Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі - АТ «Універсал Банк»), у якому просив: 1) визнати відсутніми (припиненими) його зобов`язання перед АТ «Універсал Банк» за кредитним договором від 16.02.2018; 2) зобов`язати АТ «Універсал Банк» повернути безпідставно списані з банківської картки № [NUMBER] кошти в сумі 899,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у листопаді 2021 року АТ «Універсал Банк» звернулось до Богунського районного суду м. Житомира з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 16.02.2018. Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 07.07.2022, яке набрало законної сили, у задоволенні вищевказаного позову відмовлено. Ухвалюючи вказане рішення, суд дійшов висновку, що АТ «Універсал Банк» не надало достатніх доказів як існування заборгованості та порушення [PERSON] умов договору, так і укладення кредитного договору сторонами. Разом з тим, незважаючи на зазначене судове рішення, АТ «Універсал Банк» продовжує обліковувати заборгованість за позивачем у сумі 13 751,56 грн. Вказану заборгованість позивач не визнає, оскільки її наявність не доведено у суді при вирішенні справи про стягнення боргу. Вказує, що існування заборгованості порушує його права як споживача фінансових послуг, погіршує його кредитну історію і завдає негативних репутаційних наслідків. Крім того, АТ «Універсал Банк» продовжує безпідставно списувати кошти з його банківських рахунків на погашення безпідставно визначеної заборгованості. Так, 21.07.2024 з картки позивача [NUMBER] відбулося списання грошової суми у розмірі 899,00 грн. в рахунок погашення заборгованості по картці [NUMBER] У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача на свою користь вказану суму на підставі ст. 1212 ЦК України. Ухвалою судді від 06.01.2025 відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. 14.02.2025 представником відповідача до суду надісланий відзив, в якому останній просив відмовити у задоволенні позову з наступних підстав. 16.02.2018 між АТ «Універсал банк» та [PERSON] було укладено Договір про надання банківських послуг, на підставі Анкети-заяви позивача від 16.02.2018. Підписуючи вказану Анкету-заяву позивач погодився з тим, що Анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають Договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомлений з ними та отримав їх примірники у мобільному додатку, вони йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. При цьому, Умови і правила надання банківських послуг містяться за посиланням: https://www.monobank.ua/terms та є загальнодоступними. Крім того, на сайті за посиланням https:www.monobank.com.ua розміщено відповідний алгоритм дій, які первинно повинен вчинити бажаючий для одержання картки Monobank/Universal Bank, а також розміщена повна інформація щодо умов і правил за кожним видом послуг, тарифи обслуговування, тощо. Вказана інформація знаходиться в публічному доступі. Згідно вказаного алгоритму, спочатку клієнтом надається номер мобільного телефону та всі подальші дії, здійснюються ним у вже завантаженому з AppStore або GooglePlay мобільному додатку Monobank. Таким чином, клієнт, який має на меті отримати кредитну картку, в даному випадку позивач [PERSON] , на дату підписання Анкети-заяви вже отримав та ознайомився у мобільному додатку з Умовами і правилами, Тарифами, тобто з повною інформацією щодо надання банківських послуг за цим продуктом. При цьому, застосунок функціонує таким чином, що перейти до наступної дії є неможливим, поки клієнт не підтвердить факт ознайомлення з наданими документами. На підставі укладеного договору позивачу було відкрито поточний рахунок № [NUMBER] в національній валюті та видано банківську картку в точці видачі, де [PERSON] було особисто підписано Анкету-заяву. Після укладання договору про надання банківських послуг позивач користувався послугами АТ «Універсал банк», звертався з заявами про відкриття рахунків, надання кредитів, зміни кредитного ліміту, проведення платіжних операцій, тощо. На підставі вказаних заяв, які були підписані [PERSON] шляхом накладення ЕЦП, останньому відкрито поточні рахунки в національній та іноземній валютах, надано кредити на споживчі цілі в рамках різних послуг, передбачених Умовами і правилами надання банківських послуг. До 2021 року [PERSON] належним чином виконував свої зобов`язання, але в подальшому позивач почав порушувати умови договору, в результаті чого у останнього виникла заборгованість, яка станом на 05.02.2025 складає 13 751,56 грн. Крім того, 17.01.2023 [PERSON] було підписано Угоду про реструктуризацію заборгованості за Договором про надання банківських послуг «Monobank», тим самим останній визнав факт укладення між ним та АТ «Універсал банк» договору про надання банківських послуг «Monobank» від 16.02.2018, а також факт наявності заборгованості за вказаним договором. АТ «Універсал Банк» зверталося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Разом з тим, у рішенні про відмову у задоволенні позову суд не встановив факту неотримання [PERSON] грошових коштів від банку у користування або факту їх повернення позивачем. Враховуючи, що позивач має невиконані грошові зобов`язання перед банком за договором про надання банківських послуг від 16.02.2018, то в силу положень ст. 599 ЦК України його зобов`язання перед АТ «Універсал Банк» не припинилися, а тому відсутні підстави для задоволення позову. 17.03.2025 позивачем подано відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що Анкета-заява, надана відповідачем в якості доказу укладення між сторонами кредитного договору, не містить посилання на номер кредитного договору, визначення кредитного ліміту, відсотків, комісії за користування кредитними коштами, відповідальності, строків повернення, вартість кредиту, що дало б підстави стверджувати, що він шляхом підписання саме даної Анкети-заяви від 16.02.2018 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг Банку з метою укладення саме кредитного договору. Крім того, наданий банком в якості доказу витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Універсал-Банк» не містить його підпису, а також взагалі не зрозуміло, станом на яку дату діяли вказані Умови та Правила, які зміни вносились до даних Умов та Правил протягом дії кредитного договору, що може свідчити про надання банком до суду редакції Умов та Правил надання банківських послуг, яка містить найбільш прийнятні для Банку умови. При цьому, судами при ухваленні відповідних рішень було встановлено, що АТ «Універсал-Банк» не надало підтверджень того, що умови обслуговування, тарифи та інші документи були погоджені ним під час підписання Анкети-заяви. Вважав надані представником відповідача записи аудіозаписів розмов та скріншотів листування неналежними доказами, оскільки з наданих документів неможливо встановити їх автентичність, а також ідентифікувати осіб-учасників розмов та переписок. 24.03.2025 на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив представника АТ «Універсал банк», в яких останній зазначив, що, посилаючись на неналежність наданих представником відповідача доказів таких, як аудіозаписи розмов та скріншоти листування, [PERSON] намагається ввести суд в оману, оскільки при зверненні клієнта до банку обов`язково проводиться його ідентифікація/автентифікація, при цьому, позивач не надав доказів того, що він звертався до правоохоронних органів про вчинення кримінального правопорушення, внаслідок якого було розголошено його персональні дані. Крім того, [PERSON] звертався до відповідача з питанням щодо реструктуризації заборгованості у телефонному режимі, після чого підписав надіслану йому Угоду про реструктуризацію заборгованості за Договором про надання банківських послуг «Monobank» шляхом накладення ЕЦП. 14.04.2025 на адресу суду надійшли додаткові пояснення позивача, в яких він зазначив, що представник позивача посилається на ті обставини, яким вже було надано оцінку судом при ухваленні рішення, яке набрало законної сили та яким відмовлено АТ «Універсал банк» у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором від 16.02.2018, а тому вони не підлягають повторному доказуванню. З урахуванням наведеного, вважає, що між ним та відповідачем не існує жодних підтверджених правовідносин. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові. Вважав, що оскільки рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 07.07.2022 відмовлено у задоволенні позову АТ «Універсал банк» до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором від 16.02.2018, відсутні підстави для дослідження доказів, наданих представником відповідача в обґрунтування заборгованості за вказаним договором кредиту, оскільки оцінка їм вже була надана судом під час розгляду вищевкаазної справи. Проти існування в нього заборгованості перед АТ «Універсал банк» не заперечував, з даними, відображеними у виписці по його картковому рахунку, погодився, проте наполягав на тому, що оскільки судовим рішенням, яке має преюдиційне значення у даній справі, банку було відмовлено у стягненні цієї заборгованості, наявні підстави для визнання відсутніми (припиненими) його зобов`язань перед відповідачем за кредитним договором від 16.02.2018, та, як наслідок, визнання безпідставним списання банком коштів у сумі 899,00 грн. на погашення заборгованості за вказаним кредитним договором. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти заявлених позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Пояснив, що 16.02.2018 між АТ «Універсал банк» та [PERSON] було укладено Договір про надання банківських послуг, який є комплексним договором та включає в себе договір про відкриття поточного рахунку, кредитний договір, тощо. На підставі вказаного договору позивачу було відкрито поточний рахунок № [NUMBER] , до якого емітовано банківську картку. Після чого [PERSON] неодноразово звертався з заявами про відкриття рахунків, надання кредитів на умовах послуг «Транзакція в розстрочку»; «Розстрочка», які є окремими договорами з відповідними умовами, з якими позивач ознайомлювався та погоджувався, підписуючи паспорт споживчого кредиту, а також заяву клієнта шляхом накладення ЕЦП. Незважаючи на те, що надання кредитів на умовах послуг «Транзакція в розстрочку»; «Розстрочка» оформлювалось окремими заявами-договорами, облік заборгованості ведеться на рахунку № [NUMBER] в національній валюті, відкритому 16.02.2018 АТ «Універсал банк» на підставі Анкети-заяви [PERSON] . Таким чином, правовідносини між сторонами існують з 2018 року та протягом всього періоду [PERSON] не заперечував їх існування, звертаючись до відповідача з заявами про надання відповідних послуг, ініціюючи процес реструктуризації заборгованості, тощо. Пояснив, що комунікація з позивачем велась представниками АТ «Універсал банк» дистанційно, проте, існуючий алгоритм ідентифікації клієнтів, який включає прийняття дзвінків, повідомлень тільки з зареєстрованого фінансового номеру клієнта, надання клієнтом відповідей на контрольні запитання, унеможливлює звернення до банку сторонньої особи. Щодо безпідставного списання грошових коштів зазначив, що умовами підписаної [PERSON] . Анкети-заяви передбачене договірне списання коштів з рахунків позивача для погашення його грошових зобов`язань без будь-яких додаткових розпоряджень останнього. Зазначив, що рішенням, на яке посилається позивач як на преюдиційне, не встановлена відсутність зобов`язань [PERSON] перед банком, яке до теперішнього часу залишається не виконаним. Дійсно, банку було відмовлено у задоволенні позову про стягнення з [PERSON] заборгованості за Договором про надання банківських послуг від 16.02.1028 через недоведеність заявлених позовних вимог, при цьому судом не вивчалися та не надавалася оцінка докази, які надані відповідачем у даній справі на доведення існування заборгованості позивача перед банком, які мають бути оцінені судом під час розгляду даної справи. Крім того, Угода про реструктуризацію заборгованості була підписана [PERSON] 17.01.2023, тобто вже після ухвалення рішення у цивільній справі №295/14571/21, таким чином, позивач визнав факт укладення між ним та АТ «Універсал банк» договору про надання банківських послуг «Monobank» від 16.02.2018, а також факт наявності заборгованості за вказаним договором. Вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 5 ЦПК України визначає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 910/14224/20, провадження № 12-20гс22). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20) дійшов висновку, що способами захисту інтересу особи у правовій визначеності при виконанні договірних зобов`язань можуть бути: 1) визнання права позивача; 2) визнання відсутнім (припиненим) обов`язку позивача; 3) визнання відсутнім (припиненим) права вимоги відповідача. Судом встановлено, що у жовтні 2017 року АТ «Універсал Банк» запустив новий проект monobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю даного проекту є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно, без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms. В рамках вказаного проекту, 16.02.2018 [PERSON] підписано Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг, яка містить докладну інформацію щодо особи позивача [PERSON] , зокрема, дату його народження, індивідуальний податковий номер, серію, номер паспорта громадянина України і дату його видачі, адресу проживання, номер мобільного телефону, а також соціальний статус, службове положення, розмір середнього доходу, тощо. В Анкеті-заяві також містяться відповідні сторінки паспорта позивача та довідка про його РНОКПП, які скопійовані ним та надані до анкети в електронному вигляді, за допомогою яких, працівником банку виконана його ідентифікація та верифікація. Як вбачається з тексту Анкети-заяви від 16.02.2018 позивач просить відкрити поточний рахунок № [NUMBER] у гривні на його ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, вказану в додатку, відповідно до умов договору та наведених нижче умов. Підписанням Анкети-заяви позивач засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним їй відкритим ключем, який буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з договором. Визначив, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях, а також підтвердив, що всі наступні правочини можуть вчинятися ним або банком з використанням електронного цифрового підпису (п. 6 Анкети-заяви). Згідно з пунктом 10 Анкети-заяви позивач надав право і доручив Банку здійснювати договірне списання коштів з усіх його рахунків, відкритих у Банку, без додаткових розпоряджень, для погашення будь-яких інших грошових зобов`язань перед Банком, що випливають з умов Договору та/або будь-якого іншого договору, що укладений або буде укладений у майбутньому між ним та Банком. Як вбачається з матеріалів справи, на підставі укладеного договору позивачу було відкрито поточний рахунок № [NUMBER] в національній валюті та видано банківську картку в точці видачі, зі стартовим кредитним лімітом у розмірі 0,00 грн. У листопаді 2021 року АТ «Універсал Банк» звернулось до Богунського районного суду міста Житомира з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором про надання банківських послуг від 16.02.2018. Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 07.07.2022, яке набрало законної сили 27.12.2022, у задоволенні позову відмовлено. Звернувшись до суду з даним позовом [PERSON] посилається на преюдиційність вищевказаного рішення Богунського районного суду міста Житомира від 07.07.2022 як на підставу для задоволення позовних вимог про визнання відсутніми (припиненими) зобов`язань за кредитним договором та повернення безпідставно списаних коштів. З цього приводу суд важає за необхідне зазначити про наступне. Відповідно до частин 4, 5 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 10.01.2025 у справі № 362/643/21 зазначено, що «Правопорядок не може допускати ситуації коли нівелюється законна сила судового рішення та створюються передумови для виникнення «колізії» судових рішень (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2023 року в справі № 442/3663/20 (провадження № 61-6501св21)). Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України). Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (частина п`ята статті 82 ЦПК України). Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17)). Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень». У постанові від 02.11.2022 року у справі №140/6115/21 Верховний Суд узагальнив правовий висновок, відповідно до якого преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: ці обставини встановлені судовим рішенням лише у господарській, цивільній або адміністративній справі; ці обставини оцінені судом саме як обставина (юридичний факт) преюдиційного характеру та не є правовою оцінкою, наданою судом певній обставині (юридичному факту); ці обставини містяться у мотивувальній частині рішення, згідно з яким у мотивувальній частині рішення, серед іншого, зазначаються обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини (постанова ВС, провадження №К/990/16227/22). Відмовляючи у задоволенні позову у цивільній справі № 295/14571/21, Богунський районний суд м. Житомира у своєму рішенні від 07.07.2022 зазначив, що у нього відсутні підстави вважати, що сторони уклали між собою обумовлений у письмовому вигляді договір про надання банківських послуг, оскільки позивач не підтвердив, які ж конкретні умови він запропонував позичальнику при підписанні Анкети-заяви від 16.02.2018. Вказаних висновків суд дійшов у зв`язку з тим, що АТ «Універсал Банк» не були надані докази на підтвердження одержання відповідачем у електронному вигляді Умов обслуговування рахунків фізичних осіб в АТ «Універсал Банк», Паспорту споживчого кредиту «картка Monobank», та Тарифів із зазначенням дати та часу, тому відсутні підстави вважати, що відповідач був ознайомлений саме з наданими позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог Умовами, Тарифами та Паспортом споживчого кредиту. Також у рішенні зазначено, що банком не надано доказів видачі [PERSON] банківської картки, відкриття йому рахунку, а також виписки з такого рахунку, з якої можна було б встановити факт користування відповідачем банківською карткою та наявність у нього заборгованості за кредитом, а тому наявний у справі розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу. Постановою Житомирського апеляційного суду від 27.12.2022 рішення Богунського районного суду міста Житомира від 17.07.2022 у цивільній справі № 295/14571/21 залишено без змін. Аналізуючи вказані судові рішення з точки зору їх преюдиційності під час розгляду даної справи, предметом розгляду якої є визнання відсутніми (припиненими) зобов`язань позивача перед банком за договором про надання банківських послуг суд виходить з того, що судами у справі № 295/14571/21 не досліджувались такі докази, як виписка по поточному рахунку № [NUMBER] , відкриття та користування яким позивачем не заперечується, заяви про відкриття інших рахунків, надання кредитів в межах різних супутніх послуг, тощо. Судами не встановлювалися факти наявності або відсутність заборгованості за вказаним картковим рахунком. Натомість, рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 07.07.2022, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, відмовлено у задоволенні позову АТ «Універсал Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг від 16.02.2018 у зв`язку з недоведеністю банком своїх позовних вимог. З урахуванням наведеного, суд не погоджується з твердженнями позивача про те, що даними судовими рішеннями встановлено юридичні факти преюдиційного характеру, що свідчать про відсутність в нього заборгованості за Договором про надання банківських послуг від 16.02.2018, оскільки такі обставини безпосередньо не досліджувалися і не встановлювалися судом, а доказам, наявним у матеріалах даної справи, судами у справі № 295/14571/21 не надавалася оцінка. У той же час процесуальним обов`язком суду є обов`язок належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування. Як було встановлено судом та не заперечується сторонами, 16.02.2018 АТ «Універсал банк» відкрило поточний рахунок № [NUMBER] в національній валюті на ім`я [PERSON] та видало останньому банківську картку № [NUMBER] в точці видачі, що підтверджується копією вказаної Анкети-заяви; фотокарткою, якою зафіксовано особисте звернення позивача до банківської установи; довідкою про наявність рахунку від 05.02.2025, а також довідками про зміну кредитного ліміту б/н від 05.02.2025 Як вбачається з довідок про зміну кредитного ліміту, стартовий кредитний ліміт на поточному рахунку № [NUMBER] , відкритому на ім`я [PERSON] , встановлений на рівні 0,00 грн. Після укладення договору про надання банківських послуг позивач користувався вказаним поточним рахунком, відкритим в АТ «Універсал банк», що підтверджується наданою представником відповідача випискою, та дає підстави вважати, що з 16.02.2018 між АТ «Універсал банк» та [PERSON] встановлені договірні відносини. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] з 2019 року неодноразово звертався до АТ «Універсал банк» з заявами про відкриття рахунків, надання кредитів, зміни кредитного ліміту, проведення платіжних операцій, тощо. На підставі вказаних заяв, які були підписані [PERSON] шляхом накладення ЕЦП, останньому відкрито поточні рахунки № [NUMBER] ; № [NUMBER] в національній валюті та іноземних валютах: № [NUMBER] в дол. США, надано кредити на споживчі цілі в рамках різних послуг, зокрема: - 07.07.2019 у сумі 1299,00 грн. строком на 4 місяці зі сплатою 0,00001% на рік в рамках послуги «Покупка частинами» на підставі заяви клієнта № VM0607201951167776 від 07.07.2019; - 06.12.2019 у сумі 4000,00 грн. строком на 3 місяці зі сплатою 0,00001% на рік в рамках послуги «Транзакція в розстрочку» на підставі заяви клієнта № 20.30.0000432664 від 06.12.2019; - 07.01.2020 у сумі 2593,62 грн., 1608,00 грн., 1400,00 грн., 1850,00 грн., 1005,00 грн. та 1500,00 грн. строком на 4 місяці зі сплатою 0,00001% на рік в рамках послуги «Транзакція в розстрочку» на підставі заяв клієнта № 20.30.0000591049; № 20.30.0000591054; № 20.30.0000591058; № 20.30.0000591060; № 20.30.0000591062 та № 20.30.0000591065 від 07.01.2020, відповідно; - 20.04.2020 у сумі 10 000,00 грн. строком на 6 місяців зі сплатою 0,00001% на рік в рамках послуги «Транзакція в розстрочку» на підставі заяви клієнта № 20.30.0001043887. Вказані заяви містять усі істотні умови такі, як: вид кредиту; тип кредиту; мета отримання кредиту; ліміт кредиту; строк кредитування; процентна ставка, тощо, з якими позивач ознайомлювався та погоджувався, підписуючи паспорт відповідного споживчого кредиту, а також заяву клієнта шляхом накладення ЕЦП. Наведене свідчить, що [PERSON] був ознайомлений з умовами кредитування, та між ним та АТ «Універсал банк» укладено окремі кредитні договори, облік заборгованості за якими ведеться на рахунку № [NUMBER] в національній валюті, відкритому 16.02.2018 АТ «Універсал банк» на підставі Анкети-заяви [PERSON] від 16.02.2018. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини. Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ст. ст. 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. В редакції ст.ст. 1048-1052, 1054 ЦК України зазначено, що істотними умовами кредитного договору щодо яких сторони повинні дійти згоди в належній формі виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Згідно з ч. 2 ст.638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Абзац другий ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Частиною 1 ст. 634 ЦК України, встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони де запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Згідно зі ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (ч. 3). Згідно з ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) передбачалось, що договір про надання фінансових послуг (включно, мікропозики) укладається виключно в письмовій формі: - у паперовому вигляді; - у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»; - шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/ або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; - в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію". Відповідно до положень статей 5, 15 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Суб`єкти електронного документообігу, які здійснюють його на договірних засадах, самостійно визначають режим доступу до електронних документів, що містять конфіденційну інформацію, встановлюють для них систему (способи) захисту. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У ст. 3 цього Закону зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилами ч. 8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, суд приходить до висновку, що між АТ «Універсал Банк» та [PERSON] 07.07.2019; 06.12.2019; 07.01.2020 та 20.04.2020 було укладено окремі електронні кредитні договори в рамках банківського проекту «monobank» відповідно до вимог чинного законодавства, за якими останній отримав кредитні кошти на картковий рахунок. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №127/33824/19, відповідно до якої «укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі». Аналогічна правова позиція сформована в постанові Верховного Суду від 16.12.2020 в справі № 561/77/19, в якій Верховний Суд дійшов висновку, що матеріали справи містять достатньо доказів, що між сторонам укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20. Законодавець у пункті третьому частини першій статті 3 ЦК України визначив, що однією з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Позивач користувався кредитними коштами, про що свідчить банківська виписка по його рахунку про рух коштів по картці, з якої вбачається, що останній розраховувався кредитною карткою, поповнював мобільний рахунок, здійснював перерахування на інші платіжні картки, знімав готівку в банкоматах, а також частково погашав кредит. Суми встановлених кредитних лімітів, а також наданих кредитів на умовах послуг «Транзакція в розстрочку»; «Розстрочка»; «Покупка частинами», які оформлювались окремими заявами-договорами підтверджуються випискою про рух коштів по картці клієнта [PERSON] , наявною у матеріалах справи. Позивач під час розгляду справи не заперечував достовірність даних, відображених у даній виписці. Суд враховує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Крім того, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача по кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. Вказана позиція викладена у постанові Верховного суду від 16.09.2020 у цивільній справі №200/5647/18. Таким чином, виписка по рахунку [PERSON] , згідно з вимогами Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України №75 від 04.07.2018 року є первинним документом, яка фіксує здійснення банківських операцій, а отже підтверджує отримання останнім кредитних коштів та здійснення ним банківських операції, а також наявність невиконаних зобов`язань позивача перед банківською установою. З вказаної виписки вбачається, що 07.07.2019 з рахунку позивача № [NUMBER] було списано розмір щомісячного платежу у сумі 259,80 грн. за кредитним договором, оформленим згідно з заявою клієнта № VM0607201951167776 від 07.07.2019. 06.12.2019 о 21:48:02 позивачем переведено витрати в розстрочку у сумі 4000,00 грн. в рамках послуги «Транзакція в розстрочку» на підставі заяви клієнта № 20.30.0000432664 від 06.12.2019, в результаті чого залишок кредитних коштів на рахунку змінився до 4 145,03 грн. Крім того, відповідно наданої виписки, 07.01.2020 в період з 16:48:10 по 16:52:09 [PERSON] переведено в розстрочку витрати у сумі 2593,62 грн., 1608,00 грн., 1400,00 грн., 1850,00 грн., 1005,00 грн. та 1500,00 грн. на підставі заяв позивача № 20.30.0000591049; № 20.30.0000591054; № 20.30.0000591058; № 20.30.0000591060; № 20.30.0000591062 та № 20.30.0000591065, в результаті чого залишок кредитних коштів було збільшено з 2 163,66 грн. до 12 120,28 грн. 20.04.2020 о 20:51:23 позивачем переведено в розстрочку витрати у сумі 10 000,00 грн. в рамках послуги «Транзакція в розстрочку» на підставі заяви клієнта № 20.30.0001043887, в результаті чого залишок коштів збільшився до 29 015,03 грн. Згідно з випискою по рахунку позивача № [NUMBER] тільки загальна сума щомісячних платежів по кредиту, наданому в рамках послуги «Транзакція в розстрочку», оформленої на підставі заяви клієнта № 20.30.0001043887 від 20.04.2020, яка не погашена [PERSON] , складає 11 140,00 грн. = 1 856,67 грн. (розмір щомісячного платежу) * 6 міс. Розмір щомісячних платежів за вказаним кредитом відповідає умовам, зазначеним у заяві клієнта № 20.30.0001043887 від 20.04.2020, а також паспорті споживчого кредиту «Транзакція в розстрочку», з якими [PERSON] ознайомився та погодився, підписуючи вказану заяву шляхом накладення ЕЦП 20.04.2020 о 20:51:16. Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Отже, зобов`язання містить дві нерозривно поєднані складові - обов`язок боржника вчинити дію або утриматись від її вчинення та право кредитора вимагати виконання цього від боржника. Відповідно до вимог статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з частиною першою та другою статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання (стаття 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609 ЦК України). Разом з тим, під час розгляду вказаної справи, судом не встановлено, що [PERSON] були виконані зобов`язання перед АТ «Універсал банк» по поверненню кредитних коштів. Як вже зазначалося судом вище, позивач у судовому засіданні не заперечував проти існування заборгованості, яка обліковується на його рахунку № [NUMBER] та історія її утворення відображена у виписці по даному картковому рахунку. Також суд враховує, що 17.01.2023 між [PERSON] та АТ «Універсал банк» було укладено Угоду про реструктуризацію заборгованості за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 16.02.2018, згідно з умовами якої сторони погодили, що станом на 17.01.2023 заборгованість клієнта становила 20 325,56 грн., а також певний порядок реструктуризації боргу, передбачений п. 2 Угоди. Вказана угода була підписана [PERSON] у мобільному застосунку monobank 17.01.2023 о 19:44:46 шляхом накладення ЕЦП. Таким чином, підписуючи вказану угоду, позивач фактично визнав як існування його договірних відносин з АТ «Універсал банк», так і своїх зобов`язань перед банком щодо повернення кредитних коштів, наданих йому в рамках послуги «Транзакція в розстрочку». Водночас, суд не приймає до уваги посилання позивача щодо того, що він не звертався до АТ «Універсал банк» з заявами про надання відповідних послуг, не ініціював процес реструктуризації заборгованості, тощо, оскільки позивачем не надано доказів того, що його ЕЦП могла скористатись стороння особа або, що він звертався до правоохоронних органів з заявою про вчинення відносно нього кримінального правопорушення, в наслідок якого було розголошено його персональні дані. Суд звертає увагу на те, що дистанційна комунікація з клієнтами банку передбачає відповідний алгоритм ідентифікації клієнтів, який включає прийняття дзвінків, повідомлень тільки з зареєстрованого фінансового номеру клієнта, надання клієнтом відповідей на контрольні запитання, що унеможливлює звернення до банку сторонньої особи, якій не відомі персональні дані клієнта. За вказаних обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині визнання відсутніми або припиненими зобов`язань позивача [PERSON] перед АТ "Універсал Банк" за Договором про надання банківських послуг від 16.02.2018. Також слід зауважити, що визнання зобов`язання відсутнім означає, що його ніколи не існувало, оскільки договір був недійсним з моменту укладення, натомість, припинення зобов`язання означає, що воно існувало, але перестало бути чинним у зв`язку з певними юридичними фактами, такими як виконання договору, домовленість сторін, прощення боргу, смерть фізичної особи чи ліквідація юридичної особи. Разом з тим, позивач ототожнив дані поняття, заявляючи одночасно вимогу про визнання як відсутніми, так і припиненими його зобов`язання перед відповідачем. З огляду на висновки суду про відсутність підстав вважати припиненими або відсутніми зобов`язань позивача [PERSON] перед АТ "Універсал Банк" за Договором про надання банківських послуг від 16.02.2018, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача повернути списані кошти у розмірі 899,00 грн. також задоволенню не підлягають, оскільки позивач, підписавши 16.02.2018 Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг, погодився на здійснення договірного списання коштів з усіх його рахунків, відкритих у Банку, без додаткових розпоряджень, для погашення будь-яких інших грошових зобов`язань перед Банком, що випливають з умов Договору та/або будь-якого іншого договору, що укладений або буде укладений у майбутньому між ним та Банком (п. 10 Анкети-заяви). Інші доводи сторін не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Згідно із ст. 141 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed