Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-17 00:00:00

22 червня 2023 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Державного підприємства «Одеський науково-дослідний інститут телевізійної техніки», в якому просив стягнути з Державного підприємства «Одеський науково-дослідний інститут телевізійної техніки» на його користь грошові кошти в розмірі 282\~488,40 грн. Вирішити питання щодо стягнення судових витрат по сплаті судового збору та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. З 30.04.2021 по 04.04.2023 роки позивач виконував обов`язки директора Державного підприємства «Одеський науково-дослідний інститут телевізійної техніки». З метою належного функціонування та безперебійного надання комунальних послуг, позивач з власних коштів покрив та сплатив заборгованість відповідача за надані комунальні послуги з електропостачання, водопостачання та водовідведення на загальну суму 280\~143 грн. Вказані грошові кошти позивачу відповідачем повернуті не були, що обумовило звернення до суду із зазначеним позовом. 30 квітня 2024 року судом було ухвалено заочне рішення по справі, яким позов було задоволено, вирішено питання щодо судових витрат. 07 листопада 2024 року за заявою представника відповідача Державного підприємства «Одеський науково-дослідний інститут телевізійної техніки» заочне рішення від 30 квітня 2024 року скасовано. 11 грудня 2024 року судом залучено до участі у цивільній справі в якості третіх осіб Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях та Товариство з обмеженою відповідальністю «БУКОВЕЛЬ». Сторона позивача у відкрите судове засідання не з`явилась, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. В ході підготовчого провадження представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі. Під час підготовчого провадження представник відповідача заперечував проти позову з підстав того, що єдиний майновий комплекс державного підприємства «Одеський науково-дослідний інститут телевізійної техніки» є об`єктом малої приватизації, продаж якого проведено Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БУКОВЕЛЬ». Зазначив також про відсутність доказів того, що позивачем були сплачені грошові кошти задля погашення боргу підприємства за комунальні послуги та те, що відповідачем вказані кошти позивачу не повернуті. У відкрите судове засідання представник відповідача не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність до суду не подав. Представник Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях під час підготовчого провадження проти задоволення позову заперечував, зазначивши про те, що потенційним правонаступником відповідача є ТОВ «БУКОВЕЛЬ» в силу укладення між третіми особами 12 грудня 2022 року договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації Єдиного майнового комплексу державного підприємства «Одеський науково-дослідний інститут телевізійної техніки». Представник третьої особи ТОВ «БУКОВЕЛЬ» у відкриті підготовче та судове засідання не з`явилась, разом із цим подала заяву про розгляд справи у відсутність представника третьої особи. Також надала письмові пояснення із запереченнями проти позову, які обґрунтовані тим, що між сторонами у справі були відсутні зобов`язання щодо сплати позивачем комунальних послуг, а витрати, понесені позивачем, не є ані кредиторською заборгованістю, ані будь якою іншою заборгованістю відповідача, тому є безпідставними до стягнення з останнього. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] про стягнення грошових коштів належить задовольнити. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України\~Про судоустрій та статус суддів" є, зокрема, захист гарантованих\~Конституцією України\~та законами, прав і законних інтересів фізичних осіб. За змістом положень вказаних норм, правом на пред`явлення позову до суду наділені, зокрема, фізичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Так, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. При цьому, суд вказує, що виключне право на визначення предмету та підстави позову належить позивачу, натомість суд, вирішуючи спір, повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права фактичним обставинам та вимогам закону. Положеннями статей\~15,\~16\~ЦК України\~передбачено,\~що кожна\~особа має\~право на\~захист свого\~цивільного права\~у разі\~його порушення,\~невизнання або\~оспорення.\~ Кожна\~особа має\~право звернутися\~до суду\~за захистом\~свого особистого\~немайнового або\~майнового права\~та інтересу. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи такі фактичні обставини. Наказом Фонду державного майна України № 745 від 30.04.2021 року [PERSON] призначено виконуючим обов`язки директора Державного підприємства «Одеський науково-дослідний інститут телевізійної техніки» (а. с. 7). Позивачем здійснено оплату заборгованості підприємства за комунальні послуги на загальну суму 282\~488, 40 грн., що підтверджується копіями відповідних квитанцій (а. с. 10-26). 04.04.2023 року наказом Регіонального відділення Фонду Державного майна № 370 припинено повноваження тимчасового виконувача обов`язків директора Державного підприємства «Одеський науково-дослідний інститут телевізійної техніки» [PERSON] (а. с. 9). 12 грудня 2022 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «БУКОВЕЛЬ» (покупець) укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого продавець зобов`язується передати у власність покупцю, котрий став переможцем електронного аукціону № UA-PS-2022-01-07-000012-1, який відбувся 04 лютого 2022 року, об`єкт малої приватизації - Єдиний майновий комплекс державного підприємства «Одеський науково-дослідний інститут телевізійної техніки» (а. с. 64). В обґрунтування позову позивачем зазначено, що грошові кошти, які були ним сплачені задля погашення боргу підприємства за комунальні послуги відповідачем не повернуті. Таким чином, правовідносини між сторонами виникли внаслідок набуття майна без достатньої правової підстави, та регулюються Главою 83 ЦК України. Відповідно до частини\~першої\~статті\~1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відносини щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів є кондикційними, в яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. За змістом статті\~1212 ЦК України\~передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17, провадження № 14-32цс19, від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19, провадження № 14-175цс21). Предметом регулювання глави 83\~ЦК України\~є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, провадження № 12-182гс18). Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, - яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом,\~або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі від початку правовідношення, - та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 910/17324/19, провадження № 12-12гс21). Положення частини першої\~статті\~1212 ЦК України\~звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, оскільки отримане однією із сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого отримання. У особи виникає зобов`язання повернути отримане майно, зокрема, грошові кошти, згідно зі статтею\~1212 ЦПК України, як безпідставно набуте, якщо особа отримала їх без правової підстави, за відсутності договірних правовідносин щодо цього майна. Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 14 квітня 2020 року у справі № 495/2442/16-ц, провадження № 61-15428св19. Згідно зі статтею\~12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною\~першою\~статті\~76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.\~Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.\~(частина перша, друга статті\~77 ЦПК України). Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття\~78 ЦПК України). Відповідно до частини третьої статті 12, частини\~першої\~статті\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13, провадження № 14-400цс19). Відповідно до статті\~89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. На підтвердження витрат, здійснених позивачем на користь відповідача на загальну суму 282\~488,40 грн. [PERSON] надав суду копії відповідних квитанцій, які судом досліджені. Разом із цим, відповідачем та третіми особами не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що вказані грошові кошти позивачем не сплачувались, або що вони були повернуті позивачу відповідачем. Задовольняючи позов, суд не приймає доводи відповідача та третіх осіб про те, що потенційним правонаступником відповідача є ТОВ «БУКОВЕЛЬ» в силу укладення між третіми особами 12 грудня 2022 року договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації Єдиного майнового комплексу державного підприємства «Одеський науково-дослідний інститут телевізійної техніки». Згідно ч. 1 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа\~є такою,\~що припинилася,\~з дня\~внесення до\~єдиного державного\~реєстру запису\~про її\~припинення. (ч. 5 ст. 104 ЦК України). За приписами\~статті 105\~ЦК України\~учасники юридичної\~особи,\~суд або\~орган,\~що прийняв\~рішення про\~припинення юридичної\~особи,\~зобов`язані\~протягом трьох\~робочих днів\~з дати\~прийняття рішення\~письмово повідомити\~орган,\~що здійснює\~державну реєстрацію. Учасники\~юридичної особи,\~суд або\~орган,\~що прийняв\~рішення про\~припинення юридичної\~особи,\~відповідно до\~цього Кодексу\~призначають комісію\~з припинення\~юридичної особи\~(комісію\~з реорганізації,\~ліквідаційну комісію),\~голову комісії\~або ліквідатора\~та встановлюють\~порядок і\~строк заявлення\~кредиторами своїх\~вимог до\~юридичної особи,\~що припиняється. Строк\~заявлення кредиторами\~своїх вимог\~до юридичної\~особи,\~що припиняється,\~не може\~становити менше\~двох і\~більше шести\~місяців з\~дня оприлюднення\~повідомлення про\~рішення щодо\~припинення юридичної\~особи. Кожна окрема вимога кредитора, зокрема щодо сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, розглядається, після чого приймається відповідне рішення, яке надсилається кредитору не пізніше тридцяти днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора. Матеріали справи не містять відомостей про те, що Державне підприємство «Одеський науково-дослідний інститут телевізійної техніки» знаходиться в стані припинення із визначенням правонаступника. При цьому, суд зауважує на тому, що зміна власника Державного підприємства «Одеський науково-дослідний інститут телевізійної техніки» не впливає на зобов`язання відповідача, враховуючи те, що він має статус юридичної особи із всіма наділеними законом цивільною право та дієздатністю. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Вказані обставини дають суду підстави вважати, що позов [PERSON] є обґрунтованим, а обраний спосіб захисту інтересів позивача є правильним та ефективним, в зв`язку із чим позов належить задовольнити в повному обсязі. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору у розмірі 2825,43 гривень підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відносно вимог про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20\~000 грн. суд зауважує, що вказані витрати не підтверджуються матеріалами справи, а тому стягненню з відповідача в порядку статті 137 ЦПК не підлягають.

Outcome: approved