Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обгрунтовуючи вимоги тим, що 20.09.2023р. між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено договір №3993548 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за умовами якого сума кредиту складає 6000,00грн. зі строком кредиту 350 днів та стандартною ставкою за весь строк кредиту 37133,37%. Вказаний договір був укладений згідно вимог ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» в електронному вигляді з використанням електронного підпису. Право вимоги за вказаним кредитним договором позивач набув на підставі договору факторингу №24/05/2024 від 24.05.2024р., укладеного між ним та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА». Станом на дату укладання договору факторингу строк дії кредитного договору №3993548 від 20.09.2023р. не закінчився, а тому в межах строку дії цього договору у період з 24.05.2024р. по 22.07.2024р. (60 календарних днів) було здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою в розмірі 7200,00грн. Згідно наданих позивачем розрахунків заборгованості, станом на 22.07.2024р. заборгованість відповідача за кредитним договором №3993548 від 20.09.2023р. становила 42480,00грн., з яких 6000,00грн. сума заборгованості за основним боргом, 29280,00грн. сума заборгованості за нарахованими первісним кредитором процентами та 7200,00грн. сума заборгованості за процентами, нарахована позивачем за період з 24.05.2024р. по 22.07.2024р. Вказану заборгованість, сплачений за подання позову судовий збір у розмірі 2422,40грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00грн. позивач просить стягнути з відповідача на його користь. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання також не з`явився, про дату, час і місце засідання був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзив на позов, а також заяву про розгляд справи за його відсутністю не подав. За таких обставин, враховуючи неявку відповідача, повідомленого належним чином, приймаючи до уваги згоду позивача на ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе відповідно до положень ч.1 ст.280\~ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, дійшов такого висновку. Встановлено, що 20.09.2023р. між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено договір №3993548 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за умовами якого сума кредиту складає 6000,00грн. зі строком кредиту 350 днів та стандартною ставкою за весь строк кредиту 37133,37%. Вказаний договір був укладений згідно вимог ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» в електронному вигляді з використанням електронного підпису (а.с.21-зворот 30). Кредитні кошти в розмірі 6000,00грн. були перераховані на платіжну картку відповідача 20.09.2023р., що підтверджується листом ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ», яке є надавачем послуг з переказу коштів, від 31.05.2024р. №1851-3105 (а.с.17). Право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» набуло на підставі договору факторингу №24/05/2024 від 24.05.2024р., укладеного між ним та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (а.с.73-77). З наданих позивачем розрахунків заборгованості вбачається, що станом на 22.07.2024р. заборгованість відповідача за кредитним договором №3993548 від 20.09.2023р. становила 42480,00грн., у тому числі: 6000,00грн. сума заборгованості за основним боргом, 29280,00грн. сума заборгованості за нарахованими первісним кредитором процентами та 7200,00грн. сума заборгованості за процентами, нарахована позивачем за період з 24.05.2024р. по 22.07.2024р. (а.с.35-41). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин\~вважається таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо його\~зміст зафіксований\~в одному\~або кількох\~документах (у\~тому числі\~електронних),\~у листах,\~телеграмах,\~якими обмінялися\~сторони,\~або надсилалися\~ними до\~інформаційно-телекомунікаційної\~системи,\~що використовується\~сторонами.\~Правочин вважається\~таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо воля\~сторін виражена\~за допомогою\~телетайпного,\~електронного або\~іншого технічного\~засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст.626, 628 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України). 30.09.2015р. набрав чинності Закон України «Про електронну комерцію», яким встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Частиною 12 ст.11 цього Закону визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. За змістом ст.12 вказаного Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12.01.2021р. у справі №524/5556/19 та від 10.06.2021р. у справі №234/7159/20. Відповідно до ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. В силу ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлено, що відповідач отримав кредитні кошти, але не надав суду доказів, які б спростовували його заборгованість перед позивачем, який отримав право вимоги за кредитним договором на підставі договору факторингу. З заявами та клопотаннями про витребування доказів, які могли б свідчити про відсутність заборгованості, відповідач до суду також не звертався та не скористався своїм правом, передбаченим ст.178 ЦПК України, щодо подання відзиву на позовну заяву. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №3993548 від 20.09.2023р. підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо стягнення судових витрат, які складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких серед інших витрат належать витрати на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Так, при зверненні до суду з цією позовною заявою позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40грн., що підтверджується платіжною інструкцією №3538 від 14.11.2024р. (а.с.1), який в силу ч.1 ст.141\~ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач надав до суду копію договору №17/07-2024 про надання правової (правничої) допомоги від 17.07.2024р., укладеного між ним та адвокатом Столітнім М.М. (а.с.71-зворот - 72), копію заявки №5679 на виконання доручення до цього договору (а.с.18-зворот 19), копію акту №5679 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно договору №17/07-2024 від 17.07.2024р. (а.с.42-43) та копію рахунку на оплату №5679-13/11-2024 від 13.11.2024р., згідно якого вартість виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) становить 10000,00грн. (а.с.34). Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п.268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002р. «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Як встановлено ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.3 ст.141 цього Кодексу при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. З огляду на зазначене, суд, враховуючи складність справи, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг), їх обсяг, необхідність, а також розмір основної суми заборгованості за договором, вважає, що розмір гонорару за професійну правничу допомогу в сумі 10000,00грн. є завищеним, а тому він підлягає зменшенню з 10000,00грн. до 5000,00грн., які згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі наведеного,

Outcome: partial