Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-11 00:00:00

ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 3651302 від 16.09.2021 року в розмірі 6 275,50 грн. та за кредитним договором № 102237861 від 16.08.2021 року в розмірі 20 357,21 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до кредитного договору № 3651302 від 16.09.2021 року, укладеного в електронній формі з ТОВ "МІЛОАН", відповідач отримав кредит в розмір 1 100 грн. на умовах строковості, зворотності та платності. Відповідно до іншого кредитного договору №102237861\~від 16.08.2021 року, укладеного в електронній формі з ТОВ "МІЛОАН", відповідач отримав кредит в розмір 5 000 грн. на умовах строковості, зворотності та платності. В подальшому 28.12.2021 року між ТОВ "МІЛОАН" та ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" було укладено договір факторингу №28-12/2021-72, відповідно до якого ТОВ "МІЛОАН" передало (відступило) на користь ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі щодо [PERSON] за кредитним договором №3651302 в розмірі 3085,5 грн 17.01.2022 року між ТОВ "МІЛОАН" та ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" було укладено договір факторингу №17-01/2022-54, відповідно до якого ТОВ "МІЛОАН" передало (відступило) на користь ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі щодо [PERSON] за кредитним договором №102237861 в розмірі 13 777,51 грн. 10.01.2023 року між ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" та ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" було укладено договір про відступлення прав вимоги №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" передало (відступило) на користь ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі щодо [PERSON] за кредитним договором №102237861 в розмірі 20 357,21 грн., з яких 3 463 грн. сума заборгованості за тілом кредиту та 16894,21 грн. сума заборгованості за нарахованими процентами. 10.03.2023 року між ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" та ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" було укладено договір про відступлення прав вимоги №10-03/2023/01, відповідно до якого ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" передало (відступило) на користь ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі щодо [PERSON] за кредитним договором №3651302 в розмірі 6 275,5 грн., з яких 1 100 грн. сума заборгованості за тілом кредиту та 5 175,50 грн. сума заборгованості за нарахованими п процентами. \~ \~ \~ \~Зазначає, що первісний кредитор зобов`язання за вищевказаними договорами виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредитні кошти у розмірі, передбаченому умовами договорів. У порушення умов укладених договорів відповідач зобов`язання за вказаними договорами належним чином не виконав та допустив виникнення заборгованості, загальний розмір якої станом на час звернення до суду становить 26 632,71 грн. За наведених обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у вищевказаному розмірі, а також судові витрати по справі. Ухвалою суду від 09.07.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. Інших процесуальних дій не вчинялося. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином у відповідності до п.2 ч.8 ст.128 ЦПК України. Правом подати до суду відзив на позовну заяву [PERSON] не скористався, в поданій на адресу суду заяві просить застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що від дати останнього платежу за кредитними договорами минуло понад три роки, а згідно з ст.256, 257 ЦК України строк позовної давності становить три роки. Одночасно в поданому до суду клопотанні відповідач просить зупинити провадження\~у справі\~на підставі\~п.2\~ч.1\~ст.251\~ЦПК України,\~обґрунтовуючи тим,\~що він\~на даний\~час перебуває\~на військовій\~службі у\~складі Збройних\~Сил України. Ухвалою суду від 03.09.2025р. відмовлено в задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про зупинення провадження у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, із застосуванням аналізу вимог чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, дійшов до наступних висновків. З матеріалів справи судом встановлено, що 16.09.2021 року між ТОВ "МІЛОАН" та відповідачем [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 3651302 в електронній формі, згідно якого відповідачу в безготівковій формі шляхом перерахування на банківський картковий рахунок надано кредит у розмірі 1 100 грн., строком на 30 календарних днів - з 16.09.2021 року по 16.10.2021 року, та зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі : 1) 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожний день користування кредитом, яка застосовується протягом строку користування кредитом; 2) 5 % (стандартна процентна ставка) від фактичного залишку кредиту за кожний день користування кредитом. (пункти 1.2-1.6 кредитного договору) (а.