Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-15 00:00:00

у квітні 2025 року [PERSON] (надалі позивач), через представника адвоката Леваду Є. Л., звернулась до суду з цим позовом у порядку підсудності, визначеної розпорядженням Голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22, яким змінено територіальну підсудність судових справ Сєвєродонецького міського суду Луганської області і визначено Самарівському (Новомосковському) міськрайонному суду Дніпропетровської області. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 26 вересня 2002 року отримала у власність квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Зазначене свідоцтво зареєстроване 02 жовтня 2002 року за реєстраційним номером 430 Сєвєродонецьким міським бюро технічної інвентаризації. Відповідно до технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , реєстровий номер 430, складений 11 вересня 2002 року, двокімнатна квартира розташована на четвертому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку. Квартира має загальну площу 45,6 кв. м, житлову 31,1 кв. м, та складається з двох кімнат: кімната 17,9 кв. м, кімната 13,2 кв. м, кухня 5,5 кв. м, ванна кімната 2,0 кв. м, туалет 0,8 кв. м, коридор 5,0 кв. м, вбудована шафа 0,3 кв. м, балкон 0,9 кв. м. На зворотній стороні технічного паспорту міститься реєстраційний напис, посвідчений начальником бюро технічної інвентаризації м. Сіверськодонецьк, про те, що зазначена в свідоцтві квартира [ADDRESS] зареєстрована в ДКП «Бюро технічної інвентаризації» на праві приватної власності за [PERSON] про що здійснено запис від 02 жовтня 2002 року. В наступному, у місті Сіверськодонецьк вулиця Гагаріна, відповідно до Розпорядження начальника Сєвєродонецької міської військової адміністрації від 19 січня 2024 року №47ВА, перейменована на вулицю Богдана Хмельницького. 21 вересня 2023 року позивач звернулася до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Київської міської ради з заявою про реєстрацію прав власності на квартиру. 27 вересня 2023 року отримала рішення про зупинення розгляду заяви № 69486110 з посиланням на ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою КМУ від 26 жовтня 2011 року № 1141 про відмову в проведенні реєстраційних дій № 76124796 мотивоване тим, що в державному реєстрі речових прав та реєстрах до 2013 року відсутня інформація про реєстрацію права власності на квартиру, що розташовано за адресою: [ADDRESS] . 31 жовтня 2023 року позивач отримала рішення про відмову у проведенні реєстраційних дій № 69998215, аргументуючи це тим, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення права власності на нерухоме майно. Позивач указує, що у зв`язку з пошкодженням житла, у позивача є необхідність подати заяву на отримання компенсації до Комісії з розгляду питань щодо надання компенсації за пошкоджені об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 квітня 2023 року № 381 «Про затвердження Порядку надання компенсації для відновлення окремих категорій об`єктів нерухомого майна, пошкоджених внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації, з використанням електронної публічної послуги «єВідновлення», для чого треба підтвердити своє право власності. Водночас, рішення державного реєстратора, яким відмовлено у внесенні даних до реєстру та встановлено невизнання державою права власності унеможливлює отримання позивачем компенсації для відновлення свого будинку, а також позбавляє іншим чином можливості розпоряджатися своїм майном. Враховуючи відсутність іншого, окрім судового шляху для відновлення невизнаного права власності, позивач звернулась до суду з цим позовом у порядку, визначеному статтею 392 Цивільного кодексу України. Постановленою суддею ухвалою від 04 квітня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Від позивача витребувано для огляду в судовому засіданні оригінали або нотаріально посвідчені копії доказів, доданих у копіях до позову. 18 квітня 2025 року, на виконання вищевказаної ухвали позивачем надано засвідчені нотаріально копії документів. Постановленою судом ухвалою від 02 червня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач у судове засідання не з`явилась, представник позивача надав заяву, в якій просив проводити розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Заперечень проти ухвалення рішення в заочному порядку не виклав. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно, належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відзив на позов не надав. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Суд, перевіривши доводи позовної заяви матеріалами справи, дослідивши оригінал доказу, встановив таке. З дослідженої в судовому засіданні, засвідченої Дзябко М. І., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 08 квітня 2025 року за реєстровим № 324, копії свідоцтва про право власності на квартиру від 26 вересня 2002 року, встановлено посвідчення Сєвєродонецькою міською радою, що квартира [ADDRESS] дійсно належить [PERSON] на праві приватної власності. В цілому складається з двокімнатна квартира. Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому від 24 вересня 2002 року № 1524. Свідоцтво містить печатку Сєвєродонецької міської ради та підпис керівника органу. Зворотна сторона свідоцтва містить штамп Реєстраційного посвідчення на правовстановлюючому документі, згідно з яким зазначена в документі квартира зареєстрована Сєвєродонецьким міським бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за [PERSON] , про що здійснено запис у реєстрову книгу за № 430 від 02 жовтня 2002 року /а.с. 31/. Відповідно до засвідченої Дзябко М. І., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 08 квітня 2025 року за реєстровим № 289, копії технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , реєстровий номер 430, складений 11 вересня 2002 року, двокімнатна квартира розташована на четвертому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку. Квартира має загальну площу 45,6 кв. м, житлову 31,1 кв. м, та складається з двох кімнат: кімната 17,9 кв. м, кімната 13,2 кв. м, кухня 5,5 кв.м, ванна кімната 2,0 кв. м, туалет 0,8 кв. м, коридор 5,0 кв. м, вбудована шафа 0,3 кв.м, балкон 0,9 кв. м. Технічний паспорт складено на ім`я власника квартири [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 26 вересня 2002 року № 1524 від 24 вересня 2002 року /а.с.32-33/. З відмітки у копії паспорта громадянки України [PERSON] , серії [NUMBER] вбачається, що з 08 червня 1973 року місце проживання позивача зареєстровано за адресою: [ADDRESS] /а.с.8/. Відомості щодо проживання позивача підтверджуються також і наданою нею копією домової книги для прописки громадян /а.с.11-12/. З копії довідки від 20 липня 2022 року № 3009-5001897438 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи вбачається, що місце реєстрації позивача зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , місце проживання/перебування: [ADDRESS] /а.с.9/. 05 вересня 2023 року [PERSON] складено повідомлення до Сєвєродонецької МВА Сєвєродонецького району Луганської області про знищене житло /а.с.19-20/. Листом Сєвєродонецької МВА Сєвєродонецького району Луганської області № 605-ЦНАПвих від 07 вересня 2023 року позивача повідомлено, що обов`язковою умовою для отримання компенсації за пошкоджений/знищений об`єкт нерухомого майна є його реєстрація в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно /а.с.16, зворот-17/. 21 вересня 2023 року [PERSON] подано до Управління (Центру) надання адміністративних послуг Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації заяву про державну реєстрацію прав № 57167464 /а.с.20, зворот/. 27 вересня 2023 року Державним реєстратором прав на нерухоме майно Музиченко О. В., Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), м. Київ прийнято рішення про зупинення розгляду заяви. Вказано, що під час розгляду заяви від 21 вересня 2023 за реєстраційним номером 57167464 встановлено наявність обставин, які є підставою для зупинення розгляду заяви, а саме неподання заявником чи неотримання державним реєстратором у порядку, визначеному цим Законом, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем в електронній формі чи документів із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 1 січня 2013 року /а.с.18/. 27 вересня 2023 року Державним реєстратором прав на нерухоме майно Музиченко О. В., Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), м. Київ прийнято рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій /а.с.18, зворот/. Рішення мотивоване тим, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Зазначено, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії. Згідно відповіді отриманої на запит державного реєстратора, Сєвєродонецька міська військова адміністрація Сєвєродонецького району Луганської області, листом від 28 вересня 2023 року №1356-ВА повідомила наступне: «Оскільки на сьогоднішній день територія Сєвєродонецької територіальної громади є окупованою, підприємство (КП Сєвєродонецьке БТІ) не може виконувати свої функції, в тому числі надавати інформацію на запити державних реєстраторів про зареєстровані права власності до 01 січня 2013 року. Вирішення всіх питань можливе після деокупації Сєвєродонецької територіальної громади. Розпорядження начальника Сєвєродонецької міської військової адміністрації від 19 січня 2024 року №47ВА у місті Сєвєродонецьку вулиця Гагаріна перейменована на вулицю Богдана Хмельницького. Постановою Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» від 19 вересня 2024 року № 3984-IX перейменовано: Сєвєродонецький район на Сіверськодонецький район; місто Сєвєродонецьк Сєвєродонецького району на місто Сіверськодонецьк. Таким чином, матеріали справи свідчать про наявність спору, що пов`язаний з невизнання державою факту належності позивачеві майна на праві власності через відсутність можливості отримати відомості щодо видачі правовстановлюючих документів для реєстрації права власності відповідно до діючого законодавства та відсутністю запису про право власності в Державному реєстрі права власності. Вирішуючи спір суд ураховує таке. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як установлено вимогами ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до п. 1.2 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі, споруди, земельну ділянку, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним таких документів або їх дублікатів: нотаріально посвідченим договором купівлі-продаж; пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни, спадковим договором свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів (аукціонів); свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності; державним актом на право власності на земельну ділянку; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майн подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права ні утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно; договором про виділення частки в натурі (поділ); іпотечним договором, договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; рішенням суду; договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, тощо. Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у редакції, чинній на 26 лютого 1996 року передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. У позивача наявні документи, що засвідчують її право власності (свідоцтво про право власності на житло), яке зареєстровано згідно з чинного на момент його видачі законодавства, однак відсутність можливості перевірки дійсності його видачі шляхом звернення до органу, який на момент переходу до позивача права власності здійснював державну реєстрацію права власності на нерухоме майно у зв`язку з тимчасовою окупацією рф території України, позбавляє позивачів можливості довести своє право. Верховний суд України у постанові від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Крім того, у постанові Верховного суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, утому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. На день розгляду справи територія Сіверськодонецької міської територіальної громади є тимчасово окупованою в розумінні п. 7 ч. 1 ст. 1-1, ч. 2 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», з урахуванням положень абз. 2 п. 1 Постанови КМУ від 06 грудня 2022 року № 1364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією», Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376. Внаслідок викладеного відновити документ, отримати його дублікат чи засвідчену з оригіналу копію як позивач, так і суд, позбавлені можливості. Позивачем право власності набуте у 2002 році. Надані позивачем докази у виді свідоцтва про право власності на житло, технічного паспорту видані та посвідчені органом, що здійснював реєстрацію права власності на 2002 рік Сєвєродонецьким БТІ, з відповідними відмітками про реєстрацію набуття права власності, свідчить про дотримання законодавства, що діяло на момент реєстрації права власності на квартиру. Крім того, ще до набуття права власності позивач почала користувалася нею, про що свідчить її реєстрація у квартирі з 1973 року. Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд висновує про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачем доведено її право власності на спірну квартиру, проте оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно такі відомості відсутні, а отримати інформацію щодо зареєстрованого права власності позивача на спірну квартиру у БТІ з тимчасово окупованої території (м. Сіверськодонецьк Луганської області) на теперішній час неможливо, позивач не може розпоряджатися своїм майном, що порушує її права власності, у зв`язку з чим, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved