Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-17 00:00:00

11 липня 2025 позивач ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОЦЕНТ», в інтересах якого діє представник Руденко К. В., звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 07.04.2024 ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОЦЕНТ» та [PERSON] уклали електронний кредитний договір (акцептування оферти) про надання коштів у позику № 9945, відповідно до якого [PERSON] отримав від ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОЦЕНТ» кредит у розмірі 3 000,00 грн строком на 365 днів з кінцевим терміном повернення 24.07.2025 року. Відповідно до розрахунку заборгованості про стан заборгованості за кредитним договором № 9945 від 07.04.2024, наданого позивачем, заборгованість за основною сумою боргу складає 3 000,00 грн, за відсотками - 27 375,00 грн. Загалом позивач просить стягнути з відповідача загальну суму заборгованості у розмірі 30 375,00 грн, а також судові витрати у розмірі 2 422,40 грн сплаченого судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, що складає 10 000 грн. Ухвалою судді Новодністровського міського суду Чернівецької області від 16.06.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження із викликом сторін. Позивач та його представник у судові засідання не з`являлися, у позовній заяві клопотали про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОЦЕНТ», позивач також повідомив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач у судові засідання не з`являвся, проте належним чином був повідомлений, зокрема, шляхом надіслання ухвали про відкриття провадження у справі, судових повісток (рекомендовані повідомлення поверталися з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою»). Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Крім того, відповідно до приписів ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, на підставі ст. 223, 280 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та постановити заочне рішення у справі. У зв`язку з неявкою сторін згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов такого висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів сторін та застосованих норм права. Суд установив, що 07.04.2024 [PERSON] уклав з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОЦЕНТ» електронний кредитний договір (шляхом акцептування оферти) про споживчий кредит № 9945, за умовами якого позичальник отримав кредитні кошти у сумі 3 000,00 грн на строк 365 днів за фіксованою незмінною процентною ставкою у розмірі 2,5 % за 1 (один) день користування кредитом з періодичністю платежів зі сплати процентів - кожні 20 днів. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку, з кінцевим терміном повернення 07.04.2025 року, та зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування коштами на умовах, передбачених у паспорту споживчого кредиту, який є невід`ємною частиною цього договору, згідно з графіком платежів (розділ 5. паспорту споживчого кредиту до кредитного договору № 9945), що був підписаний одноразовим ідентифікатором відповідача 689699 (для підписання та укладання договору був відправлений код з смс на фінансовий номер телефону [NUMBER] , який належить [PERSON] ). Відповідно до умов указаного договору відповідач узяв на себе зобов`язання сплатити основну суму кредиту та проценти за користування кредитом за ставкою у розмірі 2,5 % за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього періоду строку дії кредитного договору. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку, тип процентної ставки - фіксована. Згідно з п. 2.3.2. пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) позичальник, який має намір укласти електронний кредитний договір, ідентифікується (реєструється) в особистому кабінеті на вебсайті кредитодавця за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, отриманим позичальником в повідомлені на номер телефону, вказаний позичальником при його ідентифікації (реєстрації) в особистому кабінеті на вебсайті. Усі вищезазначені дії по акцептуванню договору відповідач учинив. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого коп.іювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Суд з`ясував, що позичальник підтвердив, що однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), невід`ємною частиною якого є паспорт споживчого кредиту до кредитного договору № 9945 від 07.04.2024, з якими він попередньо уважно ознайомився, та приймає умови кредитного договору. Указана обставина підтверджується витягом з ІТС https://procent.com.ua. укладання кредитного договору (а. с. 31). Договір був підписаний відповідачем електронним шляхом - одноразовим ідентифікатором 689699. Таким чином, встановлені вище обставини, підтверджують факт укладання між сторонами кредитного договору, шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, умовами яких було визначено суму кредиту, розмір відсотків, порядок повернення грошових коштів, та строк дії кредитних договорів, при цьому факт отримання грошових коштів підтверджується відповідною довідкою про переказ грошових коштів на картку позичальника. Отже, суд уважає встановленою та доведеною належними доказами обставину укладення кредитного договору між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОЦЕНТ» та [PERSON] з дотриманням вимог законодавства щодо укладення договорів в електронній формі та погодження його умов сторонами. До договору № 9945 від 07.04.2024 додаються додатки: паспорт споживчого кредиту, таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача, графік платежів та реальної річної процентної ставки, інформаційне повідомлення позичальника, та повідомлення про власні контактні номери телефонів позичальника, також позивачем наданий суду детальний розрахунок заборгованості. Усі вказані документи підписані відповідачем електронним шляхом введенням коду з смс, яке було відправлено на фінансовий номер телефону [NUMBER] , який належить позичальнику [PERSON] - одноразовим ідентифікатором 689699. 