Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-16 00:00:00

\~позивач\~через свого представника звернулася в\~суд із\~позовною заявою\~до відповідача\~про розірвання\~шлюбу та залишення неповнолітніх дітей проживати разом з позивачкою.\~В обґрунтування\~заявленого позову\~покликається на\~те,\~що між\~нею та\~відповідачем був\~укладений шлюб\~28.10.2010 у\~ виконкомі Розтоцької сільської ради Воловецького району Закарпатської області, актовий запис №4. Від даного шлюбу у подружжя\~народилися троє\~дітей:\~син -\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~син -\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~та дочка\~ [PERSON] ,\~ [INFO] . Подружні відносини між подружжям не склались через різні погляди на життя, несумісність характерів, тому позивач просить шлюб з відповідачем розірвати. В судове засідання позивач не з`явилася, однак її представник подав заяву в якій просить справу розглянути у його відсутності та без участі позивача, позов підтримав. Відповідач в судове засідання також не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, однак з невідомих суду причин в судове засідання не з?явився і від нього не надійшло клопотання про відкладення слухання справи або поважні причини неявки. Правом подати відзив на позов відповідач не скористався, тому суд на підставі статей 280-282 Цивільного процесуального кодексу України ухвалив про заочний розгляд справи, про що 17.09.2025 прийнята відповідна ухвала. Тому суд вважає, що слід згідно ст.280 ЦПК України проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечив. У відповідності до положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб\~28.10.2010 у\~ виконкомі Розтоцької сільської ради Воловецького району Закарпатської області, актовий запис №4 (свідоцтво про одруження серії [NUMBER] ). Від цього шлюбу у подружжя народилися троє дітей: син - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 14.07.2011), син - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 30.09.2013) та дочка [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 02.11.2018). У позивача з відповідачем подружні відносини не склалися, шлюбні відносини між ними припинено, шлюб існує формально. Позивач скористалася даним правом та через свого представника звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до\~ст.112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до\~статті 51 Конституції України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно\~статті 24 Сімейного Кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до частин 3 та 4\~статті 56 Сімейного кодексу України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Згідно з приписами частини 3\~статті 105 Сімейного кодексу України\~встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 Сімейного кодексу України. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, вивчивши обґрунтування заявлених позивачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки факти, викладені у позовній заяві свідчать про те, що шлюб між сторонами фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, шлюбні стосунки сторони не підтримують, та формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу позивачки та порушує її особисті інтереси, що мають істотне значення, суд приходить до висновку, що оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, тому шлюб позивача з відповідачем слід розірвати, після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище " [PERSON] ". Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. При вирішенні питання про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про визначення місця проживання дитини, суд виходить з наступного. Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Вимоги про відшкодування судових витрат позивачем не заявлено.

Outcome: partial