Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Кодимської міської ради Подільського району Одеської області та Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті рідного брата [PERSON] , померлого [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що після смерті брата відкрилася спадщина до якої увійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,35 га, розташована на території Кодимської міської ради Подільського району Одеської області, право власності на яку посвідчене державним актом на землю серії ІІІ-ОД № 000082 виданим 19 квітня 2004 року Кодимською районною державною адміністрацією Одеської області. Позивач являється спадкоємцем за законом після померлого [PERSON] , але своєчасно не звернулася до нотаріальної контори із відповідною заявою. Причину пропуску строку для прийняття спадщини вважає поважною, вказуючи, що на час відкриття спадщини їй було 68 років, а на даний час 78 років, має поганий стан здоров`я, потребує постійного стороннього догляду, майже не виходить з квартири. Також вказує, що [PERSON] проживав у м. Білгород-Дністровський Одеської області де і помер, а вона постійно проживає у м. Одеса. Вважає, що її похилий вік та велика відстань від місця проживання спадкодавця є поважними причинами для пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, та на підтвердження своїх доводів посилається на висновки Верховного Суду викладені у постановах від 10 вересня 2018 року у справі № 643/1079/17, та від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23. 17 липня 2025 року ухвалою судді Кодимського районного суду Одеської області Сердюка Б.С. відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Також ухвалою витребувано від Кодимської державної нотаріальної контори Одеської області інформацію про наявність заведеної спадкової справи після померлого та кола спадкоємців. Ухвалою суду від 20 серпня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивачка не з`явилася, надала заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі. Представник відповідача - Кодимської міської ради Подільського району Одеської області в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без участі представника відповідача. Також в заяві зазначив що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Представник відповідача - Білгород-Дністровської міської ради Одеської області в судове засідання не з`явився, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає про відсутність доказів, які б підтверджували обґрунтованість позовних вимог. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. За приписами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] , помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області 19 листопада 2015 року. Позивачка являється спадкоємцем після смерті [PERSON] за законом, як рідна сестра померлого, що підтверджується копіями свідоцтв про народження. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Згідно повідомлення Кодимської державної нотаріальної контори Одеської області № 452/01-16 від 23 липня 2025 року, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , спадкоємці в нотаріальну контору не звертались, спадкова справа не заводилась. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] у шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подала. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто право на спадщину належить спадкоємцю з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви і ці обставини визнані судом поважними. Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд повинен враховувати, що такі причини визначаються у кожному конкретному випадку, з огляду на обставини кожної конкретної справи. При цьому, рішення має обґрунтовуватися лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку та досліджені в судовому засіданні. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Причиною пропуску строку на прийняття спадщини позивач вказує похилий вік та віддаленість місця проживання із спадкодавцем. Однак, посилаючись на висновки Верховного Суду викладені у постановах від 10 вересня 2018 року у справі № 643/1079/17, та від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23, позивачка не врахувала, що у зазначених справах вказані нею причини були визнані поважними, оскільки вони були підтверджені відповідними доказами, на підстави яких судом і було зроблено висновок, що у даних конкретних випадках, існування зазначених обставин, перешкодило спадкоємцям вчасно звернутися до нотаріальної контори для прийняття спадщини. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовані вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен мотивувати свої дії та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки позивачка, на підтвердження зазначених нею причин пропуску строку для прийняття спадщини не надала жодного доказу, суд позбавлений можливості перевірити дійсність та поважність цих обставин, а може лише припускати про їх існування. Ураховуючи зазначене, у задоволенні позову слід відмовити. У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed