Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-16 00:00:00

Представник позивачки звернувся до суду із позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів в обґрунтування якого посилався на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, яким між ними розірвано рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16.09.2021 року. У шлюбі у них народилися діти які на даний час є неповнолітніми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які після розірвання шлюбу проживають з позивачкою. Зазначив, що згідно судового наказу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 20.09.2021 року з відповідача стягуються аліменти на утримання дітей в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення найстаршою дитиною повноліття. При цьому відповідач судовий наказ не виконує, аліменти не сплачує та одної матеріальної допомоги на дітей не надає. Стягнутий розмір аліментів є критично малим і недостатнім для утримання дітей та забезпечення їх потреб. Зважаючи на підняття цін на комунальні послуги, продукти харчування та засоби гігієни, одяг, лікарські засоби та пальне, для належного утримання дітей та забезпечення їх базових потреб цієї суми недостатньо. Вказував, що позивачка на потреби кожної дитини в середньому витрачає близько 10\~000 грн. на місяць. Враховуючи викладене, а також зміну предмету позову просив змінити розмір аліментів та стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей по 5\~000 грн. на кожну дитину. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні частково визнали позовні вимоги в розмірі аліментів на суму 2 500 грн. на дитину. Крім того пояснив, що його заробітна плата становить близько 10\~000 грн. та у нього на утриманні ще перебуває хвора матір. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. За положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. У відповідності до ч. 1, ч. 2ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази засвоїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Одним із найголовніших та найважливіших обов`язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Отже, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Цей обов`язок закріплений в Конституції України (статті 51, 52), а також в Сімейному кодексі України (статті 180-201). У відповідності\~до положення\~ст.27\~Конвенції про\~права дитини,\~прийнятої Генеральною\~Асамблеєю ООН\~20\~листопада 1989\~року (ратифікована\~27.02.1991\~року),\~Держави-учасниці\~визнають право\~кожної дитини\~на рівень\~життя,\~необхідний для\~фізичного,\~розумового,\~духовного,\~морального і\~соціального розвитку\~дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Судом встановлено, що у сторін від шлюбу [INFO] народився син [PERSON] та [INFO] - [PERSON] (а.с.10,11). Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16 вересня 2021 року розірвано між ними та судовим наказом Першотравневого районного суду м. Чернівці від 20.09.2021 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.14-15). Відповідно до вимог ст.\~192\~СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів №3 від 15 травня 2006 р., розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до\~ст.\~182\~СК України\~при визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує:\~1)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; 2)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1)\~наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав;\~3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Так, пред`являючи позов про зміну розміру аліментів, позивачка посилається на збільшення витрат на утримання дітей, а наявний розмір аліментів є недостатнім для забезпечення базових потреб дітей. Суд враховуючи принцип № 4 Декларації прав дитини, відповідно до якого дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування, а також аналогічні положення закріплені частиною першою\~ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток, вважає, що розмір аліментів визначений рішенням Шевченківського районного суду від 17.02.2012 року є недостатнім для забезпечення дитині гарантованих їй прав та благ, що є істотною підставою для збільшення розміру аліментів. Вирішуючи питання зміну розміру аліментів суд виходить із того, що позивачкою безумовно доведено необхідність у збільшені їх розміру виходячи із складної економічної ситуації яка склалася в Україні. Отже, враховуючи зазначені вище вимоги закону та наведені вище обставини, суд приходить до висновку, що розмір аліментів має бути збільшено до 4 000 грн. на кожну дитину враховуючи часткове визнання відповідачем позовних вимог на розмір аліментів в сумі 2\~500 грн.. Задовольняючи частково позовні вимоги суд виходить з того, що аліменти в сумі по 5 000 грн. на дитину на даний час виходячи з матеріального стану відповідача будуть для нього надмірним фінансовим тягарем в силу того, що у нього на утриманні також перебуває непрацездатна матір яка є інвалідом І групи. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню й судові витрати в сумі 1 211 грн. 20 коп..

Outcome: partial