Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-18 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором №3945372 від 29.07.2021 року у розмірі 39746,79 грн., понесені судові витрати у розмірі 3028,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 13000,00 грн. Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що 29.07.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №3945372 за яким, товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит в сумі 5000,00 грн. строком на 30 календарних днів зі сплатою відсотків за ставкою 2,5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Кредитні кошти надані позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок, передбачені умови пролонгації кредиту. Договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника. 29.11.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу №29-11-102, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором №3945372 від 29.07.2021 року, що уклали Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та боржник [PERSON] . В подальшому, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників Товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» відповідно до Договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 року, в тому числі за Договором №3945372 від 29.07.2021 року, що уклали Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та боржник [PERSON] . Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Ухвалою Баранівського районного суду Житомирської області від 14.01.2025 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. 26.02.2025 року до суду надійшов відзив [PERSON] на позовну зяву, в якій остання просила відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що сума позову значно завищена, бо вона вже сплачувала у 2022 році даний кредит, а також вказала, що позивач не надав оригінал кредитного договору. Також просила застосувати до даного позову строки позовної давності, врахувати її статус як матері військовослужбовця, зменшити витрати на правову допомогу, та перевірити діяльність позивача на предмет шахрайських дій. 03.03.2025 року до суду надійшло колопотання представника позивача про перехід з розгляду справи у порядку спрощеного провадження без виклику осіб у спрощене провадження з викликом осіб , а також відповідь на відзив, в якому просив задовольнити позов, оскільки відповідачка не надала свого розрахунку боргу, а також не надала доказів сплати його частини, згідно умов договору діє його пролонгація, сам договір та його умови в судовому порядку не оскаржувалися відповідачкою, а також просив відмовити відповідачці у задоволенні клопотання про застосування строків позовної давності так як їх перебіг в силу закону був зупинений. Щодо статусу матері військовослужбовця, то відповідачка не надала доказів наявності у неї такого статусу та доказів родинного зв`язку з такою особою . Ухвалою Баранівського районного суду Житомирської області від 12.03.2025 року заяву представника позивача про розгляд справи за правидлами спрощеного позовного провадження з викликом сторін задоволено та здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторінв цивільній справі №273/1651/24 за позовом ТОВ "Коллект Центр " до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором, в розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. До суду представник позивача не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в прохальній частині позовної заяви просив слухати справу у відсутність представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася і не повідомила причини своєї неявки, про дату. час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить поштове повідомлення. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, дійшов наступного висновку. Матеріалами справи встановлено, що 29.07.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №3945372 за яким, товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит в сумі 5000,00 грн. на споживчі потреби, строк кредиту 30 днів, до 28.08.2021. Проценти за користування кредитом складають 4700,00 грн. в грошовому виразі та 317,286.00% річних у процентному значенні. Базова процентна ставка за користування кредитом - 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; комісія за надання кредиту 950,00 грн., яка нараховується за ставкою 19,00 % від суми кредиту одноразово. Вказані умови також підтверджуються паспортом споживчого кредиту та Анкетою-заявою на кредит №3945372 від 29.07.2021 року. Умови надання кредиту містяться у паспорті споживчого кредиту №3945372, що є додатком №2 до договору, у додатку №1 наведено графік платежів (а.с. 6-10,1,11,12). Відповідно до довідки про ідентифікацію, акцепт договору позичальником підписано аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора S76896, дата відправки ідентифікатора 29.07.2021 року (а.с. 13). Відповідно до платіжного доручення 52417847 29.07.2021 року була проведена операція по переказу коштів в сумі 5000,00 грн. на платіжну картку 5168-74ХХ-ХХХХ-ХХ91, одержувач [PERSON] , згідно договору №3945372 (а.с.13 зволротня сторона). Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України). Підписанням договору позики відповідачка, підтвердила, що ознайомилась з усіма його умовами, в тому числі з Правилами надання коштів у позику, де передбачено, що договір кредиту укладається в електронній формі та є електронним договором, підписання якого відбувається позичальником, у відповідності до вимогст.12 Закону України «Про електронну комерцію», за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, з урахуванням положень ч.6 і 12 п.1 ст.3, п.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», ч.1ст.205 ЦК України. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 3Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 11Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. 