Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, свої вимоги обґрунтовує тим, що між ним та [PERSON] , 28 травня 2025 року був укладений Договір позики, на підставі якого відповідач отримав від [PERSON] кошти у розмірі 3600 (три тисячі шістсот) доларів США і зобов`язався повернути кошти 01 червня 2025 року. В зазначені строки відповідач грошові кошти не повернув, відмовляється повертати кошти через їх відсутність. Умови Договору між позивачем та відповідачем зазначені у Розписці, копію якої додано до матеріалів позовної заяви. У Розписці позичальник (відповідач) не вказав, що кошти він отримав на безвідсотковій основі, тому [PERSON] наполягає на отриманні від [PERSON] відсотків за користування коштами в сумі 148 880,52 грн. за період з 02 червня 2025 року по 20 серпня 2025 року (80 днів) у розмірі облікової ставки НБУ (15,5%). [PERSON] повідомляє, що станом на 20 серпня 2025 офіційний курс гривні до долару США за офіційними даними 22 серпня 2025 року, складає 41,3557 грн. Таким чином, сума боргу за Розпискою від 28 травня 2025 року складає 148 880,52 грн. (3600 х 41,3557 = 148 880,52 грн.). Відсотки за користування коштами у розмірі облікової ставки НБУ (15,5% річних) за період з 02 червня 2025 року по 20 серпня 2025 року на підставі ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України становлять 5 057,86 грн. Три відсотки річних від простроченої суми 148 880,52 грн. за період прострочення з 02 червня 2025 року по 20 серпня 2025 року (80 днів) складають 978,94 грн. Інфляційні витрати за сумою боргу за розпискою (148 880,52 грн.) з урахуванням установленого індексу інфляції за червень 2025 року (100,8%) і липень 2025 року (99,8%) становлять 890,90 грн. Загальна сума боргу за розпискою від 28 травня 2025 року складає 155 808,22 грн. В зв`язку з викладеним, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 155\~808,22 грн та витрати на правову допомогу. Позивач, [PERSON] , до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі. Представник позивача Прокопцев С.В. до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач, [PERSON] повідомлявся про розгляд справи в суді, а також про необхідність надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне Рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах справи доказами та ухвалити заочне Рішення. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів. У відповідності до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» «Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, подання клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов`язків, передбачений пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд\~ не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом,\~ тому що\~ право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 43, 81 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення Рішення у справі і щодо яких виник спір. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позичкодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позичкодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В судовому засіданні встановлено, що 28 травня 2025 року між [PERSON] , як позикодавцем\~ та [PERSON] , як позичальником було укладено Договір позики грошових коштів, на підставі якого [PERSON] позичив\~\~ грошові кошти у\~ сумі 3600 доларів США., які\~ зобов`язувався повернути\~ [PERSON] до 01 червня 2025 року. Відповідно до ст. 1047 ЦК України Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позичкодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення Договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позичкодавцем визначеної грошової суми або невизначеної кількості речей. На підтвердження укладення Договору позики та прийняття кожним із них відповідних зобов`язань і отримання грошей у сумі 3600 доларів США, відповідачем\~ [PERSON] 28 травня 2025 року власноручно складена Розписка, відповідно до якої, він, [PERSON] ,\~ взяв в борг у [PERSON] грошові кошти у сумі 3600 доларів США. Зобов`язався повернути кошти у\~ строк до 01 червня 2025 року. Суд звертає увагу, що у розписці, яка була предметом дослідження в судовому засіданні, зазначені: сторони зобов`язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яка передається, строк повернення боргу, та особистий підпис позичальника. Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно усіх істотних умов договору позики й розписка свідчить про його укладення відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України. Розписка, написана власноруч відповідачем, є фактом укладання Договору позики між ним та позивачем і фактом передачі йому грошових коштів. Відповідач не оскаржував Договір позики з підстав неотримання ним грошових коштів. Тому суд приходить до висновку, що цією Розпискою відповідач\~ [PERSON] власноручно посвідчив факт передання\~ йому позивачем грошових коштів у сумі 3600 доларів США. Оригінал розписки від 28 травня 2025 року, написаний власноручно відповідачем [PERSON] та знаходився у позивача [PERSON] , а після звернення до суду з даним позовом, оригінал розписки був наданий суду. На підтвердження укладення Договору позики та його умов може бути представлена Розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором, що передбачено ст. 1051 ЦК України. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] надав розписку від 28 травня 2025 року, в якій зазначено, що [PERSON] взяв у нього в борг 3600 доларів США. Наявність у кредитора оригіналу розписки свідчить про наявність невиконаного зобов`язання. Відповідно до\~ Висновків Верховного Суду України, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового Рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за 2 півріччя 2013 року від 01 лютого 2014 року «Письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення Договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім Договором, оскільки після укладення цього Договору всі обов`язки за Договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим Договором тільки права. За своєю суттю Розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за Договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі № 6-63цс13). Стаття 1049 ЦК України встановлює, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені Договором. Позивач [PERSON] зазначає, що у\~ визначений розпискою\~ кінцевий строк\~ до 01 червня 2025 року та до теперішнього часу суму позики у розмірі 3600 доларів США\~ відповідач\~ не повернув. Відповідно до ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа, кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку, боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Оригінал боргового документу, тобто Розписка відповідача [PERSON] від 28 травня 2025 року до суду надана\~ позивачем, тобто кредитором. Наявність боргового документа - Розписки у кредитора підтверджує факт невиконання відповідачем [PERSON] своїх зобов`язань за договором позики від\~ 28 травня 2025 року. «Наявність оригіналу розписки у кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання. Передаючи кошти особі, яка не є стороною Договору позики, позичальник не скористався своїм правом на затримання виконання зобов`язання до повернення боргового документа та не звертався з такою вимогою безпосередньо до позикодавця. Така правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 25 квітня 2012 року у справі № 6-24 цс 12, яка відповідно до вимог ч.1 ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України». Окрім того, у відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що за Договором позики від 28 травня 2025 року\~ [PERSON] \~ отримав в борг у\~ [PERSON] грошові кошти в сумі 3600 доларів США\~ та не повернув\~ грошові кошти у строк до 01 червня 2025 року та до теперішнього часу, суд вважає за необхідне\~задовольнити позовні вимоги\~ [PERSON] в цій частині, стягнувши з відповідача\~ [PERSON] суму боргу за Договором позики від 28 травня 2025 року у розмірі 148\~880,52\~ грн. У відповідності до ч.1 ст. 1048 ЦК України «Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.». В судовому засіданні встановлено, що\~ 28 травня 2025 року між\~ [PERSON] , як позичкодавцем\~ та [PERSON] , як позичальником було укладено Договір позики грошових коштів, на підставі якого [PERSON] позичив\~\~ [PERSON] грошові кошти у\~ сумі 3600 доларів США., які\~ [PERSON] зобов`язувався йому повернути до 01 червня 2025 року. Зобов`язання, як зазначено в статті 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом ( стаття 525 ЦК). Таким чином суд приходить до обґрунтованого висновку про\~ стягнення з відповідача розміру заборгованості за Договором позики 148\~880,52 грн. нарахованих відсотків у сумі 5\~057,86 грн., а також 978,94 грн 3% річних та 890,90 грн інфляційні витрати. Відповідно до ч. ч. 1,2\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:\~\~у разі задоволення позову - на відповідача;\~\~у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.п.1,2 ч. 3, ч.8\~ст. 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;\~\~чи є розмір таких витрат обґрунтованим. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється на підставі поданих сторонами доказів. Позивач [PERSON] просить стягнути на свою користь витрати по сплаті судового збору в сумі 1246,47 грн та витрати, пов`язані із залученням адвоката Прокопцева С.В. в сумі 10000 грн, які обґрунтовані Розрахунком судових витрат від 21 серпня 2024 року, в якому перечислюється вартість виконаних робіт адвокатом Прокопцевим С.В. Частиною четвертою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Враховуючи зазначене, суд визначив, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг та не відповідають розумності. Суд дійшов висновку про зменшення заявлених судових витрат на професійну правничу допомогу та стягнення з відповідача суми в розмірі 4000,00 грн. Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості з [PERSON] в повному обсязі у розмірі 155\~808,22 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved