Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Рудаєва В.О. в якій просить встановити юридичний факт неприйняття [PERSON] , [INFO] спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку з її непроживанням на час відкриття спадщини за адресоою: [ADDRESS] . В обґрунтування\~позовної заяви\~ [PERSON] \~посилається на\~те,\~що [INFO] помер її рідний брат [PERSON] , [INFO] , який проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до інформаційної довідки № 350583759 від 16.10.2023 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна двокімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 44,4 кв.м., належить на праві приватної власності [PERSON] . Так, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з вищевказаного нерухомого майна. На момент смерті [PERSON] мешкав один. Спадкоємцем першої черги є донька померлого [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою [PERSON] , проте фактично не мешкала за місцем реєстрації проживання. Крім того позивач зазначила, що вона у встановленому законом порядку прийняла спадщину шляхом подання заяви до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Рудаєвої В.О., на підставі якої заведена спадкова справа № 35/2023 від 01.07.2023 року. Проте, постановою приватного нотаріуса від 20.09.2023 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON] у зв`язку з прийняттям спадщини іншим спадкоємцем на підставі заповіту шляхом спільного проживання із спадкодавцем на момент смерті спадкодавця та відсутністю заяви про відмову від спадщини. Враховуючи вищевикладене, позивач була вимушений звернутися до суду з заявою про встановлення факту прийняття спадщини. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01.03.2024 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Рудаєва В.О. про встановлення фату не прийняття спадщини прийнято до розгляду в загальному позовному провадженні та призначено до підготовчого судового засідання. Крім того ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05.06.2024 року закрито підготовче провадження у цивільній справі № 641/1141/24 та призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила.\~ Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просив їх задовольнити. До судового засідання відповідач [PERSON] не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов до суду не надала. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] , проти позову заперечувала, та вказала, що відповідач мешкає на тимчасово окупованій території України на території Автономної республіки Крим ( далі - АР Крим).\~У 2017 році вона приїжджала до м. Харків, з метою отримання паспорту. Відповідачу відомо про смерть її батька. Також вказала, що відповідач [PERSON] була зареєстрована за однією адресою разом із її батьком [PERSON] , а тому вважається такою, що прийняла спадщину, від спадщини не відмовлялася. Крім того, посилаючись на правову позицію Верховного Суду вказала, що неможливо ставити питання про неприйняття спадщини відповідачем. Третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Рудаєва В.О. до судового засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до повторно виданого свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] виданим Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції підтверджується, що [PERSON] , [INFO] помер [INFO] . Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] виданого Палацем новонароджених в м. Харкові підтверджується, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] виданого Палацем новонароджених в м. Харкові підтверджується, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу Серії [NUMBER] від 01.09.1995 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] уклади шлюб, який було зареєстровано 01.09.1995 року у Харківському міському відділі реєстрації актів громадянського стану. Постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Рудаєвої В.О. від 20.09.2023 року вих. № 140/02-31 було відмовлено [PERSON] в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті померлого [INFO] [PERSON] , який на день смерті постійно мешкав за місцем реєстрації в [ADDRESS] , у зв`язку з прийняттям спадщини іншим спадкоємцем на підставі заповіту. З листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 21.10.2024 року № 19-72199/18/24-Вих вбачається, що в період з 08.11.2017 року по 21.10.2024 року громадянка України [PERSON] перетинала лінію розмежування з тимчасово окупованою територією України, а саме 17.11.2017 року (напрямок: «в`їзд»), 19.11.2017 року (напрямок: «виїзд»). Відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України [PERSON] , [INFO] , в період з 08.11.2017 року по 21.10.2024 року в базі даних не виявлено. Допитана в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснила, що вона знає позивача [PERSON] , як родичку її сусіда [PERSON] , з яким иешкала в одному під`їзді. Він мешкав на другому поверсі з 2011 року по день його смерті. В період з 2013 року по 2014 рік з ним мешкала його донька [PERSON] . Зі слів сусідів їй відомо, що остання виїхала до АР Крим. Також вказала, що їй відомо,\~що після смерті [PERSON] хтось зв`язувався та телефонував його доньці, щою повідомити про смерть батька. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона мешкає з 1981 року по [ADDRESS] , та [PERSON] був її сусідом. Він мешкав з 2011 року у квартирі [ADDRESS] , разом з донькою. Пізніше донька вийшла заміж та вони почали мешкати у вказаній квартирі втрьох. У травні 2014 року його донька [PERSON] та її чоловік виїхали до АР Крим. Про вказані обставини їй відомо зі слів сусідів. Після чого [PERSON] почав мешкати самостійно. Також, вказала, що після того як донька її сусіда виїхала до АР Крим, вона її за вказаною адресою більше не бачила. Крім того вказала, що раніше у квартирі [ADDRESS] мешкали батьки [PERSON] з його сестрою, а з 2008 по 2014 роки у зазначеній квартирі мешкала донька [PERSON] . Допитана в\~судовому засіданні\~у якості\~свідка [PERSON] \~пояснила,\~що [PERSON] був її сусідом. Однак близько вони не спілкувались, оскільки останній вживав алкогольні напої. З 2013 року вона почала мешкати по [ADDRESS] на третьому поверсі. [PERSON] мешкав один, однак інколи у нього ночувала якась жінка. Також їй відомо, що у [PERSON] була донька та сестра, однак з ними вона не була знайома. Крім того зазначила, що у якийсь період часу [PERSON] почав доглядати незнайомий їй чоловік, оскільки він потребував лікування та операції. Одного разу незнайомий чоловік повідомив їй, що [PERSON] не відчиняє двері, тому вони викликали працівників поліції, які відкрили двері та встановили смерть [PERSON] . Незнайомий чоловік дав їй номер доньки [PERSON] , вона зателефонувала їй та повідомила про смерть батька. Донька [PERSON] по телефону повідомила їй, що не може приїхати, оскільки перебуває на тимчасово окупованій території України та має на утриманні малолітніх дітей. Також вона зазначила, що її батько складав заповіт. Суд не має підстав для сумніву стосовно об`єктивності пояснень цих свідків, у зв`язку з тим, що вказані особи ніяким чином не зацікавлені в наслідках розгляду цієї справи і їх пояснення об`єктивно співвідносяться з іншими доказами по справі. Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини 1, пункту 5 частини 2 статті 293 Цивільного процесуального кодексу України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини 6 статті 294 Цивільного процесуального кодексу України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. У відповідністю з частини 2 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно зі статтями 1216,1217,1218\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частинапершатадругастатті1220 ЦК України). У частинах першій та другій статті 1223\~ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Частиною першою статті 1258\~ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Статтею 1261\~ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини першої статті 1221\~ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частинапершастатті1268 ЦК України). Згідно з частиною третьою статті 1268\~ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Звертаючись до суду із даним позов позивач вказувала, що вона прийняла спадщину після смерті брата шляхом подання відповідної заяви до приватного нотаріуса. Однак, відповідач була зареєстрована за місцем відкриття спадщини, проте фактично в квартирі не проживала. Зазначає, що з постанови приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Рудаєвої В.О. від 20.09.2023 року вих. № 140/02-31 їй стало відомо, що вона не може прийняти спадщину після смерті [PERSON] , який на день смерті постійно мешкав за місцем реєстрації в [ADDRESS] , у зв`язку з прийняттям спадщини іншим спадкоємцем на підставі заповіту. Встановлення факту неприйняття відповідачем спадщини їй необхідне для спадкування всього майна після смерті рідного брата. Оскільки законодавець пов`язує прийняття спадщини із фактом постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем, а не з фактом їх реєстрації за однією адресою, тому відповідачу як такій, що не проживала із спадкодавцем, необхідно було у встановлений законом строк звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте таку заяву вона не подала, тому спадщину не прийняла. Верховний Суд у своїй прецедентній практиці неодноразово зазначав про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Зазначені правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц. Відповідно до частини першої статті 175\~ЦПК України позивач викладає свої вимоги щодо предмета позову та їх обґрунтування. Предмет позову - це конкретна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, заявлена через суд. Підстава позову - це юридичні факти (фактична підстава) і норми права (юридична підстава), якими позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідача. Предметом позову [PERSON] визначила вимогу про встановлення юридичного факту неприйняття [PERSON] , [INFO] спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку з її непроживанням на час відкриття спадщини за адресоою: [ADDRESS] . ЄСПЛ вказав, що пункт 1 статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 зазначеної Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи\~(§ 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00). Виходячи зі змісту позову, позивачка фактично воліє довести те, що лише вона є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті брата [PERSON] . Ураховуючи викладене, заявлені в цій справі позовні вимоги про встановленння факту не прийняття спадщини відповідачем, не відповідають належному способу захисту. За таких обставин відсутні підстави для застосування обраного позивачкою способу захисту, оскільки він не відновлює будь-яких порушених прав та інтересів позивачки і не узгоджується із положеннями статті 16 ЦК України. Даний висновок узгоджується із правовою позицією викладеною у постановах Верховного Суду від 26 липня 2023 року у справі № 641/3893/20, від 26 липня 2023 року у справі №641/3893/20, від 02 квітня 2025 року у справі №751/344/23, 09 квітня 2025 року у справі №305/2221/21. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи зазначене,\~суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про встановлення юридичного факту неприйняття [PERSON] , [INFO] спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку з її непроживанням на час відкриття спадщини за адресоою: [ADDRESS] задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. ст. 293, 315, 316, 318, 319 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed