Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-16 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовною заявою до відповідача, просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 12 вересня 2019 року рішенням Личаківського районного суду м. Львова по справі №463/7625/18 розірвано шлюб між позивачем та відповідачем. В цьому шлюбі у сторін народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . З кінця 2018 року по день пред`явлення позову відповідач з дітьми не спілкується, не підтримує жодного зв`язку, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток їх навчання, підготовку до самостійного життя, вже дуже тривалий час (більше п`яти років), зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування синів, не цікавиться їх життям та тим, як діти проводять дозвілля, тобто відповідач свідомо, умисно, систематично ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання. Коли розпочалась війна України з російською федерацією, [PERSON] виїхав за межі території України без дітей. Позивач телефонувала відповідачу та просила вивезти дітей теж, однак він відмовив в цьому. Така поведінка відповідача, яка полягає також в тому, що він свідомо змінює країну проживання, не беручи участі у вихованні дітей, та не цікавлячись їхнім життям у воєнний час взагалі, додатково свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов`язків. Діти проживають разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] та перебувають на її утриманні та утриманні її другого чоловіка - [PERSON] , який замінив їм батька та виконує батьківські обов`язки окрім їхньої спільної з ним дитини- [PERSON] , ще й по відношенню до трьох дітей позивача від першого шлюбу. За наявною в позивача інформацією її колишній чоловік перетнув в березні 2022 року кордон України. Враховуючи вищенаведене, вважає, що викладені нею обставини є підставами для позбавлення її колишнього чоловіка [PERSON] [INFO] відносно їхніх неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , батьківських прав на підставі п.1 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України. Ухвалою від 26.08.2024 постановлено вказану справу прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі, розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначити підготовче засідання 25.09.2024, яке було відкладено на 24.10.2024. Ухвалою підготовчого засідання від 24.10.2024 постановлено клопотання про витребування доказів задовольнити. Зобов`язати Центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України подати до суду протягом 15 днів з моменту отримання копії ухвали інформацію про перетин протягом останніх п`яти років державного кордону з Україною громадянином України [PERSON] ( [PERSON] ), [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на виконання якої 22.11.2023 на адресу суду надійшла відповідна інформація. Крім цього, ухвалою підготовчого засідання від 24.10.2024, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, зобов`язано третю особи подати в наступне судове засідання висновок органу опіки та піклування про доцільність чи недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав. У зв`язку з наведеним підготовче засідання відкладено на 25.11.2024. Ухвалою підготовчого засідання від 25.11.2024 постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 23.12.2024. В судовому засіданні представник відповідача просила задовольнити клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження та поновлення відповідачу строку для долучення відзиву та доказів, що до нього додаються, до матеріалів справи, зважаючи на поважність причин пропуску строку на його подання, оскільки відповідач дізнався про те, що до нього подано позов лише 03 грудня 2024 року, тобто вже після закриття підготовчого провадження у справі, від своєї матері, з якою було сконтактовано працівником відділу «Служба у справах дітей» департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради з метою передачі відповідачу повідомлення про проведення 05.12.2024 року комісії з питань захисту прав дитини при Личаківській РА ЛМР (далі також - третя особа), що підтверджується листом відділу «Служба у справах дітей» департаментугуманітарної політики Львівської міської ради від 16 грудня 2024 року №260001-вих-179530. У зв`язку з наведеним ухвалою судового засідання від 23.12.2024 постановлено клопотання представника відповідача про повернення до підготовчого провадження у справі задовольнити; Повернутися на стадію підготовчого провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та провести підготовче засідання у справі. Крім цього, поновлено строк на подання та долучено до матеріалів справи відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовної заяви в повному обсязі у зв`язку з її безпідставністю. Зазначає, що зі слів відповідача, у 2018 році він дізнався про подружню зраду позивача, що стало для нього великим ударом та вплинуло на стан здоров`я. На фоні стресу у відповідача розвинувся артрит, а в подальшому - депресивний розлад, наявність якого підтверджується відповіддю лікаря-психіатра [PERSON] , на лікуванні якого перебував відповідач. Згідно з відповіддю останньої відповідач звернувся до неї 24 жовтня 2018 року «зі скаргами на пригнічений настрій, відчуття тривоги, безпорадності, постійної втоми, нудьги, повної втрати інтересу до життя, неможливості виконувати будь яку роботу, сконцентрувати увагу, наявність напливів думок неприємного змісту». Також лікар згадує і про артрит відповідача, описуючи анамнез: «З анамнезу: В липні 2018 року захворів на ревматоїдний артрит, турбували постійні болі в суглобах, не міг пересуватися, "кожен крок давався з болем", лікувався у ревматолога. На фоні лікування соматичний стан пацієнта покращився, але з`явилося відчуття безпорадності, страху за своє майбутнє, переживання що не зможе працювати, жити повноцінним життям. З часом емоційний стан значно погіршився, - перестав виходити з дому, більшість часу проводив у ліжку, перестав ходити на роботу, спілкуватися з рідними і друзями». Відповідачу було постановлено діагноз - рекурентний депресивний розлад з тяжким перебігом у вигляді важких тривалих депресивних епізодів з соматичними симптомами та призначено лікування у вигляді антидепресантів, а саме препарат Брінтеллікс (вортіоксетин), через побічну дію якого відповідачем у 2019 році було отримано пошкодження спини внаслідок падіння зі сходів у будинку, де відповідач винаймав житло і проживав сам, перебуваючи в стані депресії після того як позивач несподівано покинула з дітьми їх спільне житло. Однак не зважаючи на вищевказане, відповідач продовжував брати участь у житті та вихованні дітей, а також у їх утриманні. Так, згідно з відповіддю від 17 грудня 2024 року [PERSON] - тренера з кік-боксингу на адвокатський запит відповідач відвідував його тренування разом із своїми синами в період з 2017 по 2020 роки з деякою перервою через стан здоров`я. Зі слів тренера, відповідач є вимогливим та водночас турботливим та люблячим батьком, радів успіхам синів (особливо старшого). Вони з тренером часто спілкувалися на теми виховання дітей. Згідно з відповіддю на адвокатський запит голови ОСББ Ольги Гісь від 15 грудня 2024 року (ОСББ по вул. Таджицька 1), остання часто спілкувалася з відповідачем для вирішення різних господарських питань щодо будинку та відповідач навіть був обраний в комісію по контролю цільового використання коштів ОСББ. Голова ОСББ пригадала, як він поставив у дворі намет, бо хотів показати дітям як це спати в наметі. Згідно з відповіддю від 17 грудня 2024 року на адвокатський запит Галини Броновської , яка в період з 2011 по 2016 роки допомагала з доглядом за дітьми, відповідач, на її думку, є прикладом батька, матеріально підтримував та забезпечував своїх дітей. Намагався виховувати їх в дусі доброти, поваги та чесності, активно брав участь у житті синів, приділяв їм увагу, цікавився успіхами. Згідно з відповіддю [PERSON] (раніше дружили сім`ями) від 18 грудня 2024 року на адвокатський запит, відповідач зі своїми синами був присутній на спільній поїздці на риболовлю влітку 2019 року разом з її сім`єю та сім`єю [PERSON] . Також відповідач був присутній влітку 2020 року разом зі своїми синами, на святкуванні дитячого дня народження на озері «Задорожнє», а також святкував Новий 2021 Рік зі своїми синами та її сім`єю. Зі слів [PERSON] відповідач вихований, ерудований, дисциплінований, розумний, відповідальний, веселий. Також участь у житті дітей підтверджується фотосвітлинами та відеозаписами відповідача. Що стосується матеріального утримання, то після розлучення відповідач добровільно надавав кошти на утримання дітей, старався забезпечувати їх потреби. Оскільки надавав кошти переважно готівкою, чеки за такі дії відсутні, а здійснюючи покупки, чеки зберігав не всі. З тих, що збереглися - квитанція від 24 вересня 2020 року про оплату навчання сина [PERSON] у ТзОВ «Львівська академія смарт ІТ» на