Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-10 00:00:00

І. Короткий виклад обставин справи 31.07.2025 року [PERSON] через свого представника [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини. В обґрунтування своїх вимог ствердила, що 13.06.2024 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу народилася дитина [PERSON] , [INFO] . Станом на початок 2025 року відповідач ухиляється від фінансової допомоги на утримання дитини, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду із заявою про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та матері у післяпологовій відпустці по догляду за дитиною до трьох років. У зв`язку з наведеним позивач просить суд стягувати з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1/6 всіх видів заробітку платника аліментів, починаючи з моменту подання позову до достягнення дитиною [PERSON] трьох років, а також стягнути судові витрати на правову допомогу. Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано. ІІ. Позиція учасників процесу В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, однак в матеріалах справи наявна заява представника позивача про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання також не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законодавством порядку, однак на адресу суду поверталися конверти з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Про причини неявки суд не повідомляв, будь-яких заяв чи клопотань від нього не надходило. Верховний Суд у постанові №755/17944/18 (61-185св23) від 10.05.2023 вказав, що довідка поштового відділення із позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Судом було розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судові засідання по справі № 156/931/25 відповідача [PERSON] ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 05.08.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі № 156/931/25. 20.08.2025 року судове засідання відкладено у зв`язку з неявкою відповідача. В судове засідання 20.08.2025 року сторони не прибули. Згідно з ч.1 ст.223\~ЦПК\~України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстави для відкладення розгляду справи відсутні. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Представник позивач, відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, подала клопотання про розгляд справи без її участі. В силу вимог ч.8, 11 ст.128 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений про дату та місце розгляду справи, відтак підстави для відкладення розгляду справи відсутні. Враховуючи наявність умов, передбачених ст.280 ЦПК України, 11.09.2025 року судом постановлено протокольну ухвалу про здійснення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. ІV. Обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що сторони у справі перебувають у шлюбі, який зареєстрували 13.06.2024 року в Нововолинському відділі ДРАЦС у Володимирському районі Волинської області ЗМУМЮ, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 13.06.2024 року (а.с. 7). [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.01.2025 року (а.с. 8). Згідно з довідкою Поромівської сільської ради від 03.02.2025 року за №058, [PERSON] дійсно зареєстрована та проживає із своєю дочкою [PERSON] , [INFO] в [ADDRESS] (а.с. 6). У довідці Пенсійного фонду України зазначено інформацію щодо [PERSON] , а саме суми заробітку нарахування пенсій у тому числі доплата до мінімальної заробітної плати з 2010 по 2025 роки (а.с. 09-13). V. Застосоване судом законодавство Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Положеннями ч.1 ст.75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до ч.2, ч.4 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Тлумачення частини другої статті 84 свідчить, що для виникнення права на утримання потрібна сукупність таких умов: проживання з жінкою (чоловіком) дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від жінки, чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридичного значущого зв`язку (усиновлення); можливість другої сторони надавати матеріальну допомогу. Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Отже, аналіз даних положень сімейного законодавства України передбачає право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини. Стаття 85 СК України, регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. У СК України не встановлено максимального розміру аліментів, які можуть бути стягнені судом на утримання одного з подружжя. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у результаті їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. При цьому, суд у першу чергу виходить з прожиткового мінімуму й життєвих потреб особи. Аліменти мають бути достатніми й співрозмірними з огляду на цілі зобов`язання по утриманню. Критерії, якими має керуватися суд при визначенні розміру аліментів, в законі значно розширені. Як і раніше, в першу чергу суд виходить з матеріального і сімейного стану платника та одержувача аліментів. Матеріальне становище платника оцінюється, виходячи з вартості належного йому майна, розміру заробітку (доходу). Про матеріальне становище також свідчить розмір витрат, що здійснюються платником на утримання себе й членів своєї сім`ї. Відповідно до вимог ч. 1-2 ст.77 СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Частиною 1 статті 80 СК України, передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. VІ. Висновки суду Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак разом не проживають. У шлюбі народилася донька [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем за адресою [ADDRESS] . Позивач ніде не працює, здійснює опіку за малолітньою дитиною. Оскільки відповідач проживає окремо від позивача і дитини, є працездатною особою молодого віку, має можливість офіційно працевлаштуватись і отримувати регулярний дохід, що в ході розгляду цивільної справи ним не спростовано, тому суд прийшов до висновку, що позивач відповідно до норм Сімейного кодексу України має право на отримання аліментів на своє утримання. У зв`язку з наведеним, суд вважає, що розмір аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/6 (однієї шостої) частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, буде відповідати принципу справедливості та розумності та буде достатнім й співрозмірним з огляду на цілі зобов`язання по утриманню. Виходячи з вимог ст.430 ЦПК України, суд вважає, що слід допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. VII. Вимога про стягнення витрат на правничу допомогу. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно положень ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Водночас, в силу вимог ч.ч.3, 4 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Так, на підтвердження витрат про надання правової допомоги позивачем надані: ордер на надання правничої допомоги серії АС №1149472 від 29.07.2025 року, розрахунок витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. за складання позовної заяви про стягнення аліментів, копія квитанції до прибуткового касового ордера №2 про отримання від [PERSON] грошові кошти в розмірі 3000,00 грн. Оцінюючи надані докази, враховуючи принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи, обсягом та змістом наданих адвокатських послуг і виконаних робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), а також визнання відповідачем позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. VIІI. Судові витрати Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із\~статті 5 Закону України «Про судовий збір»\~вбачається, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Згідно із ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи те, що позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, в якій містяться вимоги щодо стягнення аліментів на своє утримання, тому суд вважає, що з відповідача [PERSON] слід стягнути судовий збір, в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп. в дохід держави.

Outcome: approved