29.11.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу №29-11-102, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором №3945372 від 29.07.2021 року, що уклали Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та боржник [PERSON] . 03.12.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» укладено акт приймання-передавання реєстру боржників за договором факторингу №29-11-102 від 29.11.2021 року. Відповідно до платіжного доручення №305250005 від 03.12.2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» сплатило Товариству з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» за договором факторингу №29-11-102 від 29.11.2021 року 4\~593\~071,73 грн. (а.с.18-20). Відповідно до витягу з реєстру боржників Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» за договором факторингу №29-11-102 від 29.11.2021 року набуло право вимоги заборгованості до [PERSON] за кредитним договором №3945372 від 29.07.2021 року на загальну суму 19\~893,39 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 4\~564,00 грн., заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 14\~379,39 грн., заборгованість з комісії 950,00 грн.(а.с.23). 10.01.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» було укладено договір №10-01/2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» права вимоги за договорами позики, Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» стає новим кредитором до боржників. 10.01.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» укладено акт прийому-передачі реєстру боржників до договору №10-01/2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10.01.2023 року (а.с.25-27). Відповідно до витягу з реєстру боржників Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» за договором №10-01/2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10.01.2023 року набуло право вимоги заборгованості до [PERSON] за кредитним договором №3945372 від 29.07.2021 року на загальну суму 39\~746,79 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 4\~564,00 грн., заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 34\~232,79 грн., заборгованість з комісії 950,00 грн. (а.с.30). Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст.512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом . Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з вимогами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропоновувати свої умови договору. Статтею 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно зі ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Факт існування кредитних відносин між сторонами підтверджується кредитним договором, договором факторингу та договором про відступлення права вимоги. Натомість, будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували наявність у відповідача заборгованості у вищенаведеному розмірі, матеріали справи не містять. Вказана сума заборгованості відповідачем не була спростована при розгляді справи, оскільки належних доказів, які б спростовували розмір нарахувань по кредитному договору відповідачем до суду надано не було. Враховуючи викладене, відповідач не належним чином виконував свої зобов`язання за кредитним договором, допустивши заборгованість. Таким чином, невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань порушує право позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання грошових коштів, які були надані у кредит, і суд приходить до висновку, що позов щодо стягнення розміру заборгованості підлягає задоволенню. Щодо заяви відповідачки про застосування строків позовної давності до заявлених позовних вимог, то слід зазначити наступне. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України\~). Відповідно до норми\~ст. 257 ЦК України\~загальний строк позовної давності становить три роки. Відповідно до ч. 1\~ст. 258 ЦК України\~для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Згідно ч. 1, ч. 5\~ст. 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч. 4\~ст. 267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Проте кредитний договір був укладений 29.07.2021 року, позовна заява про стягнення кредитної заборгованості датована позивачем 22.07.2024 року, що є в межах трирічного строку позовної давності. Крім того, згідно п. 19\~Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (що діяв на момент подання позову) \~у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями\~257-259, \~362, \~559, \~681, \~728, 1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк його дії. Таким чином, враховуючи вказані обставини, позовна давність (три роки) позивачем не пропущена, підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності у суду відсутні. Щодо статусу відповідачки як матері військовослужбовця, то суд зазначає, що відповідачка не надала суду докази наявності такого статусу та докази родинного зв`язку з даною особою. Відповідно до ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження витрат за надання професійної правничої допомоги позивачем було надано Договір про надання правової №07-06/2024 від 07.06.2024 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», Прайс-лист АО «Лігал Ассістанс», затверджений Рішенням загальних зборів №01-11/2023 від 01.11.2023 року, заявку на надання юридичної допомоги №342 від 01.07.2024 року, Витяг з Акту №2 про надання юридичної допомоги від 05.07.2024 року, платіжну інструкцію №0446770000 від 12.07.2024 року. Згідно наданого представником позивача Витягу з Акту №2 про надання юридичної допомоги від 05.07.2024 року розмір витрат на правову допомогу становить 13000,00 грн. Зі змісту ст. 137 ЦПК України випливає, що до складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 року №13-рп/2000, від 30.09.2009 року №23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 року №23-рп/2009зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved