчить про ухилення батька від участі у вихованні та утриманні дитини (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 травня 2023 року в справі N? 334/5153/18, провадження №61-586с623). Рішенням ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine, заява № 39948/06), зроблено висновки про виключність такого заходу, як позбавлення батьківських прав, оскільки право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположну складову сімейного життя. Заходи національних органів, спрямовані на те, щоб перешкодити реалізації вказаного права, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Таке втручання може здійснюватися «згідно із законом», відповідати законним цілям, переліченим у п. 2 ст. 8 Конвенції, і має бути «необхідним у демократичному суспільстві». Національні органи повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися досить переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. З приводу заявленої вимоги [PERSON] про припинення стягнення з нього аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] суд зазначає наступне. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13.10.2023 визначено місце проживання дитини [PERSON] разом із батьком [PERSON] (т.1, а.с.171-172). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 11.01.2023 встановлено, що малолітній [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] з 30.10.2022. Мати дитини [PERSON] на теперішній час перебуває за межами України. Вихованням дитини та матеріальним забезпеченням займається батько, по догляду за дитиною допомагає бабуся [PERSON] . Крім того, в судовому засіданні [PERSON] підтвердила факт сумісного проживання малолітнього сина [PERSON] з батьком [PERSON] жовтня 2022 та не заперечувала з приводу припинення стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.ст.180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Як вбачається із матеріалів справи, малолітній [PERSON] з жовтня 2022 став мешкати разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . Частина 1статті 188 Сімейного кодексу Українизазначає, що батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право [PERSON] , шляхом припинення примусового стягнення на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , які стягуються на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19.12.2019. Аліменти підлягають припиненню з 03.11.2023, саме з дати звернення [PERSON] до суду із вказаним позовом, тому в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. З приводу заявлених вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] , суд зазначає наступне. Згідност. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ч. 3 ст. 181, ст. 183 СК України- за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом наведених правових норм аліменти присуджуються з метою утримання дитини на користь того з батьків, з ким проживає дитина, і який здійснює утримання цієї дитини. Аналіз частини другоїстатті 181 СК Українисвідчить про те, що право на отримання аліментів на дитину має той з батьків, з ким проживає дитина, а відповідний обов`язок сплачувати аліменти на дитину той з батьків, хто проживає окремо від неї. Таке тлумачення цієї норми міститься також в п. 17постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Вирішуючи питання про стягнення аліментів, судом встановлено, що дитина проживає з батьком та знаходиться на його утриманні, що підтверджено рішенням суду та не заперечується відповідачкою. Мати дитини має можливість працювати, має задовільний стан здоров`я, тому має реальну можливість надавати матеріальну допомогу. [PERSON] вказані факти визнані, у зв`язку з чим, з останньої на користь [PERSON] підлягають стягненню аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів її доходу/заробітку щомісячно, але неменше ніж50відсотків прожитковогомінімуму длядитини відповідноговіку, до досягнення дитиною повноліття. Статтею 191 СК Українипередбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Отже аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] [INFO] підлягають стягненню з дня надходження позову до суду, а саме з 03.11.2023. Згідно зі ст.430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги [PERSON] за первісним позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з неповнолітнім сином задоволено частково, то з відповідача за первісним позовом [PERSON] на користь позивача за первісним позовом повинно бути стягнуто судовий збір у розмірі 1073,60грн. Оскільки позовні вимоги [PERSON] за зустрічним позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] , припинення та стягнення аліментів було задоволено частково, то з відповідача за зустрічним позовом [PERSON] на користь [PERSON] позивача за зустрічним позовом повинно бути стягнуто судовий збір у розмірі 2147,20 грн.

Outcome: partial