с.8-12). На підтвердження факту укладення кредитного договору між ТОВ "МІЛОАН" та [PERSON] представником позивача також надано паспорт споживчого кредиту, умови якого відповідають умовам кредитного договору, графік платежів за договором, заяву на отримання кредиту та довідку про ідентифікацію та підписання відповідачем кредитного договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а.с.12 на звороті-14, 27). Відповідач прийняв умови кредитного договору та підписав зазначений кредитний договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором та 16.09.2021 р. отримав кредит в сумі 1 100 грн. на свою платіжну картку, що підтверджується квитанцією від 16.09.2021р. (ID платежу 1765322738, призначення кошти згідно договору № 3651302) та вказані обставини відповідачем не спростовані та не заперечуються (а.с.27 на звороті). Окрім того судом встановлено, що 16.08.2021 року між ТОВ "МІЛОАН" та відповідачем [PERSON] укладено інший договір про споживчий кредит № 102237861 в електронній формі, згідно якого відповідачу в безготівковій формі шляхом перерахування на банківський картковий рахунок надано кредит у розмірі 5 000 грн., строком на 15 календарних днів - з 16.08.2021 року по 31.08.2021 року, та зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі : 1) 0,01 % від фактичного залишку кредиту за кожний день користування кредитом, яка застосовується протягом строку користування кредитом; 2) 5 % (стандартна процентна ставка) від фактичного залишку кредиту за кожний день користування кредитом. (пункти 1.2-1.6 кредитного договору) (а.с.15-19). На підтвердження факту укладення кредитного договору між ТОВ "МІЛОАН" та [PERSON] представником позивача також надано паспорт споживчого кредиту, умови якого відповідають умовам кредитного договору, графік платежів за договором, заяву на отримання кредиту та довідку про ідентифікацію та підписання відповідачем кредитного договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а.с.19 на звороті-21, 30). Відповідач прийняв умови кредитного договору та підписав зазначений кредитний договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором та 16.08.2021 р. отримав кредит в сумі 5 000 грн. на свою платіжну картку, що підтверджується квитанцією від 16.08.2021 р. (ID платежу 1735953720, призначення кошти згідно договору № 102237861) та вказані обставини відповідачем не спростовані та не заперечуються (а.с.30 на звороті). Умовами кредитних договорів (п. 6.1) передбачено, що вищевказані договори укладаються в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Порядок створення та накладення сторонами підписів врегульовано п.6.2 кредитних договорів та передбачає направлення позикодавцем одноразового ідентифікатора на контактний номер телефона зареєстрований позичальником в особистому кабінеті для підписання кредитного договору, далі підписання кредитного договору позичальником здійснюється з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором шляхом введення його значення у відповідне поле. Сторони домовились, що укладення кредитодавцем кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню кредитодавцем ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (п.6.4 кредитного договору). Згідно ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовій формі (ст.ст.205, 207 ЦК України). Згідно п.5 ч.1 ст.3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію"). Вищенаведене узгоджується з правовими позиціями, які викладені у постановах Верховного Суду від 23.03.2020 р. у справі №404/502/18, від 09.09.2020 р. у справі №732/670/19, від 07.10.2020 р. у справі № 127/33824/19, від 16.12.2020 р. у справі №561/77/19. Відповідно до ч.13 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно ЦПК України. Згідно ст.12 Закону України "Про електронну комерцію" якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні заявки-анкети для отримання кредиту, зробленої під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту позивача) вказується особа, яка створила таку заявку-анкету. Судом встановлено, що вищевказані кредитні договори підписані відповідачем електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового пароля-ідентифікатора. Укладення між сторонами вищевказаних правочинів відповідачем в порядку передбаченому законом не оспорюється та підтверджується належними та допустимими доказами. Враховуючи, що згідно вищевказаних положень кредитних договорів, з їх укладенням сторони домовились, що укладення таких договорів з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню первісним кредитором ідентичного за змістом договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, а відтак сторонами дотримано вимоги щодо укладення правочину, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про виникнення договірних відносин між сторонами вищевказаного правочину з приводу отримання відповідачем кредитів у ТОВ "МІЛОАН". Відповідно до ст.626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.628\~ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк та інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З матеріалів справи судом встановлено, що 28.12.2021 року між ТОВ "МІЛОАН" та ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" було укладено договір факторингу №28-12/2021-72, відповідно до якого ТОВ "МІЛОАН" передало (відступило) на користь ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" за плату належні йому права вимоги до боржників, , які виникли на підставі кредитних договорів, згідно реєстру боржників, в тому числі щодо [PERSON] за кредитним договором №3651302 в розмірі 3085,5 грн., в тому числі: 1 100 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 1 985,50 грн. сума заборгованості за відсотками, що підтверджується договором факторингу №28-12/2021-72 від 28.12.2021 року, актом прийому-передачі реєстру боржників за вищевказаним договором факторингу від 28.12.2021 року та витягом з реєстру боржників до вищевказаного договору факторингу від 28.12.2021 року (а.с.37-43). 17.01.2022 року між ТОВ "МІЛОАН" та ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" було укладено договір факторингу №17-01/2022-54, відповідно до якого ТОВ "МІЛОАН" передало (відступило) на користь ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі щодо [PERSON] за кредитним договором №102237861 в розмірі 13 777,51 грн., в тому числі: 3 463 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 10 314,51 грн. сума заборгованості за відсотками, що підтверджується договором факторингу №17-01/2022-54 від 17.01.2022 року, актом прийому-передачі реєстру боржників за вищевказаним договором факторингу від 17.01.2022 року та витягом з реєстру боржників до вищевказаного договору факторингу від 17.012022 року (а.с.44-49). 10.01.2023 року між ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" та ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" було укладено договір про відступлення прав вимоги №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" передало (відступило) на користь ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі щодо [PERSON] за кредитним договором №102237861 в розмірі 20 357,21 грн., з яких 3 463 грн. сума заборгованості за тілом кредиту та 16894,21 грн. сума заборгованості за нарахованими процентами, що підтверджується договором про відступлення прав вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 року, актом прийому-передачі реєстру боржників за вищевказаним договором факторингу від 10.01.2023 року та витягом з реєстру боржників до вищевказаного договору факторингу від 10.01.2023 року (а.с.57-63). 10.03.2023 року між ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" та ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" було укладено договір про відступлення прав вимоги №10-03/2023/01, відповідно до якого ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" передало (відступило) на користь ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі щодо [PERSON] за кредитним договором №3651302 в розмірі 6 275,5 грн., з яких 1 100 грн. сума заборгованості за тілом кредиту та 5 175,50 грн. сума заборгованості за нарахованими процентами, що підтверджується договором про відступлення прав вимоги №10-03/2023/01 від 10.03.2023 року, актом прийому-передачі реєстру боржників за вищевказаним договором факторингу від 10.03.2023 року та витягом з реєстру боржників до вищевказаного договору факторингу від 10.03.2023 року (а.с.50-56). Згідно ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст.514\~ЦК України\~до нового\~кредитора переходять\~права первісного\~кредитора у\~зобов`язанні\~в обсязі\~і на\~умовах,\~що існували\~на момент\~переходу цих\~прав,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом. Згідно ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений законом спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредиторові, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту. При вирішенні спору судом взято до уваги, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань своєчасно не здійснив повне погашення основної суми заборгованості та не повернув грошові кошти, отримані в кредит. З огляду на те, що [PERSON] згідно укладених кредитних договорів взяв на себе зобов`язання погашати кредит у визначений договором строк, та вказаний обов`язок ним був порушений, що підтверджується розрахунком заборгованості за вищевказаними договорами, а відтак у позивача як нового кредитора виникло право вимагати повернення кредиту. Отже, заборгованість відповідача за кредитним договором № 3651302 від 16.09.2021 р. за основною сумою боргу становить 1 100 грн. та за кредитним договором №102237861 від 16.08.2021 р. 3 463 грн. (тіло кредиту). Відповідач не\~надав суду\~доказів,\~які б\~спростовували розмір\~заборгованості за\~основною сумою\~боргу,\~а відтак\~наданий позивачем\~розрахунок заборгованості\~в цій\~частині,\~за відсутності\~заперечень щодо\~такого розрахунку\~від відповідача,\~приймається судом\~як достовірний. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем було порушено обов`язок з повернення кредитних коштів та вказана обставина в ході судового розгляду відповідачем не спростована, а відтак у позивача виникло право вимагати повернення основної суми кредиту у вищевказаному розмірі. При вирішенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами суд виходить з наступного. Відповідно до ст.1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, у разі укладення кредитного договору/договору позики проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Позивач, звертаючись до суду з вимогами про погашення заборгованості, просив стягнути, окрім заборгованості за основною сумою заборгованості, також заборгованість за процентами за користування кредитними коштами. Отримавши кредитні кошти, відповідач погодився сплатити проценти за користування ними у розмірі визначеному договором, що обумовлено кредитним договором та відповідає вимогам ст.ст.1054, 1056-1 ЦК України. Судом встановлено, що при укладенні кредитного договору № 3651302 від 16.09.2021 року сторони договору дійшли спільної згоди та встановили, що розмір процентів за користування кредитом становить : 1)\~1,25\~%\~від фактичного\~залишку кредиту\~за кожний\~день користування\~кредитом,\~яка застосовується\~протягом строку\~користування кредитом;\~2)\~5\~%\~(стандартна\~процентна ставка)\~від фактичного\~залишку кредиту\~за кожний\~день користування\~кредитом. Суд враховує, що кредитним договором №3651302 від 16.09.2021р. визначено, що кредит надано строком на 30 днів - з 16.09.2021 р. до 16.10.2021 р., розмір відсотків згідно п.1.5.2 кредитного договору та паспорту до цього договору встановлено в розмірі 412,50 грн. (протягом строку кредитування 30 днів), які нараховуються за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Кредитним договором №102237861 від 16.08.2021р. визначено, що кредит надано строком на 15 днів - з 16.08.2021 р. до 31.08.2021 р., розмір відсотків згідно п.1.5.2 кредитного договору та паспорту до цього договору встановлено в розмірі 7,5 грн. (протягом строку кредитування 15 днів), які нараховуються за ставкою 0,01 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно п.2.3.1.2 кредитних договорів позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням усіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових ) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 договору. Розмір відсотків, нарахованих первісним кредитором протягом строку кредитування (з урахуванням строку пролонгації 60 днів та сплачених відповідачем сум) за період з 16.09.2021 по 15.12.2021, згідно умов кредитного договору №3651302 від 16.09.2021р. становить 1 985,50 грн. Розмір відсотків, нарахованих первісним кредитором протягом строку кредитування (з урахуванням строку пролонгації 60 днів та сплачених відповідачем сум) за період з 16.08.2021 по 21.12.2021, згідно умов кредитного договору №102237861 від 16.08.2021р. становить 10314,51 грн. При цьому суд враховує, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо підстав нарахування відсотків поза межами строку кредитування, подальшої пролонгації строку кредитування відповідно до умов кредитного договору після відступлення прав вимоги та доказів складання та доведення до відповідача оновлених графіків платежів та в матеріалах справи такі докази, подані в порядку ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, відсутні. Отже, кредитором здійснювалось нарахування процентів за користування кредитними коштами після закінчення строку кредитування, передбаченого кредитними договорами. Одночасно суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 28.03.2018р. у справі № 444/9519/12, згідно якої після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та пеню за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за "користування кредитом" (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за "користування кредитом", до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Такий правовий висновок підтверджено і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023р. у справі № 910/4518/16. Окрім того згідно п.4.2 кредитних договорів у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець, починаючи з наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складають у зв`язку з продовженням строку кредитування, має право (не обов`язок) нараховувати проценти за стандартною базовою ставкою передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст.625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України, на півні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 договору. Позивачем вимог в порядку ч.2 ст.625 ЦК України не заявлялось. Отже, враховуючи узгоджений сторонами строк кредитування, а також враховуючи відсутність належних та допустимих доказів щодо подальшої пролонгації строку кредитування, позовні вимоги про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами підлягають частковому задоволенню, в межах строку дії кредитних договорів. Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи та умов кредитування суд доходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за процентами за кредитним договором №3651302 в розмірі 1 985,50 грн. та за кредитним договором №102237861 в розмірі 10 314,51 грн. Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з п.1.4 договору № 3651302 від 16.09.2021 термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) 16.10.2021, відтак перебіг позовної давності за цим договором почався 17.10.2021 і повинен був тривати до 17.10.2024. Згідно з п.1.4 договору № 102237861 від 16.08.2021 термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) 31.08.2021, відтак перебіг позовної давності за цим договором почався 01.09.2021 і повинен був тривати до 01.09.2024. Дослідивши умови кредитних договорів суд встановив, що кредитним договором не встановлено обов`язку позичальника щомісячно вносити платіж з повернення суми кредиту у конкретно визначеному розмірі, а строк погашення кредиту в повному обсязі у договорі визначено настанням певної дати, тому в такому випадку позовна давність обраховується з моменту закінчення строку кредитування, погодженого сторонами. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2"(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався та відмінено з 30 червня 2023 року постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651. Законом України від 30.03.2020 року № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину". Зазначений закон набрав чинності 02.04.2020 року. Тобто у пункті 12 розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України у редакції Закону України від 30.03.2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Отже строк позовної давності за вимогами, що виникли після 12.03.2020 року та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважаються продовженим на підставі п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), тобто до 30.06.2023. У даній справі сплив строку позовної давності припадає на час дії карантину. З позовом позивач звернувся 20.06.2025. Разом з тим, Законом України від 15.03.2022 (набув чинності 17.03.2022) "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19 такого змісту: "19. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії". Так, 24.02.2022 строком на 30 діб в Україні було введено воєнний стан відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України" "Про введення воєнного стану в Україні". В подальшому, відповідно до Указів Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" та від 24.02.2022 №65/2022 "Про загальну мобілізацію" неодноразово були внесені зміни щодо продовження строку дії воєнного стану в Україні та проведення мобілізації. На даний час строк дії воєнного стану в України продовжено. Отже, було запроваджено механізм, за якого позовна давність на період дії карантину, воєнного стану або надзвичайної ситуації продовжується на строк дії таких обставин. Суди під час аналізу вимог про застосування строків позовної давності зважають на те, що їх продовження в період дії карантину є безумовним та автоматичним в силу закону. А тому обґрунтування причин, за яких дія карантину не дала б змоги особі подати позов вчасно, не вимагається. З приводу застосування вищезазначених норм закону Верховний Суд висловив свою позицію в постановах від 22 вересня 2022 року у справі № 920/724/21, від 13 липня 2023 року у справі № 910/14550/17, від 29 травня 2024 року у справі № 523/19380/21, від 25 вересня 2024 року у справі № 206/2984/23, від 03 грудня 2024 року у справі № 910/2721/23. З наведеного слідує, що на підставі положень про продовження строків позовної давності на період дії карантину та воєнного стану в Україні строк позовної давності позивачем у цій справі не пропущено, відтак підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності відсутні. Водночас при вирішенні спору судом взято до уваги, що відповідно до\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, та при цьому суд враховує, що відповідач належних доказів повернення грошових коштів за кредитним договором суду не надав. Контррозрахунку, який би спростовував неправильність розрахунку, поданого позивачем, відповідачем також не надано. Окрім того, загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18). Як встановлено судом, укладені відповідачем вищевказані кредитні договори ним не оспорювалися та не визнавалися судом недійсними. У разі не спростування презумпції правомірності договорів всі права, набуті сторонами правочинів за ними, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. При цьому суд враховує, що фактично отримані та використані позичальником грошові кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті, що свідчить про порушення прав позивача, а відтак суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування, право вимоги яких перейшло від первісного кредитора до позивача на підставі договорів про відступлення прав вимоги. З врахуванням\~наведеного,\~сума заборгованості,\~що підлягає\~стягненню з\~відповідача становить : за кредитним договором № 3651302 від 16.09.2021 року 3 085,50 грн., в тому числі : 1 100 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 1 985,50 грн. сума заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами; за кредитним договором №102237861 від 16.08.2021 року - 13 777,51 грн., в тому числі : 3 463 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 10 314,51 грн. - сума заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами. При вирішенні вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат суд виходить з наступного. За змістом ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача також слід стягнути понесені останнім витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених вимог, що становить 1 533,79 грн. (16 863,01 х 2 422,40 грн. / 26 632,71 грн. = 1 533,79 грн.) \~ \~ \~ \~Частиною другою статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Заявлені позивачем до стягнення витрати на правову допомогу у зв`язку з розглядом вищезазначеної справи становлять 13 000 грн. \~ \~ \~ \~Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. \~ \~ \~ \~Згідно з ч.1 ст.60, ч.4 ст.62 ЦПК України представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), повноваження якого підтверджуються довіреністю або ордером. \~ \~ \~ \~Згідно з положеннями ст.19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. \~ \~ \~ \~Згідно із ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. \~ \~ \~ \~Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 (у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу) передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, ЄСПЛ у своїх рішеннях від 12.10.2006 року у справі "Двойних проти України", від 10.12.2009 року у справі "Гімайдуліна і інші проти України", від 23.01.2014 року у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед проти України", від 26.02.2015 року у справі "Баришевський проти України" зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до ч.1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Згідно п.п.1, 2 ч.2\~ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду дійти висновку, що стороні на користь якої ухвалене рішення підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, у тому числі, витрати пов`язані з оплатою правової допомоги. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі: сторона, яка бажає компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона має право подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги та інші документи, що свідчать про витрати сторони, пов`язані із наданням правової допомоги. До матеріалів справи представником позивача долучено договір про надання правничої допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024 року, заявку на надання юридичної допомоги №823 від 01.05.2025, витяг з акту №10 про надання юридичної допомоги від 30.05.2025. З наданих суду доказів вбачається, що 01.07.2024 року між позивачем ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" та адвокатським об`єднанням "Лігал Ассістанс" було укладено договір про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024 року. Згідно п.4.1 вищевказаного договору вартість послуг узгоджується сторонами у заявці на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до цього договору. (а.с.68) Згідно акту наданих послуг №10 від 30.05.2025 року, виконаних адвокатським об`єднанням "Апологет", необхідних для надання правничої допомоги за позовом ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" щодо стягнення кредитної заборгованості з [PERSON] , детального опису наданих послуг до акту №10 адвокатським об`єднанням було здійснено надання усної консультації з вивченням документів, складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості та подання її до суду, та загальну вартість наданих послуг визначено в розмірі 13000 грн. (а.с.72). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Суд, враховуючи принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, враховуючи критерії\~розумності та\~співмірності,\~а також\~часткове задоволення\~позовних вимог,\~на підставі\~ст.141\~ЦПК України\~дійшов до\~висновку,\~що з\~відповідача на\~користь позивача\~підлягають стягненню\~витрати за\~надання професійної\~правничої допомоги\~пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог у\~сумі 8 231,20 грн. (16 863,01 грн. х 13 000 / 26 632,71 грн.= 8 231,20 грн.) \~ \~ \~ \~На підставі викладеного та

Outcome: partial