Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

До Соборного районного суду міста Дніпропетровська 15 травня 2025 року надійшла позовна заява КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що між КП «Дніпроводоканал» та відповідачами [PERSON] , [PERSON] встановилися фактичні відносини з приводу надання послуг з водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] , де абоненту відкритий особовий рахунок № [NUMBER] . У зв`язку з несплатою відповідачами наданих послуг виникла заборгованість в сумі 130159,95 грн., з яких сума основного боргу 113279,10 грн. (за період з листопада 2004 року по листопад 2024 року), інфляційне збільшення суми боргу - 14941,79 грн. (за період з липня 2018 року по січень 2022 року), а також 3% річних - 1929,06 грн. (за період з липня 2018 року по січень 2022 року), у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді від 19 травня 2025 року відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено справу для розгляду по суті. (а.с. 21). \~ \~ \~ \~У відзиві на позовну заяву, поданому через представника відповідача адвоката Похвалітого, А.А., Грамушняк Т.С. просила відмовити у задоволенні позову повністю, вказуючи, що вона не мешкає за адресою: [ADDRESS] з 2012 року, що підтверджується довідкою голови правління ОСББ «ГЕРОЇВ 1Б» Дворниченко О.С. [PERSON] вказувала, що в 2012 році з дотриманням вимог діючого на той час законодавства України в належний спосіб вчинила необхідні та належні дії для того, щоб КП «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради не нараховували з 2012 року плату за послуги водопостачання та водовідведення в період її тимчасової відсутності, а також її сина - [PERSON] за місцем реєстрації: [ADDRESS] , шляхом подання позивачеві через канцелярію відповідної заяви. Позивач не надав доказів на підтвердження факту надання їй та її сину послуг з водопостачання в період часу з березня 2012 року по листопад 2024 року, а відтак позовні вимоги до неї є безпідставними та необґрунтованими. Також у відзиві на позовну заяву [PERSON] вказувала на пропуск КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради строку позовної давності, що є самостійною (окремою) підставою для відмови у позові КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради в частині вимог про стягнення заборгованості у розмірі 48280,26 грн., нарахованої позивачем за період з листопада 2004 року по березень 2020 року (а.с.35-46). Відповідач [PERSON] не скористалась своїм правом на надання відзиву на позовну заяву. \~ \~ \~ \~Представник позивача [PERSON] надала суду відповідь на відзив, в якій вказувала, що заяву від [PERSON] позивач не отримував, крім того наголошувала на тому, що інформацію щодо тимчасової відсутності зареєстрованих осіб, необхідно кожні півроку оновлювати та підтверджувати відповідними документами. Отже, просила суд не брати до уваги твердження про направлення заяви про тимчасову відсутність, оскільки жодного доказу про направлення такої заяви до відзиву не додано, будь-які докази непроживання у квартирі [ADDRESS] [PERSON] не надані, а остання залишається зареєстрованою за вказаною адресою, за якою і утворилась заборгованість. Крім того, щодо доданої до відзиву довідки вказувала, що [PERSON] разом із сином, начебто, не проживають за адресою реєстрації з березня 2012 року, однак 15.05.2012 року [PERSON] реєструє свого сина саме за цією адресою. Зокрема, додана довідка ОСББ підписана зацікавленою особою, яка є також відповідачем у справі, без підписів сусідів, що ставить під сумнів викладену інформацію в цьому документі. На аргументи [PERSON] щодо пропуску строку позовної давності вказувала, що при вирішенні спору просить застосувати строки позовної давності за період з березня 2017 року по листопад 2024 року (а.с.85-89) \~ \~ \~ \~ [PERSON] через свого представника - адвоката Похвалітого А.А. надала суду заперечення, в яких вказувала, що стороною позивача не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що [PERSON] та її син [PERSON] фактично отримували протягом 2012 2024 років відповідні комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] . Крім того, як у позовній заяві, так і у відповіді на відзив позивач лише припускає, що [PERSON] , яка зареєстрована за вищевказаною адресою, отримувала житлово-комунальні послуги, що не відповідає засадам доказування, закріпленим ч.6 ст.81 ЦПК України, тому такі доводи позивача не ґрунтуються на нормах Закону та стороною відповідача не приймаються. Щодо неотримання позивачем заяви від [PERSON] зазначала, що згідно з положеннями ч.2 ст.83 ЦПК України саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести вказані обставин належним та допустимими доказами, а не просто заявити про це у своїй заяві по суті. Більш того, оформлена заява зі штемпелем вхідної кореспонденції підприємства КП «Дніпроводоканал» має бути саме у позивача, тому їй не зрозуміло у який спосіб вона має можливість її подати до суду, не будучи володільцем такого документу. Також, вказувала, що висновки позивача про недостовірність довідки про непроживання у квартирі [ADDRESS] з 2012 є лише припущеннями позивача. