Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-10 00:00:00

В травні 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Держави України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області про стягнення з держави Україна інфляційних втрат за прострочене зобов`язання в порядку ст.625 ЦК України. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що постанова Хмельницького апеляційного суду в справі № 686/13975/23 від 30 листопада 2023 року залишається невиконаною, а на її виконання 22 грудня 2023 року ним було здано виконавчий лист, в якому зазначено про негайне прийняття до виконання виконавчого листа з вимогою сплатити кошти з врахуванням ст. 625 ЦК України. Виконання судового рішення є прямим обов`язком боржника (ч.2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження»). Велика Палата\~Верховного Суду\~вже зазначала,\~що вона\~вважає правильним\~застосування судом\~першої інстанції\~припису частини\~другої статті\~625\~ЦК України\~до спірних\~правовідносин.\~Однак стягнути\~на користь\~позивачки 3\~%\~річних та\~інфляційні втрати\~за прострочення\~виконання рішення\~суду слід\~не з\~дати набрання\~чинності рішенням\~суду першої\~інстанції у\~справі №\~686/21941/15-ц,\~а з\~наступного дня\~після спливу\~трьох місяців\~від пред`явлення\~до виконання\~органу ДКС\~України виконавчого\~документа (частина\~четверта статті\~3\~Закону №\~4901- VІ) і включно до дня, що передує дню повного виконання судового рішення. Тобто Постанова Хмельницького апеляційного суду мала бути виконана 22 березня 2024 року. Розрахунок інфляційних втрат за червень 2024 рік: 43680,52 грн. поділити на 100 процентів і помножити на коефіцієнт інфляції за травень 2024 року (102,2) =44641,49 грн. Суму відшкодування складає різницю між 44641,49 грн. - 43680,52 грн. = 960,97 грн. Зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю тобто, що інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. З врахуванням наведеного позивач просить: стягнути з держави Україна на підставі ст. 625 ЦК України на його користь 960,97 грн. втрат від інфляції за червень 2024 року; судові витрати та видатки і можливі податки платежі та збори покласти на відповідача. В судове засідання позивач не з`явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, в позовній заяві просив здійснювати розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав зазначених у відзиві, оскільки ст.625 ЦК України передбачає нарахування 3% та інфляційних втрат на суму основного боргу. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08.09.2023р. в справі № 686/13975/23 стягнуто з Державного бюджету України на користь [PERSON] три проценти річних від простроченої суми в розмірі 8341 грн. 67 коп. та інфляційні втрати в розмірі 71454 грн. 74 коп. за невиконання постанови Хмельницького апеляційного суду від 1 лютого 2022 року якою було стягнуто з Державного бюджету України на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, в розмірі 310000 грн. Постановою Хмельницького апеляційного суду від 30.11.2023 року рішення Хмельницького міськрайонного суду від 08.09.2023 року та додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду від 15 вересня 2023 змінено. Викладено резолютивну частину рішення Хмельницького міськрайонного суду від 08.09.2023 року в наступній редакції: «Позов задовольнити частково. Стягнути з Держави Україна за рахунок Державного бюджету України на користь [PERSON] три проценти річних від простроченої суми в розмірі 5554,52грн. та інфляційні втрати в розмірі 44633,88 грн.» Викладено резолютивну частину додаткового рішення Хмельницького міськрайонного суду від 08.09.2023 року в наступній редакції: «Стягнути з Держави Україна за рахунок Державного бюджету України на користь [PERSON] судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3145 грн. 22.12.2023 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області на виконання постанови Хмельницького апеляційного суду від 30.11.2023 року [PERSON] було видано виконавчі листи. 22.12.2023р. вказані виконавчі листи разом із заявами про прийняття до негайного виконання були подані [PERSON] до Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області. Головним управлінням Державної казначейської служби України у Хмельницькій області 22.12.2023 року на адресу Державної казначейської служби було направлено пакет документів щодо безспірного списання коштів державного бюджету на користь [PERSON] по справі № 686/13975/23-ц, т.ч. оригінали виконавчих листів, з метою вжиття заходів, передбачених Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011. Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 11.07.2024 року ухвалено виправити арифметичну помилку, допущену в мотивувальній та резолютивній частинах постанови Хмельницького апеляційного суду від 30 листопада 2023 року. В четвертому абзаці резолютивної частини постанови Хмельницького апеляційного суду від 30 листопада 2023 року слова і цифри «та інфляційні втрати в розмірі 44633,88 грн.» вважати невірними, виправити та вважати вірним « та інфляційні втрати в розмірі 34633,88 грн.» Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.04.2020 року у справі №910/4590/19, аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України, зробила висновок про те, що інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Також Верховний Суд в постанові від 15.11.2019 у справі №905/1753/18 зазначив, що нарахування 3 % річних та інфляційних втрат на встановлену рішенням суду від 29.10.2015 у справі № 905/1524/15 заборгованість до складу якої, окрім основного боргу, входять суми неустойки, 3 проценти річних та інфляційних втрат, не відповідає принципу заборони подвійної цивільно-правової відповідальності та суперечить положенням статті 550 Цивільного кодексу про заборону нарахування процентів на неустойку. Суди попередніх інстанцій дійшли вірного та обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, нарахованих на встановлену рішення Господарського суду Донецької області від 29.10.2015 у справі № 905/1524/15 загальну суму заборгованості включно з сумами пені, річних, інфляційних втрат та судового збору. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3% річних, які виникли із судового рішення про стягнення компенсаційних втрат, не є сумою боргу, на які можуть нараховуватися інфляційні втрати, які є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, у зв`язку з чим слід відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі.

Outcome: dismissed