суму 7 675 грн. Надання матеріальної підтримки своїм дітям підтверджується також і тим, що позивач не подавала до суду позову про стягнення з відповідача аліментів. Щодо виїзду відповідача за кордон зазначає, що причиною такого виїзду було те, що позивач без його відома та дозволу відправила трьох їхніх неповнолітніх синів за кордон із чужою людиною, а сама з незрозумілих причин за кордон не виїхала. При цьому, позивач місце проживання дітей не повідомляла, а про те де проживали діти в подальшому відповідач дізнався від старшого сина. Під час перебування спільних з позивачем дітей за кордоном відповідач помітив послаблення емоційного зв`язку між ними. Якщо спочатку вони ще час від часу спілкувалися, старший син звертався до відповідача з проханням переслати кошти для того, щоб скуштувати улюблені смаколики в кафе, то згодом стосунки стали напруженими, особливо із старшим сином. Причиною цього стало те, що в якийсь момент старший син почав вимагати від відповідача відкрити доступ до депозитного рахунку, який відповідач раніше відкрив для навчання сина. Однак, зважаючи на проблеми зі здоров`ям (спиною) та очікуванням подальшого скерування лікування, одним із варіантів якого було оперативне втручання, відповідач пояснив синові, що зможе вирішити це питання після отримання відповіді від лікаря щодо того, чи необхідна йому операція і які персональні витрати вона понесе. Однак старший син відповідача вказав йому на те, що якщо останній не дасть йому грошей, то може вважати, що сина у нього немає. Що стосується середнього сина, то його номер телефону було змінено без належного повідомлення відповідачу нового номера. Все вищевказане, на думку представника відповідача, повністю спростовує доводи позивача щодо ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків чи свідомого нехтування ним своїми обов`язками. Відповідач любить своїх синів, намагається брати участь у їхньому житті на такому ж рівні, на якому брав до 2021 року, однак на даний час такі можливості дещо обмежуються діями самої позивача. Позбавлення відповідача батьківських прав жодним чином не враховуватиме інтересів дітей. Відповідач сподівається на те, що позивач з часом усвідомить факт того, що для дітей важливо підтримувати зв`язок з батьком. Відповідач дуже бажає налагодити зв`язок з позивачем як з матір`ю його дітей та дітьми. Відповідач хотів би мати можливість щодня комунікувати з дітьми за допомогою відео або аудіозв`язку, давати дітям поради та рекомендації щодо спорту, життя, навчання, друзів тощо. Підтримувати в моменти поганого настрою, допомагати у вирішенні шкільних завдань ( при необхідності). Сприяти розвитку їх інтелекту, вихованню морально-вольових та етичних якостей дітей. Допомагати у формуванні раціонального світогляду, спілкуватися на тему зміцнення психічного та фізичного здоров`я. Також відповідач хотів би сприяти у певному матеріальному забезпеченні потреб дітей за умови, що стан його здоров`я покращиться до такого рівня, що він зможе повноцінно працювати і заробляти кошти, оскільки зараз є безробітним і має проблеми з пошуком роботи саме через наявність проблем з поперековим відділом хребта. В підготовчому засіданні 06.02.2025 поновлено строк на подання та долучено до матеріалів справи відповідь на відзив, у якій представник позивача просить позовні вимоги позивача задоволити в повному обсязі. Звертає увагу на те, що відповіді на адвокатські запити, надіслані адвокатом фізичним особам: тренеру з кікбоксингу - [PERSON] , голові ОСББ Ользі Гісь, Галині Броновській, [PERSON] , надані представником відповідача, як на підставу своїх заперечень проти позову та підтвердження того, що відповідач продовжував брати активну участь в житті дітей, не можуть бути доказами по справі через їх невідповідність критеріям, передбаченим 77-80 ЦПК України. Також зауважує, що представник відповідача як на підставу того, що відповідач не надавав належного матеріального забезпечення спільним з позивачем дітям покликається на стан здоров`я, однак надає документи, які не є лікарськими висновками і не містять відомості про хвороби, які дійсно унеможливлюють чи перешкоджають здійсненню відповідачем своїх батьківських обов`язків. Більше того, всі докази надані за період до 2020 року, а тому не можуть братись судом до уваги, жодних доказів за період з 2021 року по теперішній час відповідач не надає, з дітьми і надалі не спілкується, їх матеріальним станом, навчанням, станом здоров`я, розвитку - не цікавиться взагалі. Відповідач, перебуваючи за межами території України, кошти, які він з позивачем відкладали на навчання найстаршого сина - [PERSON] витрачає на себе, про що він сам стверджує. Відповідачем не надано жодного доказу, що ним починаючи з 2021 по теперішній час -2025 рік, виконуються батьківські обов`язки щодо спільних дітей з позивачем, а саме: - наявність протягом тривалого часу піклування про фізичний і духовний розвиток дітей, її навчання, підготовку до самостійного життя, - забезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дітей, - спілкування з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, - надання дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, - сприяння засвоєнню дітьми загальновизнаних норм моралі, а відсутність таких доводів, на думку представника позивача, свідчить про умисне, тривале, систематичне нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. Вважає, що саме лише заперечення відповідача проти позбавлення його батьківських прав не може розцінюватися як достатня підстава для відмови у задоволенні позовної вимоги про позбавлення батьківських прав. Крім цього, в підготовчому засіданні 06.02.2025 задоволено клопотання учасників справи, зокрема про долучення до матеріалів справи висновку органу опіки та піклування, інших доказів, а також поновлено строк на подання відповіді на відзив та долучено такий до матеріалів справи, відмовлено в задоволенні клопотання позивача про витребування доказів, визнання явки відповідача в судове засідання обов`язковою та виклик членів комісії для допиту в якості свідків, задоволено клопотання позивача про її допит в якості свідка та за клопотанням представника відповідача з метою надання заперечень на відповідь на відзив оголошено перерву до 10.03.2025. 13.02.2025 від представника відповідача надійшло заперечення, а 10.03.2025 від представника позивача - письмові пояснення. Ухвалою підготовчого засідання від 10.03.2025 постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 07.04.2025, у якому після допиту позивача в якості свідка оголошено перерву до 06.05.2025, а в останньому після заслуховування вступного слова представників відповідача та третьої особи - до 14.05.2025, яке за клопотанням представника позивача у зв`язку із зайнятістю свідків у написанні підсумкових контрольних робіт було відкладено на 16.06.2025, а останнє за клопотанням позивача з метою залучення адвокатів для представництва дітей під час їхнього допиту в якості свідків - на 09.07.2025, в якому після допиту в якості свідків дітей сторін оголошено перерву до 17.09.2025. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, відповіді на відзив та письмових поясненнях. Зазначили, що відповідач протягом тривалого часу ухиляється від виконання свої батьківських обов`язків, діти з ним спілкуватися не бажають, тому просили позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила. Зазначила, що відповідач докладає зусиль для спілкування з дітьми, любить їх та бажає дбати про них, від виконання своїх батьківських обов`язків не ухиляється, тому просила в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи в судовому засіданні 06.05.2025 у вирішенні справи поклалася на розсуд суду. В останнє судове засідання не з`явилася, скерувала заяву про розгляд справи у її відсутності, зазначивши, що на виконання ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 24.10.2024 орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради надав висновок від 02.01.2025 №260001-вих-300 про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , тому враховуючи зазначене, орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради підтримує поданий до суду висновок та просить винести законне та обґрунтоване рішення із забезпеченням найкращих інтересів дітей. Заслухавши пояснення учасників справи, покази свідків, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі обставини справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне. Учасниками справи визнано та підтверджується матеріалами справи, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Допитана в судовому засіданні в якості свідка позивач повідомила, що з жовтня 2018 року відповідач перестав виконувати обов`язки батька, до травня 2019 року з дітьми не спілкувався. На випускний дитини прийшов і після цього влітку періодично спілкувався з дітьми, привітав з Миколаєм , подарувавши іграшку, час від часу приходив та купляв продукти. Після переїзду