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] просила суд відповідно до положень ст.267 ЦК України позовну давність до позовних вимог позивача та відмовити у позові в частині заявлених вимог про стягнення заборгованості за період з листопада 2004 року по березень 2020 року, а також відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, заявлених до [PERSON] у повному обсязі (а.с.120-127). \~ \~ \~ \~Також 08 вересня 2025 року [PERSON] через її представника адвоката Похвалітого А.А. направлені до суду додаткові пояснення, до яких долучений детальний розрахунок заборгованості по особистому рахунку № [NUMBER] за період з липня 2018 року по листопад 2024 року, а також здійснено розрахунок з відрахуванням суми заборгованості, яка нарахована їй, Грамушняк Т.С., та її сину. Відтак розмір заборгованості [PERSON] за послуги з водопостачання та водовідведення складають 62 282,67 грн., з яких: основний борг - 52 154,16 грн., інфляційні втрати 8971,07 грн., 3% річних 1157,44 грн. (а.с.145-150). \~ \~ \~ \~Представник позивача Демошенко Л.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала частково, просила стягнути з відповідачів на користь КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради заборгованість у сумі 105129,61 грн., з яких сума основного боргу 88248,76 грн., інфляційне збільшення суми боргу - 14951,79 грн., 3% річних - 1929,06 грн. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] просила відмовити у задоволенні позовних вимог позивача до неї. Представник [PERSON] - адвокат Похвалітий А.А. у судовому засіданні надав пояснення, в яких просив врахувати додаткові пояснення, направлені до суду 08 вересня 2025 року, та відповідні розрахунки, а також відмовити у задоволенні позову до [PERSON] у повному обсязі. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про часткове задоволення позову, з огляду на наступне. \~ \~ \~ \~Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради є комунальним унітарним комерційним підприємством, яке надає послуги водопостачання та водовідведення (а.с.5-6,12-16). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, а також відповідями Єдиного державного демографічного реєстру (а.с.4,19-20). Також, з довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, вбачається, що окрім відповідачів [PERSON] , [PERSON] за вищевказаною адресою зареєстровані малолітні: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та неповнолітній [PERSON] , [INFO] (а.с.4). Між КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради та відповідачами [PERSON] , [PERSON] встановилися фактичні відносини з приводу надання послуг з водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] , де абоненту відкритий особовий рахунок № [NUMBER] . В зв`язку з несплатою відповідачами наданих послуг за вказаною адресою за період з листопада 2004 року по листопад 2024 року виникла заборгованість у сумі 113279,10 грн. Крім того, згідно ст. 625 ЦК України, позивачем з липня 2018 року по січень 2022 року нараховане інфляційне збільшення суми боргу 14951,79 грн. та 3% річних 1929,06 грн. Тобто загальна сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3% річних становить 130159,95 грн., що вбачається із розрахунків заборгованості, наданих позивачем (а.с. 8-9,10-11). Згідно зі ст. ст. 13, 14 ЦК України цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються і виконуються особою у межах, установлених договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ст.\~68\~ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до ст.\~67\~ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтею 20\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.\~22\~Закону України\~«Про питну\~воду і\~питне водопостачання» споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Згідно із ст.\~625\~Цивільного кодексу\~України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми , якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Оскільки відповідачі перед позивачем мають заборгованість за послуги із водопостачання та водовідведення, яка ними добровільно не сплачується, а одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, наявні правові підстави для її стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь КП «Дніпроводоканал» ДМР, а також, в силу норм ст. 625 ЦК України, 3% річних та індексу інфляції. На аргументи відповідача [PERSON] стосовно того, що вона не є особою, яка має відповідати за позовом, суд зауважує наступне. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Як вбачається з довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб та відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру за адресою: [ADDRESS] [PERSON] зареєстрована за вказаною адресою. Крім того, як встановлено судом у судовому засіданні, відповідач [PERSON] є співласником квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтвердила сама [PERSON] . Відповідно до положень ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України (далі Правила). \~ \~ \~ \~Згідно з пунктом 7 зазначених Правил власник квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. \~ \~ \~ \~Обов`язок по оплаті житлово-комунальних послуг, утримання будинку і прибудинкової території в будинках (квартирах) приватного житлового фонду покладено на власника. Враховуючи вищевказані норми Закону, відповідач [PERSON] зобов`язана утримувати майно, що їй належить, як співвласник квартири. Згідно ч.1\~ст.\~81\~ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Під час розгляду справ [PERSON] вказувала, що вона через канцелярію КП «Дніпроводоканал» ДМР ще у 2012 році подала заяву, в якій зазначила щодо свого виїзду на постійне місце проживання до м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області (нині м. Кам`янське), а відтак, на переконання відповідача, з цього періоду вона не є споживачем послуг позивача. Однак, суд не може прийняти до уваги вказані аргументи відповідача за їх недоведеністю. Так, представник КП «Дніпроводоканал» ДМР у судовому засіданні заперечувала проти отримання позивачем вказаної заяви [PERSON] , а в свою чергу відповідач не надала суду копію вказаного документа із відміткою про її отримання канцелярією КП «Дніпроводоканал» ДМР (штам вхідної кореспонденції з відповідною датою). Зокрема, відповідач [PERSON] мала можливість з`ясувати наслідки розгляду її заяви КП «Дніпроводоканал» ДМР, та, як власник квартири, перевірити, на яку кількість осіб позивач нараховує щомісячно до сплати суму за послуги водопостачання та водовідведення. Також не бере до уваги суд і довідку ОСББ «Героїв 1-Б» від 23 червня 2025 року, в якій зазначено, що з березня 2012 року [PERSON] з сином [PERSON] не проживають за адресою: [ADDRESS] та не користуються послугами водопостачання та водовідведення, оскільки вказаний документ не спростовує вищевказаних обставин, зокрема, підписаний відповідачем -1 - [PERSON] (а.с.56). Визначаючи розмір заборгованості, який підлягає солідарному стягненню з відповідачів на користь позивача, а також період стягнення, суд враховує наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. У відзиві на позовну заяву від 25 червня 2025 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Похвалітий А.А. просить застосувати до позовних вимог КП «ДНІПРОВОДОКАНАЛ» строк позовної давності. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як свідчать матеріали справи, датою звернення КП «ДНАПРОВОДОКАНАЛ» із даною позовною заявою є 15 травня 2025 року, а заборгованість нарахована за період з листопада 2004 року по листопад 2024 року, що підтверджується розрахунком, наданим позивачем. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. У пункті 12 розділ «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» ЦК\~України у редакціїЗакону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, суд дійшов висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначеназаконом, була збільшена за домовленістю сторін на підставі статті 259 ЦК України. Із 12 березня 2020 року на усій території України установлений карантин із подальшим продовженням відповідними постановами його строку (пункт 1 постанови № 211 з наступними змінами). Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (пункт 12 Прикінцевих та\~перехідних положень\~ЦК України у редакції Закону № 540-ІХ, який набрав чинності 2 квітня 2020 року). Отже, оскільки з 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», згідно з яким під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293\~ЦК України продовжуються на строк його дії. Даний висновок узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 947/8885/21. Отже, з огляду на приписи статей 256, 257 ЦК України, на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, на набрання чинності Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину - 02 квітня 2020 року, на пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, а також на встановлені судом обставини, а саме, дату звернення КП «ДНІПРОВОДОКАНАЛ» ДМР із даною позовною заявою до суду\~15 травня 2025 року, період нарахування останнім заборгованості з листопада 2004 року по листопад 2024 року, трирічний строк позовної давності щодо платежів за період з листопада 2004 року по березень 2017 року включно позивачем пропущено. За таких обставин, підлягає застосуванню положення про загальний строк позовної давності до вимог про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення за вказаний період. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові згідно з частиною 4 статті 267 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, суд вважає що наявні правові підстави для застосування позовної давності та ухвалення рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідачів суми заборгованості за період з листопада 2004 року по березень 2017 року включно. \~Визначаючи розмір\~заборгованості за\~послугу з\~водопостачання та\~водовідведення,\~суд виходить\~із розрахунку,\~наявного у\~матеріалах справи,\~а також\~враховує позицію\~представника позивача,\~яка зазначила\~у судовому\~засіданні,\~що розмір\~заборгованості,\~з урахуванням\~строків позовної\~давності,\~належний до\~солідарного стягнення\~з відповідачів,\~ становить\~ 88248,76\~грн. (основний борг). З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради підлягають частковому задоволенню, з відповідачів на користь позивача слід стягнути солідарно заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення за період з квітня 2017 року по листопад 2024 року у сумі 88248,76 грн., а також в силу норм ст. 625 ЦК України, за період з липня 2018 року по січень 2022 року: 3% річних у сумі 1929,06 грн. та інфляційне збільшення 14951,79 грн., а всього 105129,61 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору по 1514 з кожного. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: partial