Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-17 00:00:00

19 червня 2025 року представника позивача адвокат Шолох Ольга Володимирівна в інтересах [PERSON] (далі позивач) через підсистему «Електронний суд» звернулася до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про припинення частки у праві спільної часткової власності. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником частини спадкової квартири [ADDRESS] після смерті рідного брата [PERSON] . Власником іншої частини квартири є падчерка [PERSON] відповідач по справі [PERSON] . Тому, у відповідності до вимог ст. 365 ЦК України позивач просить припинити право власності відповідача на 1/4 частину квартири, визнавши за нею право власності на вказану частину з компенсацією відповідачу її вартості. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 червня 2025 року позовну заяву залишено без руху, запропоновано Позивачу усунути вказані у ній недоліки. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 липня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 31.07.2025. Представник Позивача через канцелярію суду подала заяву про проведення підготовчого засідання без її участі та участі Позивача. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи по суті сповіщалася завчасно та належним чином. Судова повістка відповідачу надсилалася за адресою її місця проживання, зареєстрованою в установленому законом порядку. Крім того, про час і місце розгляду справи по суті відповідач повідомлялася шляхом публікації оголошення про виклик на сайті судової влади. Ухвалою суду від 31.07.2025 підготовче засідання за вказаним позовом закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.09.2025. У встановлений судом строк відповідач відзив на позов не подала. Представник позивача до початку судового засідання подала заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутності та відсутності позивач, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та проти заочного рішення справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи по суті повідомлена завчасно і належним чином, причин неявки суду не повідомила. Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, постановах Верховного Суду від 19.05.2021 у справі № 910/16033/20, від 20.07.2021 у справі № 916/1178/20, від 23.01.2023 у справі 496/4633/18,від 22.03.2023 у справі № 905/1397/21, від 30.08.2023 у справі № 910/10477/22. Згідно з вимогами частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Враховуючи наявність умов, передбачених ст. 280 ЦПК України, судом здійснено заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [INFO] помер рідний брат позивачки, [PERSON] , що зареєстровано у відділі ДРАЦС у місті Чернігові Північно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис за № 2403 (а.с. 9 зворот). Як зазначено у заочному рішенні Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.07.2024 у справі № 750/3958/24 (а.с. 10-11,13 зворот), після його смерті відкрилася спадщина, яка відкрита в Другій Чернігівській державній нотаріальній канторі, що знаходиться в [ADDRESS] . До складу спадкового майна входить квартира [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на підставі договору купівлі- продажу від 20.06.2012 року за №1464, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Фефеловою Ю.К. Дана квартира була придбана в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , яка померла [INFO] та на час смерті проживала разом з чоловіком, [PERSON] . Відповідач, [PERSON] , є падчеркою [PERSON] та рідною донькою [PERSON] . Відповідач також звернулася до Другої чернігівської державної нотаріальної кантори з заявою про прийняття спадщини після смерті вітчима, [PERSON] та її заява зберігається в матеріалах спадкової справи. Крім того, [PERSON] звернулася з заявою до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округа Борисової Т.А., з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, [PERSON] . Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 17 липня 2024 року за позивачкою визнано право власності на 3/4 частини спадкової квартири після смерті рідного брата [PERSON] , що зареєстровано в реєстрі речових прав. Позивач зазначає, що власником іншої частини квартири є падчерка [PERSON] [PERSON] . Відповідно до технічного паспорту квартири розташованої у [ADDRESS] загальна її площа становить 56,8 кв.м., з яких: коридор 3,9 кв.м., вбиральня кв.м., ванна 3,1 кв.м., кухня 4,7 кв.м., кімната 16, 8 кв.м., кімната 11,0 кв.м., шафа 1,0 кв.м., кімната 12,5 кв.м., коридор 1,2 кв.м., балкон 1,8 кв.м. Житлова площа становить 40, 3 кв.м. (а.с. 14,15) Відповідно до звіту № 022/02/2024 про оцінку майна від 05.02.2024 загальна вартість частини квартири, яка розташована в [ADDRESS] загальною площею 56,8 кв.м,\~становить 178\~138,00\~грн.,\~які були\~внесені позивачем\~на депозитний\~рахунок суду,\~що підтверджується\~квитанцією №\~0.0.4431450023.1 від 27.06.2025 (а.с. 16, 20). Згідно з положеннями частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У статті 41 Конституції України закріплено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України). Відповідно до\~частин першої-третьої\~статті 358\~ЦК\~України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників передбачено у статті 365 ЦК України, якою визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що завдана внаслідок такого припинення шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Визначення істотності шкоди, яка може бути завдана співвласнику, право якого припиняється, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном. Також, питання чи є частка незначною підлягає вирішенню судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2018 у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень статті 365 ЦК України можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності. Подібні за змістом правові висновки Верховний Суд навів у постановах від 18 липня 2019 року у справі № 210/2236/15-ц, 19 жовтня 2019 року у справі № 750/11178/17, 26 грудня 2019 року у справі № 303/4849/16-ц, 02 листопада 2021 року у справі № 263/13236/16-ц. При цьому, Верховний Суд у своїх постановах зазначає, що при вирішенні справ про припинення права на частку у спільному майні в частині не завдання шкоди інтересам відповідача та членам його сім`ї суди насамперед зобов`язані дослідити наявність у відповідача іншого житла. У разі відсутності такого житла позбавлення особи права на частку у спільному майні, яке є єдиним зареєстрованим за ним житлом, буде розцінюватися як завдання шкоди його інтересам та інтересам членам його сім`ї. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно зі ст. ст. 76, 77, 79, 80, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Суд вважає, що Позивач не довів належними, допустимими та достатніми доказами обставини, на які посилався у позовній заяві, а тому суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову. Зокрема, матеріали справи не містять інформації щодо підтвердження наявності у Відповідача іншого житла. Згідно відповіді з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, судом встановлено, що Відповідач [PERSON] не має у власності іншого нерухомого майна. Матеріали справи також не містять жодного доказу на підтвердження неможливості спільного володіння і користування квартирою (п. 3 ч. 1\~ст. 365 ЦК України). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що припинення права власності відповідача на частку у спільному майні, як про це заявлено згідно із підстав та предмету позову, завдасть істотної шкоди її інтересам, що є самостійною підставою для відмови в задоволені позову. Також, Позивач не надала доказів набуття Відповідачем права власності на частину квартири, яка розташована по [ADDRESS] . Згідно відповіді з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вказана квартира є власністю тільки [PERSON] у розмірі частки у праві спільної часткової власності. Відомості щодо інших суб`єктів права власності даної квартири відсутні. Відповідно до частини четвертої статті 334 ЦПК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Оскільки такої\~реєстрації здійснено\~не було,\~у Відповідачки\~не виникло\~право власності\~на спірну\~частку квартири,\~то і\~припинення права\~власності не\~може відбутися. Суд вважає, що інші зазначені стороною Позивача обставини є недоведеними, та не є підставами для припинення права особи на частку у спільному майні в розумінні ст. 365 ЦК України. \~ \~ \~ \~Оскільки інші позовні вимоги є похідними від позовної вимоги про припинення права власності [PERSON] на частку у квартирі, то у їх задоволенні також необхідно відмовити. \~ \~ \~ \~Оскільки у задоволенні позовних вимог суд відмовляє, кошти, які були зараховані на депозитний рахунок суду у розмірі 178138 підлягають поверненню Позивачу. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 264 та п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Оскільки у задоволенні позову суд відмовляє, судові витрати мають бути залишені за Позивачем.

Outcome: dismissed