07.04.2024 у день укладення кредитного договору ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОЦЕНТ» перерахувало грошові кошти у розмірі 3 000,00 грн на банківський рахунок відповідача. Указана обставина підтверджується копією довідки Fondy, яка надана позивачу від ТОВ «ФК «Елаєнс» на підставі договору №41466388-1_06/09/23 про надання послуг з переказу грошових коштів (переказ на картку) та про інформаційно-технологічну взаємодію та приймання платежів, укладеного ТОВ «ФК «Елаєнс» та ТОВ «ФК «ПРОЦЕНТ», підтвердженням того, що платежі успішно проведені в системі. Деталі операцій: Номер в системі FONDY: 779060496; номер операції: 118505=5d9e13b6-ff04-48f3-a9b7-87e152d1ce50=60145; дата проведення платежу: 07.04.2024; Призначення платежу: перерахування коштів за договором 9945 від 07.04.2024 на умовах фінансового кредиту; сума платежу: 3 000,00; валюта платежу: UAH; платіжний метод: карта MASTERCARD; статус платежу: approved; номер карти: [NUMBER] ; банк картки отримувача: TASCOMBANK; ARN: [NUMBER] ; код авторизації: 627873 (а. с. 24) та відповіддю на запит суду від АТ «ТАСКОМБАНК», яке повідомило, що: 1) [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) оформлено віртуальну банківську платіжну картку № [NUMBER] , яка існує у цифровій формі; 2) надають виписку про рух коштів по рахунку № [NUMBER] у гривнях, операції по якому можна здійснювати за допомогою вказаної вище банківської платіжної картки, за період з 07.04.2024 по 12.04.2024; номер телефону [NUMBER] є фінансовим номером телефону за платіжною карткою № [NUMBER] , також вказаний вище номер знаходиться в анкетних даних [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), інші номери телефонів відсутні. Суд мав змогу ідентифікувати, що банківська карта з номером [NUMBER] належить відповідачу, позаяк вказаний вище рахунок також зазначався позивачем у п. 1.7. кредитного договору та у довідці Fondy, яка надана позивачу від ТОВ «ФК «Елаєнс». Суд зауважує, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи щодо стягнення з нього грошових коштів за зобов`язаннями відповідно до умов кредитного договору, заяв по суті справи, інших клопотань, доказів на підтвердження протилежних обставин не подавав, проти позову не заперечував. Суд вважає надані позивачем докази достовірними, допустимими, належними та такими, що у своїй сукупності достатні та підтверджують обставини, на які він покликається. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Позивач як на підставу заявлених вимог посилається на те, що слід стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 30 375,00 грн, у зв`язку із порушенням зобов`язання за кредитним договором № 9945 від 07.04.2024. Позаяк, [PERSON] та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОЦЕНТ» уклали електронний кредитний договір про споживчий кредит № 9945 від 07.04.2024, за умовами якого позичальник отримав кредитні кошти у сумі 3 000,00 грн строком на 365 днів, строк виконання зобов`язань відповідача настав 07.04.2025. Отже, суд резюмує, що у позивача виникло право вимоги стягнення заборгованості за кредитним договором. Суд погоджується з аргументами позивача, виходячи з таких норм права, які підлягають застосуванню. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. За статтею 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). У той же час суд наголошує, що денна процентна ставка, визначена у договорі у розмірі 1 %, відповідає вимогам ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» щодо максимального розміру денної процентної ставки. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Відповідно до ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. У статті 14 зазначеного Закону виснувано: договір про споживчий кредит укладається в порядку, визначеному цивільним законодавством України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Визначення кредитодавцем можливості укладення договору про споживчий кредит здійснюється на підставі відповідного запиту (заяви) споживача, у тому числі з використанням засобів дистанційного зв`язку, та оцінки кредитоспроможності споживача. Кредитодавцю забороняється встановлювати плату за розгляд запиту (заяви) про укладення договору про споживчий кредит. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до розрахунку заборгованості позивача відповідач не здійснював жодних платежів на виконання умов договору та не сплачував повністю або частково заборгованість, яка у нього виникла у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору. Таким чином, на день подання позову до суду - 11.07.2025 заборгованість відповідача становила: 3 000,00 грн - по тілу кредиту. Проаналізувавши розрахунок заборгованості відповідача суд дійшов такого висновку. 07.04.2024 відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 3 000,00грн. З 07.04.2024 по 07.04.2025 відповідачу нараховувалися відсотки протягом всього періоду кредитування за процентною ставкою 2,5 % у розмірі 75,00 грн у день (3 000 ? 2,5 % = 75 грн). Відповідно до п. 1.3. кредитного договору строк надання кредиту та строк дії договору становить 365 днів, зі сплатою кредиту у кінці строку користування згідно додатку № 1 до цього договору. Таким чином, суд доходить переконання про те, що позовні вимоги у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3 000,00 грн є підставними. Щодо відсотків, нарахованих позивачем, то суд уважає за необхідне зазначити таке. Здійснивши перевірку розрахунку заборгованості суд встановив, що такий не суперечить умовам Кредитного договору. Однак 24 грудня 2023 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою, яка визначає, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Прикінцевими та перехідними положеннями Закону передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Відтак, максимальний розмір денної процентної ставки для кредитних договорів з 24 грудня 2023 року не повинен перевищувати 1%, а щодо договорів, які укладені до набрання Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг»: протягом перших 120 днів - 2,5% (до 22.04.2024 включно); протягом наступних 120 днів 1,5% (до 20.08.2024 включно); починаючи з 241 дня 1% (з 21.08.2024). Оскільки Кредитний договір № 9945 від 07.04.2024 укладений між ТОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» та [PERSON] після набрання чинності відповідних положень Закону України «Про споживче кредитування», то відсоткова ставка встановлена законом, який регулює спірні правовідносини між сторонами, не може бути збільшена умовами договору, а тому суд вбачає за необхідне провести перерахунок заборгованості за процентами та при нарахування процентів за користування відповідачем кредитом слід ураховувати обмеження максимального розміру денної процентної ставки 1% відповідно до вимог ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином, сума заборгованості за нарахованими процентами протягом усього строку кредитування (365 днів) з врахуванням ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» становить 10 950, 00 грн, а не 27 375, 00 грн (3 000 ? 1 % = 30 грн у день ? 365 днів = 10 950 грн). При цьому, доводи представника позивача щодо відсутності підстав для перерахунку процентної ставки базуються на неправильному розумінні п.17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», які встановлюють «перехідний період» щодо максимального розміру денної процентної ставки для договорів, які були укладені до 24 грудня 2023 року. Отже, сукупно розмір заборгованості за відсотками складає 10 950,00 грн. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань. Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 612 цього кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Зібрані докази вказують на те, що [PERSON] 07.04.2024 уклав електронний кредитний договір про споживчий кредит № 9945, за умовами якого отримав кредитні кошти у сумі 3 000,00 грн строком на 365 днів, строк виконання зобов`язань настав 07.04.2025. Відповідно розрахунку заборгованості, суд вбачає, що відповідач не сплачував протягом строку, на який надавався кредит, жодних платежів як для покриття основної суми кредиту, так і для покриття відсотків за користування ним. Однак, ураховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОЦЕНТ» не повернуті, позицію відповідача, який жодних аргументів чи доказів для доведення протилежного не надав, а також вимоги ч. 1 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що свідчить про порушення прав позивача, а тому суд вважає, що право позивача на повернення заборгованості по тілу кредиту та нарахованих відсотках підлягає захисту в судовому порядку. Таким чином, відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором про споживчий кредит № 9945 від 07.04.2024, де заборгованість за тілом кредиту складає 3 000,00 грн, за процентами - 27 375,00 грн. За таких обставин, суд дійшов висновку, що у даному випадку мають місце порушення з вини відповідача прав позивача щодо порядку погашення заборгованості за кредитним договором та вважає, що позов підлягає до задоволення частково, шляхом стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОЦЕНТ» сукупно заборгованості 13 950,00 грн (3 000 + 10 950 = 13 950). Ціна позову складала 30 375,00 грн. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає. Згідно ізст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову-на відповідача; 2) у разі відмови в позові-на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Згідно з позовними вимогами ціна позову у справі становить 30 375,00 грн. Позовні вимоги задоволено частково. Позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2 422,40 грн, та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. За таких обставин, суд вважає, що судовий збір на користь позивача підлягає стягненню з відповідача: (13 950,00 ? 100 %) ? 30 375,00 = 45,93 % 2 422,40 ? 45,93 % = 1 112,61 грн. За ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (постанова ВП ВС від 27.06.2018 у справі №826/1216/16). У постанові Верховного Суду від 20.10.2021 № 757/29103/20-ц виснувано, що витрати за адвокатські послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/ третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку із розглядом конкретної справи. На підтвердження укладення договору про надання правової (правничої) допомоги позивач надав копію такого договору № 03/06/2024 від 03.06.2024, сторонами якого є ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» та фізична особа-підприємець [PERSON] . Крім того, позивачем надано акт приймання-передачі наданих послуг № 36 до договору № 03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03.04.2024, витяг з реєстру № 1 до акту приймання-передачі наданих послуг № 36 до договору № 03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03.04.2024, у яких адвокат надає професійну юридичну допомогу у відповідності до умов договору про стягнення заборгованості з [PERSON] , відповідно до якого адвокат надав позивачеві професійних послуг сукупно на 10 000 грн. Суд наголошує, що відповідач не заперечував проти стягнення судових витрат з нього на користь позивача, у т. ч. витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, не оспорював їх розмір тощо. За таких обставин, суд дійшов висновку, що у даному випадку мають місце порушення з вини відповідача прав позивача щодо порядку погашення заборгованості за кредитним договором та вважає, що позов підлягає до задоволення частково, шляхом стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОЦЕНТ» сукупно заборгованості 13 950,00 грн. Отже, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути: (13 950,00 ? 100 %) ? 30 375,00 = 45,93 % 10 000 ? 45,93 % = 4 593 грн витрат на професійну правничу допомогу. Судовий збір, який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача складає: 1 112,61 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial