Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-11 00:00:00

До Збаразького районного суду звернулась [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Молинь Роман Петрович, із позовною заявою, зареєстрованою через канцелярію суду 17.01.2025, до [PERSON] , треті особи: служба у справах дітей Збаразької міської ради, Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про відібрання дитини. В якій просить: 1.Відібрати малолітню дитину [PERSON] , [INFO] від батька [PERSON] (відома адреса проживання [ADDRESS] , дата народження [INFO] ) та передати його матері [PERSON] , [INFO] ІПН [NUMBER] адреса реєстрації та проживання [ADDRESS] . 2.Стягнути з Відповідача на користь позивача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те що, рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 20 липня 2023 року №598/753/19 частково задоволено позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини та відібрання малолітньої дитини, треті особи, які не заявлять самостійних вимог на предмет спору: служба у справах неповнолітніх дітей Тернопільської міської ради Тернопільської області, служба у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації Тернопільської області, орган опіки та піклування Збаразької міської ради Тернопільської області. Визначено місце проживання малолітнього сина [PERSON] разом із матір`ю [PERSON] .. Постановою Тернопільського апеляційного суду від 08.12.2023 та постановою КЦС ВС від 05.06.2024 рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 20 липня 2023 року залишено без змін. Одночасно в липні 2022 року відповідач [PERSON] зник разом з малолітнім сином [PERSON] та не з`являється на місці постійного проживання, місцезнаходження останнього є невідоме. Відповідачем рішення Збаразького районного суду від 20 липня 2023 року не виконується, а тому наявне порушене право позивача на проживання малолітнього сина [PERSON] з позивачем, яке підлягає судовому захисту. Дана позовна заява зареєстрована в суді і справі присвоєно єдиний унікальний номер 598/161/25. 06 лютого 2025 року ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області прийнято до розгляду дану позовну заяву та відкрито провадження у цивільній справі. Вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження і призначено підготовче засідання справи (а.с.51-52). 06 березня 2025 року ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області зобов`язано орган опіки та піклування Збаразької міської ради Тернопільської області, орган опіки та піклування Тернопільської міської ради Тернопільської області подати письмовий висновок щодо доцільності або недоцільності відібрання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] від батька [PERSON] та передання матері [PERSON] . Зобов`язано орган опіки та піклування Тернопільської міської ради Тернопільської області подати письмовий висновок щодо доцільності або недоцільності відібрання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] від батька [PERSON] та передання матері [PERSON] (а.с.67-69). 01 травня 2025 року на адресу суду від представника позивача [PERSON] адвоката Молиня Романа Петровича надійшло клопотання про участь його у судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с.94-95). 01 травня 2025 року ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області задоволено клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Молиня Романа Петровича про участь його у судовому засіданні в режимі відеоконференції у даній справі (а.с.98). 08 травня 2025 року від представника третьої особи Збаразької міської ради Тернопільської області надійшло клопотання про витребування доказів із Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України щодо перетину державного кордону [PERSON] та малолітнього [PERSON] в період з 01 січня 2022 року. Клопотання мотивоване тим, що Збаразька міська рада зверталась із відповідним запитом до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, однак їм відмовлено у наданні інформації, яка необхідна для надання відповідно до ухвали суду від 06.03.2025 відповідного висновку у даній справі (а.с.102-104). 08 травня 2025 року ухвалою Збаразького районного суду зобов`язано Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (01601, м.Київ, вул.Володимирська, 26) у строк десять днів з часу отримання даної ухвали суду подати до канцелярії Збаразького районного суду Тернопільської області інформацію про те, чи перетинали кордон України в період часу з 01 січня 2022 року по 08 травня 2025 року, громадяни України: [PERSON] , [INFO] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] та малолітній [PERSON] , [INFO] , уродженець м.Тернопіль Тернопільської області (а.с.110). 15 липня 2025 року проведено підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду (а.с.145). В судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Молинь Р.П. не з`явилися, однак від сторони позивача надійшли заяви, в яких позивач і її представник просять проводити судове засідання без їх участі, позовні вимоги підтримують і просять суд задовольнити їх у повному обсязі, щодо ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, по невідомій суду причині, хоча про день, час і місце судового засідання належним чином повідомлений. Відповідач не подав до суду відзиву. Представник третьої особи служби у справах дітей Збаразької міської ради в судове засідання не з`явився, однак від представника Збаразької міської ради надійшла заява у якій він просить розгляд справи проводити без участі представника Збаразької міської ради. Представник третьої особи Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради в судове засідання не з`явився, однак від Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради надійшла заява в якій останнє просить розгляд справи проводити без участі представника Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради за наявними матеріалами справи. Суд, на підставі ст.280 ЦПК України, вважає за доцільне проводити заочний розгляд даної справи. Дослідивши матеріали даної справи та проаналізувавши здобуті в судовому засіданні докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в м.Тернопіль Тернопільської області та його батьками є сторони по справі [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26 грудня 2018 року виданого Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (а.с.41). Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого 15 серпня 2017 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільські області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 15 серпня 2017 року, про що складено відповідний актовий запис №51 (а.с.42). Згідно з рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 20 липня 2023 року, залишеного без змін постановами Тернопільського апеляційного суду від 08 грудня 2023 року та Касаційним цивільним судом Верховного Суду від 05 червня 2024 року, задоволено частково позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини та відібрання малолітньої дитини, треті особи, які не заявлять самостійних вимог на предмет спору: служба у справах неповнолітніх дітей Тернопільської міської ради Тернопільської області, служба у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації Тернопільської області, орган опіки та піклування Збаразької міської ради Тернопільської області. Визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , уродженця м.Тернополя, разом із матір`ю [PERSON] , [INFO] , уродженкою с.Маркопіль Бродівського району Львівської області. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Відмовлено у задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , служби у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації Тернопільської області про визначення місця проживання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Збаразької міської ради Тернопільської області (а.с.16-20, 21-27, 31-35). Рішенням Збаразького районного суду від 14 травня 2024 року задоволено позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначенні способу участі у виховані дитини та спілкуванні з нею, треті особи які не заявляють самостійних вимог: служба у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації Тернопільської області, орган опіки та піклування Збаразької міської ради Тернопільської області. Задоволено частково зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про встановлення графіку побачень з дитиною, треті особи які не заявляють самостійних вимог: служба у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації Тернопільської області, орган опіки та піклування Збаразької міської ради Тернопільської області. Зобов`язано [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] . Встановлено наступні способи і порядок участі у вихованні та спілкуванні між матір`ю [PERSON] та сином [PERSON] , [INFO] , а саме: перших три побачення провести за місцем проживання батька [PERSON] в його присутності, в подальшому встановити [PERSON] години спілкування з сином [PERSON] кожного першого, третього та п`ятого (якщо такий випадає) тижня місяця з 20 години четверга до 20 години неділі та другого, четвертого тижня місяця з 20 години середи до 13 години суботи, без присутності батька, з правом ночівлі за місцем проживання матері та з можливістю поїздки до родичів, в тому числі до бабусі і дідуся. В іншій частині позовних вимог зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про встановлення графіку побачень з дитиною, треті особи які не заявляють самостійних вимог: служба у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації Тернопільської області, орган опіки та піклування Збаразької міської ради Тернопільської області відмовлено. Рішення набрало законної сили 21 червня 2024 року (а.с.36-40). Отже, судом встановлено, що судовими рішеннями, які набрали законної сили встановлено місце проживання малолітньої дитини сторін у справі, встановлено порядок та спосіб участі у вихованні дитини її побачень з матір`ю. Згідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до копій рапортів поліцейських старших інспекторів-чергових ВП №4 (м.Збараж) Тернопільського РУП ГУПН в Тернопільській області працівників поліції від 05.07.2024, 10.07.2024 та 18.07.2024 вбачається, що 05.07.2024, 10.07.2024 та 18.07.2024 надійшло повідомлення від [PERSON] про те, що вона приїхала до колишнього чоловіка [PERSON] , за адресою [ADDRESS] , на зустріч до сина [PERSON] , згідно графіку побачень за рішенням Збаразького районного суду. Колишній чоловік відсутній 05.07.2024, 10.07.2024 та 18.07.2024 по місцю проживання, а саме хвіртка зачинена, телефон відключений. На місці події було обстежене фактичне місце проживання [PERSON] , в ході якого нікого виявлено не було(а.с.28, 29, 30). 03 липня 2022 року [PERSON] разом із сином [PERSON] виїхав з України і не повернувся, що стверджується інформацією від 08.05.2025 Державної прикордонної служби України (а.с.117). Згідно заяви Збаразької міської ради Тернопільської області від 10.06.2025 орган опіки і\~піклування Збаразької міської ради не може надати висновок щодо доцільності відібрання малолітнього [PERSON] , зокрема з тих підстав, що [PERSON] та малолітній [PERSON] не проживають за місце реєстрації по [ADDRESS] , відсутня можливість провести обстеження умов проживання дитини, встановити їх думку по справі (а.с.135-137). Рішенням Тернопільської міської ради Тернопільської області №662 від 21.05.2025 затверджено висновок щодо доцільності відібрання малолітнього [PERSON] .. Згідно даного висновку орган опіки і\~піклування Тернопільської міської ради, враховуючи характеризуючі дані про батьків, умови їх проживання, всі обставини, а також\~на підставі\~інших документів,\~які стосуються\~справи, вважає за доцільне рекомендувати Збаразькому районному суду Тернопільської області відібрати малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , від батька [PERSON] (а.с.124-128). Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом положень частин сьомої, восьмої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Піклування про дітей, як вразливих осіб, визнається на міжнародному рівні важливим завданням для кожної держави. Взяті державами зобов`язання, що випливають зі змісту міжнародних договорів, свідчать про наявність стандартів захисту дітей, забезпечення яких повинно покладатися на національні органи. Відповідно до ч.1 ст.18, ч. 1 ст.27 Конвенції ООН про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно з ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з п.3 ст.9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997. Відповідно до ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання. Так, рішенням у справі «М.С. проти України» від 11.07.2017 (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. Також у справі «М.С. проти України» у рішенні від 11.07.2017 (заява № 2091/13) та у рішенні «Мамчур проти України» (№ 10383/09) ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. Згідно з ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до ч.1 ст.162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Системний аналіз вказаної норми у контексті наявності спору батьків щодо місця проживання дитини дозволяє дійти висновку, що положення цієї статті покликані захистити права того з батьків, з ким на підставі рішення суду визначено проживання дитини, від неправомірних дій другого з батьків щодо зміни її місця проживання. Такий правовий висновок висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 357/17852/15-ц (провадження № 14-199цс19), постановах Верховного Суду від 06 грудня 2023 року у справі № 359/1144/21 (провадження № 61-10593св23), від 21 червня 2023 року у справі № 336/2426/20 (провадження № 61-583св23), від 08 червня 2022 року у справі № 954/1305/19 (провадження № 61-91св21), від 14 липня 2021 року у справі № 127/30529/18-ц (провадження № 61-15774св20) та інших. Згідно з\~ч.ч.1,2\~ст.141\~СК України\~мати,\~батько мають\~рівні права\~та обов`язки\~щодо дитини,\~незалежно від\~того,\~чи перебували\~вони у\~шлюбі між\~собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно із ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст.163 СК України батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25 березня 2024 року у справі № 183/1464/22, дійшов до висновків, що мати (батько) має право на пред`явлення позову про відібрання дитини, у разі коли один з батьків змінив без згоди іншого з батьків місце її проживання до ухвалення рішення про визначення місця проживання і після ухвалення судового рішення місце проживання сина не змінював, згідно з статтею 162 СК України, яка підлягає застосуванню на підставі аналогії закону. Судом встановлено, що [PERSON] добровільно не виконує рішення суду щодо визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю, чинить перешкоди [PERSON] у спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] та недотримується встановлені рішенням суду способу і порядку участі у вихованні та спілкуванні між матір`ю [PERSON] та сином [PERSON] . Також, суд зазначає, що батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у її житті та розвитку, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати. Судом встановлено, що позивач, як мати докладала зусиль щодо повернення дитини за місцем її проживання, відповідно до рішення суду, безрезультатні намагання, призвели до подання позову про відібрання дитини та повернення матері. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, надавши належну оцінку представленим у справі доказам у їх сукупності, виходячи з принципу рівності прав батьків у вихованні дитини, принципу забезпечення найважливіших інтересів дитини, враховуючи факт того, що батько дитини, самовільно без дозволу матері та в супереч судовим рішенням, які не виконуються відповідачем, змінив місце проживання дитини, враховуючи факт того, що дитина втрачає сталі сімейні зв`язки з матір`ю, в силу свого віку має відчувати материнську любов та турботу, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Також у зв`язку із задоволенням позову, відповідно до ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача в користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 1211,20 грн, за розгляд позовної заяви. При цьому, суд приймає до уваги платіжну інструкцію №0.0.4130429816.1 про сплату позивачем судового збору в розмірі 1211,20 грн від 14 січня 2025 року (а.с.43). Інші судові витрати у справі необхідно покласти на сторони у розмірі фактично понесеному ними, оскільки останніми не заявлялися клопотання про стягнення інших судових витрат. На підставі наведеного, ст.ст.3, 9, 18, 27 Конвенції про права дитини, ст.ст. 150, 151, 161, 162 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved