Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-16 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» (далі позивач) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення\~заборгованості за\~кредитним договором, в якому вказує, що 11 липня 2013 року Попільнянський районний суд Житомирської області ухвалив рішення по справі № 288/724/13, за яким вирішено стягнути з відповідача на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 11149717000 від 27.04.2007 року в розмірі 207187,27 гривень. З моменту набрання рішенням законної сили вчинялись дії щодо примусового виконання рішення, але воно так і не було виконане в розумінні чинного законодавства. Таким чином, рішення яке виніс Попільнянський районний суд Житомирської області не виконувалось відповідачем у період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року. Кредитний договір № 11149717000 від 27.04.2007 року було укладено між АКБ «УкрСибБанк» та [PERSON] . В подальшому, право вимоги первісним кредитором було відступлено до ПАТ «Дельта Банк», який відступив своє право вимоги до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на підставі укладеного договору купівлі-продажу права вимоги № 1930/К від 18 вересня 2019 року. Тому, відповідно до укладених договорів станом на дату звернення до суду, право вимоги за кредитним договором № 11149717000 від 27.04.2007 року належить ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». 25.07.2024 року на загальних зборах учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» протоколом № 1706 було вирішено змінити найменування ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ТОВ «Він Фінанс». Рішення суду не виконувалось відповідачем у період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням і право на стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Останній період інфляційних витрат (25.02.2019-23.02.2022) та їх розмір становить 45304,49 гривень. 3% річних: з 25.02.2019 по 31.12.2019 року в розмірі 5279,02 гривень, з 01.01.2020 по 31.12.2020 року в розмірі 6215,62 гривень, з 01.01.2021 по 23.02.2022 року в розмірі 7135, 19 гривень, всього - 18629,83 гривень. У зв`язку з чим, позивачем було розраховано, виходячи із загальної суми заборгованості, 3% річних у розмірі 18629, 83 гривень та інфляційні збитки у розмірі 45304,49 гривень, разом 63934,32 гривень, що підлягають сплаті відповідачем за прострочення виконання рішення суду. Позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь збитки в якості відповідальності за несвоєчасне виконання рішення суду у справі № 288/724/13 у розмірі 63934 гривень 32 копійки та судовий збір у розмірі 2422 гривні 40 копійок. Ухвалою суду від 22 липня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження по даній справі з викликом (повідомленням) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просить справу розглядати за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Частина 3 статті 211 ЦПК України визначає, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, згідно до норм частини 11 стаття 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, що не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних в справі доказів. Також, згідно роздруківки відстеження поштового відправлення «Укрпоши» вбачається, що судова повістка, направлена на зареєстроване місце проживання відповідача, вручена одержувачу 02.09.2025 року. Згідно до Судового виклику № 288/1215/25/13018/25 від 11 серпня 2025 року розміщеного на офіційному веб - порталі судової влади України в мережі Інтернет, відповідач [PERSON] повідомлений про судове засідання, яке відбудеться 17 вересня 2025 року о 08.40 годині. Частиною 11 статті 128 ЦПК України, визначено, що відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Згідно до частини 4 статті 223 ЦПК України, \~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надійшло, відповідно до положень частини п`ятої статті 279 ЦПК України,\~тому суд\~розглядає справу\~в порядку\~спрощеного позовного\~провадження, але\~без \~участі сторін,\~ за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до частини другої статті 247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів. Справу судом\~розглянуто у\~порядку спрощеного\~позовного провадження,\~згідно з\~вимогами статтями\~274-279 ЦПК України. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до частини другої статті 247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів. Справу судом\~розглянуто у\~порядку спрощеного\~позовного провадження,\~згідно з\~вимогами статтями\~274-279 ЦПК України. Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що заочним рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 11 липня 2013 року вирішено стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 11149717000 від 27.04.2007 року в розмірі 207187 гривень 27 копійок та судові витрати в розмірі 2491 гривня 27 копійок. /а.с. 11-12/ Відповідно до ухвали Попільнянського районного суду Житомирської області від 23 березня 2020 року, замінено стягувача ПАТ «Дельта Банк» на правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» у виконавчих листах по цивільній справі № 288/724/13-2/288/327/13 за позовом ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та судовий збір. /а.с. 14-16/ Згідно до Договору № 1930/К купівлі-продажу прав вимоги укладеного 18 вересня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» надалі-продавець та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» надалі- покупець, разом сторони, продавець передає у власність покупцеві, а покупець приймає у власність права вимоги, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому. /а.с. 7-8/ Як вбачається з наказу № 55-к від 25 липня 2024 року «Про зміну назви ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», перейменовано ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» у Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс»./а.с. 9/ Відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ «Він Фінанс» є юридичною особою зареєстрованою в передбаченому Законом порядку. /а.с. 17/ Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно\~до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. У частині п`ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Наведене вище узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17(провадження № 12-14гс18), від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (14-16цс18). Відповідно до вимог ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В ході судового розгляду судом встановлено, що відповідач [PERSON] до теперішнього часу встановлені рішенням суду грошові кошти стягувачу не повернув, які також ним не сплачені та не стягнуті в межах виконавчого провадження. Відповідальність за порушення грошових зобов`язань регламентується главою 51 ЦК України, Законами України від 3 липня 1991 р. № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282-ХІІ), Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення», а також іншими нормативно-правовими актами. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. Так, Верховний Суд вказав, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на будь-які грошові зобов`язання, незалежно від підстав їх виникнення, у тому числі і на ті, які виникли у зв`язку із заподіянням шкоди. Стаття 625 ЦК України не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строку розрахунків. Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07 лютого 2018 року, справа №910/11249/17. На даний час відповідачем не надано доказів, що він виконав рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 11.07.2013 року у справі № 288/724/13-ц. Отже, з огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання зі сплати коштів, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення 3 % річних та інфляційних нарахувань відповідно до статті 625 ЦК України. Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зважаючи на вищевикладене, беручи до уваги, що грошове зобов`язання, яке виникло між сторонами не є договірним, законом не визначено іншого розміру заборгованості, у позивача в силу ст. 625 ЦПК України наявне право нарахування інфляційних втрат та трьох 3 % річних за період з 25.02.2019 року по 23.02.2022 року. З розрахунку позивача вбачається, що виходячи з загальної суми простроченого грошового зобов`язання у розмірі 207187,27 гривень, 3 % річних становлять 18629,83 гривень, а інфляційні втрати становлять 45304,49 гривень. Крім того, вказаний розрахунок заборгованості належними та допустимими доказами відповідач не спростував та не надав власний розрахунок. Щодо належності права вимоги. Кредитний договір № 11149717000 від 27.04.2007 року був укладений між АКБ «УкрСиббанк» та [PERSON] . В подальшому, право вимоги первісним кредитором було відступлено до ПАТ «Дельта Банк», який відступив своє право вимоги до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на підставі укладеного договору купівлі-продажу права вимоги № 1930/К від 18 вересня 2019 року. Даний факт також підтверджено в судовому порядку, а саме: 23 березня 2020 року Попільнянський районний суд Житомирської області постановив ухвалу якою, серед іншого, підтверджено перехід права вимоги за кредитним договором № 11149717000 від 27.04.2007 року до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Статтею 512 ЦК України передбачено, що однією з підстав заміни кредитора у зобов`язанні іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом. Тому, відповідно до укладених договорів станом на дату звернення до суду, право вимоги за кредитним договором № 11149717000 від 27.04.2007 року належить ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Наказом № 55-к від 25.07.2024 року «Про зміну назви ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», вирішено перейменувати ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у ТОВ «Він Фінанс». /а.с. 9/ Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною першою\~статті 81 Цивільного Процесуального Кодексу України\~встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини другої\~статті 89 Цивільного Процесуального Кодексу України, \~суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на наведене, суд повно та всебічно дослідивши обставини справи та надані докази, приходить до переконання, що з [PERSON] за несвоєчасне виконання рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 11.07.2013 року по справі № 288/724/13-ц підлягають стягненню на користь ТОВ «Він Фінанс» інфляційні втрати в розмірі 45304 гривні 49 копійок та 3 % річних за у розмірі 18629 гривень 83 копійки, всього разом 63934 гривні 32 копійки, а позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно до пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 2422 гривні 40 копійок. /а.с.13/

Outcome: approved