відповідача у 2020 році до Львова місяць проживав у кімнаті дитини, після цього брав дітей на відпочинок в гори, на озеро, однак такі спілкування не були частими. Востаннє відповідач бачив дітей на святі Нового Року 2020-2021. Спілкувався з дітьми в мережах, цікавився у позивача їхніми справами. Коли почалася війна, то незважаючи на наявність родичів у Німеччині, відповідач відмовився на прохання позивача вивезти дітей за кордон, тому позивач змушена була відправити їх разом з нянею у Прагу. Відповідач виїхав у Німеччину у березні 2022 року, там отримав соціальну допомогу, яку відправляв дітям у Прагу. Після повернення у квітні 2022 року дітей в Україну, старший син перестав спілкуватися з відповідачем через те, що він не допомагав йому на змаганнях в Німеччині. Будучи в Німеччині у 2022 році, незважаючи на повідомлення дітей, відповідач їм не відписував і з літа цього року старші сини перестали з ним спілкуватися. Допитаний в судовому засіданні в присутності його представників і представника органу опіки та піклування неповнолітній свідок [PERSON] , [INFO] , суду повідомив, що він з батьком не спілкується, востаннє бачив його на початку 2021 року, телефоном спілкувався у серпні 2022 року. Номер телефону дійсно змінював, однак месенджері залишились на старому номері. Батько не знає де свідок навчається, скільки це коштує, не намагався дізнатися де він проживає. Батько не проявляв інтересу, тому свідок сумував. На запитання свідок відповів, що коли вони проживали однією сім`єю, то батько фізично був поруч, однак ініціативи до спілкування не проявляв, були на рибалці та ночували в наметі, був присутній на святкуванні дня народження сім`ї [PERSON] , а також Нового Року 2020-2021. Також пересилав якусь посилку, однак свідок її не отримував. Коли свідок переїхав в Ірландію, то просив батька фінансову допомогу, оскільки останній казав, що у свідка є рахунок з дитинства і після вступу обіцяв ці гроші віддати, однак батько відмовив, так як йому ці гроші були необхідні. Крім цього, коли вони приїжджали в Леголенд, недалеко від батька, то він не захотів їх побачити. Відновити спілкування з батьком свідок не хоче, номеру його телефону не має. Допитаний в судовому засіданні в присутності його представників і представника органу опіки та піклування неповнолітній свідок [PERSON] , [INFO] , суду повідомив, що бачив батька на святкуванні Нового Року 2020-2021, влітку 2022 року спілкувався. Зараз не спілкуються, за навчання батько не платить, з 2021 року не вітав свідка з днем народження. Коли вони заїжджали в Леголенд , то батько не відповів на дзвінок і не зустрівся з ними. На запитання свідок відповів, що заблокував батька у месенджерах, оскільки після того як почалася справа в суді батько почав телефонувати. Після 2019 року не проводили час, тільки були на рибалці та жили в наметі. З батьком не спілкувалися 3 роки, а коли почався суд, тоді він почав дзвонити. Допитаний в судовому засіданні в присутності його представників і представника органу опіки та піклування малолітній свідок [PERSON] , [INFO] , суду повідомив, що востаннє бачились, коли були на морі. Номер телефону батька має, є в соцмережах. Батько не знає скільки свідку років, не вітає з Днем народження, останній раз подарунок купляв на Новий Рік 2020-2021. За три роки жодного разу не дзвонив. Свідок говорити з татом не хоче, оскільки він йому не тато. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» (далі - Закон № 2402-III) виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону № 2402-III). Відповідно до ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Звертаючи до суду із позовною заявою про позбавлення відповідача батьківських прав, позивач як на підставу позовних вимог посилається на п.1 ч.1 ст.164 СК України, однак обґрунтовує позовні вимоги наявністю обставин, передбачених п.2 ч.1 ст.164 СК України, а тому суд вважає за необхідне оцінити доводи сторін саме в контексті цієї норми. Тлумачення положень п.2 ч.1 ст.164 СК України свідчить про те, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках за доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Під час вирішення такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків. Такий правовий висновок неодноразово викладений Верховним Судом у постановах, зокрема від 24 жовтня 2024 року в справі № 199/3287/23, від 20 березня 2024 року в справі № 204/2097/22, від 07 лютого 2024 року в справі № 455/307/22 та інших. Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, від 28 лютого 2024 року в справі № 303/4697/22, від 12 лютого 2024 року в справі № 202/1931/22 та інші). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Під час визначення основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року в справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року в справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). У справі від 30 червня 2020 року (заява № 70879/11) ЄСПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини під час розгляду справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року в справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) та Верховним Судом у постановах від 21 лютого 2024 року в справі № 404/9387/21, від 19 лютого 2024 року в справі № 159/2012/23, від 22 листопада 2023 року в справі № 320/4384/18 та ін. Верховний Суд неодноразово наголошував, що особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки в рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків (постанови Верховного Суду від 01 серпня 2024 року в справі № 366/52/21, від 07 березня 2024 року в справі № 947/7448/22, від 22 листопада 2023 року в справі № 320/4384/18, від 06 жовтня 2021 року в справі № 320/5094/19). Необґрунтоване (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23). Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, всупереч вказаним вимогам позивачем не представлено суду достатніх доказів для підтвердження тієї обставини, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків, його винну поведінку, свідоме нехтування ним своїми обов`язками. Більше того, доводи позивача про те, що з кінця 2018 року по день пред`явлення позову відповідач з дітьми не спілкується, не підтримує жодного зв`язку, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток їх навчання, підготовку до самостійного життя, вже дуже тривалий час (більше п`яти років), спростовуються показами самої позивача, наданими під час допиту в якості свідка, відповідно до яких відповідач до 2020 року періодично спілкувався з дітьми, привітав з Миколаєм, час від часу приходив та купляв продукти. Після переїзду відповідача у 2020 році до Львова місяць проживав у кімнаті дитини, після цього брав дітей на відпочинок в гори, на озеро. Востаннє відповідач бачив дітей на святі Нового Року 2020-2021. Спілкувався з дітьми в мережах, цікавився у позивача їхніми справами. Після початку війни у березні 2022 року відповідач виїхав у Німеччину, там отримав соціальну допомогу, яку відправляв дітям у Прагу. Не свідчить про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків і посилання позивача на те, що коли почалася війна, то незважаючи на наявність родичів у Німеччині, відповідач відмовився на прохання позивача вивезти дітей за кордон, тому позивач змушена була відправити їх разом з нянею у Прагу, оскільки як слушно зауважує у відзиві представник відповідача в перший тиждень війни діяла заборона на виїзд за кордон чоловіків призовного віку, питання щодо винятку для тих чоловіків, які мали на утриманні трьох більше дітей було врегульовано на початку березня 2022 року. З показів допитаних в якості свідків дітей сторін судом встановлено, що саме діти не мають бажання спілкуватися з батьком, який хоч і після пред`явлення позову, однак вживав заходів та намагався налагодити спілкування з дітьми, що не може безумовно свідчити саме про ухилення останнього від виконання своїх батьківських обов`язків. Крім цього, відсутність у дітей бажання спілкуватися з батьком не обов`язково вказує на його байдужість або небажання виконувати свої батьківські обов`язки, а може відображати прив`язаність дітей до осіб, з якими вони проводять більшу частину часу. Більше того, з показів свідків встановлено, що основною причиною, що зумовила погіршення відносин відповідача з дітьми стала його відмова у наданні фінансової допомоги, що з урахуванням мети такої, яка не пов`язана із забезпечення дітей засобами першої необхідності (одягом, взуттям, продуктами харчування чи медичними препаратами), також не дає підстав стверджувати, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Крім цього, відповідно до ч.4, 5 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. На виконання ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 24.10.2024 орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради надав висновок від 02.01.2025 №260001-вих-300 про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у якому, зокрема зазначено, що батько дітей - [PERSON] (онлайн), повідомив, що з сином [PERSON] спілкувався в період з травня по липень 2024 року, це останній син, який виходив на зв?язок. Молодшого сина телефон не відповідає, а старший син відмовився з ним спілкуватися, написав заяву. [PERSON] офіційно не працює, оскільки має проблеми зі станом здоров?я. До 2022 року було фінансування дітей, після 2022 року коли поїхав в Німеччину і були потрібні кошти на лікування, на дітей кошти не надавав. Хоче спілкуватися в подальшому з кожним із своїх дітей. Надалі за станом здоров?я планує проживати в Німеччині. Коли діти приїхали за кордон з невстановленою особою, надіслав їм поштове відправлення, яке повернулось, також було проведено два грошові перекази. Від дружини була пропозиція на перших днях війни вивезти дітей за кордон. Кошти з дитячого рахунку були витрачені на лікування. За результатами опрацювання документів, пояснень [PERSON] , представника [PERSON] - адвоката [PERSON], [PERSON] (онлайн), представника [PERSON] - адвоката Заплітної І.А., неповнолітнього [PERSON] та малолітніх [PERSON] та [PERSON] , комісією не було встановлено достатніх підстав для застосування такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав батька [PERSON] з огляду на недоведеність матір?ю дітей факту його свідомого ухилення від виконання батьківських обов?язків і щодо якого є нагальна необхідність позбавлення батьківських прав. Позбавлення прав є крайнім заходом, який тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька, так і для дітей, і допускається лише тоді, коли змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо. Наведене вище в сукупності свідчить про відсутність правових підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Суд погоджується з таким висновком органу опіки та піклування, оскільки і під час судового розгляду встановлено, що поведінка відповідача загалом свідчить про його бажання як батька брати участь у вихованні та спілкуванні з дітьми, його волевиявлення виконувати свої батьківські обов`язки, намагання налагодити відносини з синами. У заявах по суті відповідач наполягав на бажанні підтримувати зв`язок із синами та брати участь у їхньому житті. Суд не приймає до уваги подані обома сторонами фото переписок з месенджерів, а також відповіді на адвокатські запити, надіслані адвокатом фізичним особам: тренеру з кікбоксингу - [PERSON] , голові ОСББ Ользі Гісь, Галині Броновській , [PERSON] , оскільки на їх підставі неможливо встановити дійсні обставини справи. Враховуючи вищенаведене, а також висновки щодо застосування ст.164 СК України, викладені в постановах Верховного Суду від 04.12.2024 у справі №133/747/23, від 07.07.2025 у справі №456/4219/22, від 09.07.2025 у справі №306/2788/23, від 11.07.2025 у справі №650/2364/23, від 12.08.2025 у справі №553/3767/22, оскільки позивачем не представлено належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, тобто його винної поведінки та свідомого нехтування такими обов`язками, не встановлено таких обставин і в ході судового розгляду та повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, вивчення і дослідження представлених суду доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо, а тому суд приходить до висновку, що наразі позбавлення батьківських прав відповідача, яке є крайнім заходом, який підлягає застосуванню лише за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька чи матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку, не буде ґрунтуватися на суттєвих і достатніх причинах у контексті національного законодавства та практики ЄСПЛ. При цьому, судом також враховано висновки Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладені у постанові від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21, згідно з якими у разі подання позову про позбавлення батьківських прав щодо неповнолітньої дитини суд не може відмовити в такому позові з тієї підстави, що під час розгляду цивільної справи і вирішення спору по суті дитина досягла повноліття. В той же час посилання представника позивача на висновки Верховного Суду, в яких було позбавлено батьківських прав відносно дітей і вказано, що самі лише заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав не свідчать про інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку, не заслуговують на увагу, оскільки в цих справах і в справі, що розглядається, встановлені різні фактичні обставини.

Outcome: dismissed