Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-15 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачів про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Свої вимоги мотивує тим, що 27.05.2019 р. йому повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченому ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 203-2 КК України у кримінальному провадженні №12018030000000279 від 02.07.2018 р. Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 лютого 2024 року у справі №161/13558/19 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] визнано невинуватими у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.28 ч.1 ст.203-2 КК України та виправдано на підставі п.1 ч.1 ст.373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю, що було вчинено кримінальне правопорушення, в якому вони обвинувачувались. Вказує, що даний вирок був оскаржений прокурором до апеляційного суду, проте ухвалою Волинського апеляційного суду від 05.06.2024 р. відмовлено в задоволенні апеляційної скарги прокурора та залишено без змін вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.02.2024 р. Постановою Касаційного\~Кримінального суду\~Верховного Суду\~від 15.04.2025\~р.\~відмовлено в\~задоволенні касаційної\~скарги прокурора\~та залишено\~без змін\~ухвалу Волинського\~апеляційного суду\~від 05.06.2024\~р. Таким чином, за результатами судового розгляду та переглядів кримінального провадження суди усіх інстанцій України дійшли до законного та обґрунтованого висновку, що пред`явлене йому обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення не знайшло свого підтвердження. Зазначає, що незаконне обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину та переслідування з боку правоохоронних органів викликали в нього глибокі моральні страждання, триваюче психологічне напруження та хронічний стрес. Він протягом тривалого часу був обмежений у правах і свободах, гарантованих Конституцією України. Також внаслідок незаконного кримінального переслідування він зазнав репутаційних втрат як директор ТзОВ «МДЛ», оскільки за місцем здійснення господарської діяльності цього товариства неодноразово проводились обшуки, в ході яких вилучалось майно товариства, грошові кошти, особисті речі працівників, відносно нього особисто та його працівників проводились негласні слідчі (розшукові) дії, банківські рахунки товариства були арештовані, тим самим підірвано його авторитет, як керівника підприємства з чисельним колективом. Крім того, за увесь час\~перебування під\~слідством та\~судом він\~зазнавав душевних\~страждань,\~оскільки протягом\~понад 5\~років був\~змушений доводити\~свою невинуватість.\~Впродовж усього\~цього часу\~він жив\~у страху\~бути покараним\~за особливо\~тяжкий злочин,\~якого він\~не вчиняв.\~Також дана\~справа набула\~широкого розголосу\~в ЗМІ,\~зокрема в\~інтернет-виданнях\~«Під прицілом»,в яких його прізвище згадувалось в негативному контексті про залучення його до нібито схем організації незаконного грального бізнесу, що призвело до порушення нормальних зв`язків з рідними, близькими, друзями та знайомими. Під час спілкування з ними до винесення виправдувального вироку він постійно змушений був виправдовуватись й наголошувати на своїй невинуватості. Дізнавшись про притягнення його до кримінальної відповідальності, деякі знайомі обмежили або навіть повністю припинили спілкування з ним, що завдало йому додаткових моральних страждань. Працівники ТзОВ «МДЛ», які теж притягувались до кримінальної відповідальності у даному провадженні, постійно пред`являли йому, як директору вказаного товариства, претензії у тому, що їхні проблеми виникли саме через нього. Кожна така розмова завдавала йому душевних страждань, а відновлення довіри та нормального спілкування з підлеглими потребувало значних моральних зусиль. Таким чином, протиправні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури завдали йому душевних страждань призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, відновлення репутаційних втрат та ділової репутації, внаслідок чого була спричинена значна моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню у встановленому законом порядку та розмірі. У зв`язку з чим, просить стягнути з Державного бюджету України на його користь у відшкодування моральної шкоди 480000,00 грн., що становить мінімальну і законодавчо визначену суму розрахункової величини за 60 місяців перебування під слідством і судом. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у заяві та просив їх задовольнити. \~ \~ \~ \~Представники відповідачів в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзивах. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов до підлягає до задоволення з наступних підстав. Ст.\~4\~ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом з`ясовано, що вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.02.2024 р. у справі №164/13558/19 [PERSON] було визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 203-2 КК України та виправдано на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України (т. 1 а.с. 23-47). Ухвалою Волинського апеляційного суду від 05.06.2024 р. виправдувальний вирок суду першої інстанції залишено без зміни (т. 1 а.с. 48-61). Постановою Верховного Суду від 15.04.2025 р. ухвалу апеляційної інстанції залишено без змін, а касаційну скаргу прокурора без задоволення (т. 1 а.с. 62-67). У відповідності до ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Ст.\~56\~Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової шкоди і відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Статтею 1173\~ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією або бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування, незалежно від вини цих органів. Згідно з ст.\~1176\~ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства прокуратури або суду, встановлюється законом. Також, згідно статті 130 КПК України - шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду». Положеннями ст.\~1\~Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Пунктом 1 статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди виникає, зокрема, у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Статтею 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», передбачено що, у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги;\~5) моральна шкода. Відповідно до ч.1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. П. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п.49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п.56). У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Як зазначає позивач, за час незаконного і тривалого перебування під слідством та судом, він зазнав моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, перебування у стані безперервного нервового стресу, приниженні ділової репутації, погіршенні спілкування з родиною і трудовим колективом, громадськістю. Відповідно до ст.\~13\~Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. При визначенні періоду перебування позивача під слідством і судом, суд враховує положення п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК України, згідно якого притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Аналогічні твердження викладені у правовому висновку Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 132/1436/17. Відтак, розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвали про закриття кримінального провадження. Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18). З аналізу практики ЄСПЛ щодо тлумачення положення «розумний строк» вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один строк у конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства»). У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює весь період провадження. У кримінальному провадженні відлік часу, на думку ЄСПЛ, починається з моменту висунення обвинувачення в широкому розумінні цих слів. Тобто сюди включається й арешт, і початок слідства, коли особу притягують як підозрювану, і повідомлення про кримінальне переслідування, й «інші дії, що мають на увазі схожі твердження і що істотно впливають на становище підозрюваного» (справа «Екле проти ФРН»). У п. 253 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» йдеться: «Суд зазначає, що момент, з якого ст. 6 починає застосовуватись до «кримінальних» питань, залежить від обставин справи. Провідне місце, яке займає в демократичному суспільстві право на справедливий судовий розгляд, спонукає Суд віддавати перевагу «сутнісній», а не «формальній» концепції «обвинувачення», про яке йдеться у п. 1 ст. 6 (див. п. 62 рішення ЄСПЛ від 18.01.2007 року у справі «Шубінський проти Словенії»)». Пунктом 9 постанови ПВСУ від 31.03.1995 № 4 передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, доводи прокурора про те, що при обчисленні моральної шкоди необхідно виходити із положень частини другої статті 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік», якою визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 грн., суд відхиляє з огляду на наступне. Закон України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» є спеціальним і саме норми цього Закону регулюють порядок визначення моральної шкоди у спірних правовідносинах. Зміни до статті 13\~Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» законодавцем не вносилися і його норми не передбачають визначення розміру відшкодування із розрахункової величини, визначеної будь-яким іншим законом, зокрема Законом України «Про Державний бюджет України». До того ж, Верховний Суд неодноразово у своїх постановах надавав тлумачення статті 13\~Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» та висловлював правові позиції щодо порядку визначення розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, від якого Верховний Суд не відступав та підтримує у своїх постановах, відповідно до частини третьої статті 13\~Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 705/4489/20 (провадження № 61-2214св23) Верховний Суд щодо застосування статті 13\~Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» зазначив, що тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Отже, аналізуючи судову практику Верховного Суду про розгляді справ про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, суд вважає, що Верховний Суд роз`яснює про необхідність застосування «мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду», «виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом», «мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування», а тому прийшов до висновку, що при вирішенні вказаної справи необхідно виходити із установленого Законом України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2025\~рік» мінімальної заробітної плати у місячному розмірі 8000 грн. Згідно ч. 3 ст.\~23\~ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди. Якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При цьому, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більше аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Відповідно до роз`яснення Пленуму Верховного Суду України п.3 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31\~березня 1995\~року №\~4\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~/немайнової/\~шкоди» моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Таким чином, суд вважає, що позивачу було завдано моральну /немайнову/ шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з незаконним притягнення його до кримінальної відповідальності, а також погіршення стосунків з оточуючими людьми, що тепер вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя та настанні інших негативних наслідків у виді переживань через позбавлення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, невизначеності щодо майбутнього. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму\~ВСУ у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Отже, зважаючи на всі ці обставини у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними і підлягають до задоволення та на користь позивача слід стягнути спричинену моральну шкоду у розмірі 480000,00 грн., оскільки саме такий розмір буде достатнім для розумного задоволення вимог позивача, як потерпілої особи внаслідок незаконного притягнення до відповідальності. Відповідно до ст.141 ЦПК України, беручи до уваги, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання цього позову до суду, його позовні вимоги задоволені, то суд вважає необхідним судові витрати зі сплати судового збору у цій справі віднести на рахунок держави.

Outcome: approved