Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-17 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №00815-07/2024 від 01.07.2024 у розмірі 34663, 50 грн, кредитним договором №37348-06/2024 від 28.06.2024 в розмірі 20512, 50 грн, кредитним договором № 61978982 від 05.08.2024 в розмірі 5555, 50 грн, кредитним договором №11836-07/2024 від 11.07.2024 в розмірі 11700, 00 грн, а також судові витрати. В обґрунтування позову зазначено, що 01.07.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та відповідачем було укладено кредитний договір № 00815-07/2024, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 12000, 00 грн строком на 120 днів зі сплатою 1,5% за користування кредитом на день. 19.11.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та позивачем укладено Договір факторингу № 191124/2, у відповідності до умов якого право вимоги за вказаним договором перейшло до позивача. У зв`язку з невиконанням умов такого договору виникла заборгованість у розмірі 34663, 50 грн, з яких: 11820 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 16843, 50 грн - сума заборгованості за процентами та 6000, 00 грн заборгованість за штрафними санкціями. 28.06.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та відповідачем було укладено кредитний договір № 37348-06/2024, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 4800, 00 грн строком на 120 днів зі сплатою 1,5% за користування кредитом на день. 19.11.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та позивачем укладено Договір факторингу № 191124/2, у відповідності до умов якого право вимоги за вказаним договором перейшло до позивача. У зв`язку з невиконанням умов такого договору виникла заборгованість у розмірі 20512, 50 грн, з яких: 4500, 00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 6412, 50 грн - сума заборгованості за процентами та 9600, 00 грн заборгованість за штрафними санкціями. 05.08.2024 між ТОВ "БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС" та відповідачем було укладено Кредитний договір № 61978982, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 3000, 00 грн строком на 45 днів зі сплатою 1,49% за користування кредитом на день. 19.11.2024 між ТОВ "БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС" та позивачем було укладено Договір факторингу №191124/1, у відповідності до умов якого право вимоги за вказаним договором перейшло до позивача. У зв`язку з невиконанням умов такого договору виникла заборгованість у розмірі 5555, 50 грн, з яких: 3000, 00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1555, 50 грн - сума заборгованості за процентами та 1000, 00 грн заборгованість за штрафами. 11.07.2024 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та відповідачем було укладено кредитний договір № 11836-07/2024, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 3000, 00 грн строком на 120 днів зі сплатою 1,5% за користування кредитом на день. 27.11.2024 між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та позивачем укладено Договір факторингу № 27112024/2, у відповідності до умов якого право вимоги за вказаним договором перейшло до позивача. У зв`язку з невиконанням умов такого договору виникла заборгованість у розмірі 11700, 00 грн, з яких: 3000, 00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 4050, 00 грн - сума заборгованості за процентами та 4650, 00 грн заборгованість за штрафними санкціями. Ухвалою суду від 26.06.2025 у справі відкрито провадження та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін (а.с. 77). Від відповідача відзиву на позовну заяву не надходило, клопотань про продовження/поновлення строку для надання відзиву не надходило. Копію ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви з додатками було направлено відповідачу в порядку, визначеному ЦПК України, та отримано останнім особисто, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №06610247878613. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1, ст. ст. 15-16 ЦК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності. За такими принципами: кожна сторонами повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України); суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Тягар доказування покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Водночас одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Як зазначено в ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається (ст. 1078 ЦК України). Судом встановлено, що 01.07.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та відповідачем було укладено кредитний договір № 00815-07/2024, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 12000, 00 грн строком на 120 днів зі сплатою 1,5% за користування кредитом на день (а.с. 8-10). Також ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та відповідачем підписано додаток №1 до договору та паспорт споживчого кредиту (а.с. 11-13). Такі документи підписані відповідачем за допомогою електронного підпису, одноразовим ідентифікатором W0344. ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» на виконання умов договору надало відповідачу кредитні кошти в сумі 12000, 00 грн, що підтверджується листом від 23.04.2025 (а.с. 14). 19.11.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та позивачем укладено Договір факторингу № 191124/2, у відповідності до умов якого право вимоги за вказаним договором перейшло до позивача (а.с. 28-32). У зв`язку з невиконанням умов такого договору на думку позивача виникла заборгованість, яка станом на 19.11.2024 становить у розмірі 34663, 50 грн, з яких: 11820 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 16843, 50 грн - сума заборгованості за процентами та 6000, 00 грн заборгованість за штрафними санкціями (а.с. 15-16). Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача штрафних санкцій суд зазначає наступне. Частиною 1 ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Водночас ч.1 ст. 550 ЦК України встановлено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проте Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15.03.2022 №2120-ІХ, серед іншого, внесено зміни до розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України та доповнено його пунктом 18 наступного змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) у періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, договір про споживчий кредит, тобто договори, відповідно до яких позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем); 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання(невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тобто в період існування особливих правових наслідків - протягом дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, до позичальника застосовуються особливі наслідки звільнення від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) кредитних зобов`язань. Аналогічний правовий висновок, щодо аналізу п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, викладений у постанові Верховного Суду від 12.06.2024 у справі № 910/10901/23, який, відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, судом застосовується під час ухвалення судового рішення у подібній справі. Згідно правового висновку, що викладений у постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23), дія п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України розповсюджується на кредитний договір. Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і не скасований на час розгляду судом цієї справи. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача штрафних санкцій в розмірі 6000, 00 грн не підлягає задоволенню відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України позичальники, оскільки у період воєнного стану звільняються від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання), в тому числі, і в кредитних зобов`язаннях. За таких обставин суд вважає, що за кредитним договором № 00815-07/2024 підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача 28663, 50 грн, що складається із 11820 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 16843, 50 грн - сума заборгованості за процентами. Судом встановлено, що 28.06.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та відповідачем було укладено кредитний договір № 37348-06/2024, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 48 00, 00 грн строком на 120 днів зі сплатою 1,5% за користування кредитом на день (а.с. 20-22). Також ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та відповідачем підписано додаток №1 до договору (а.с. 23). Такі документи підписані відповідачем за допомогою електронного підпису, одноразовим ідентифікатором W536. ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» на виконання умов договору надало відповідачу кредитні кошти в сумі 4800, 00 грн, що підтверджується листом від 23.04.2025 (а.с. 24). 19.11.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та позивачем укладено Договір факторингу № 191124/2, у відповідності до умов якого право вимоги за вказаним договором перейшло до позивача (а.с. 28-32). У зв`язку\~з невиконанням\~умов такого\~договору виникла\~заборгованість у\~розмірі 20512,\~50\~ грн,\~з яких:\~4500,\~00\~грн.\~-\~сума заборгованості\~за основною\~сумою боргу;\~6412,\~50\~грн -\~сума заборгованості\~за процентами\~та 9600,\~00\~грн \~заборгованість за\~штрафними санкціями (а.с. 25-26). Сума заборгованості за штрафними санкціями за таким кредитним договором в сумі 6900, 00 грн не підлягає з підстав, зазначених вище, відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. За таких обставин суд вважає, що за кредитним договором № 37348-06/2024 підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість яка станом на 19.11.2024 становить 10912, 50 грн, що складається із 4500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 6412, 50 грн - сума заборгованості за процентами. 05.08.2024 між ТОВ "БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС" та відповідачем в електронній формі було укладено Кредитний договір № 61978982, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 3000, 00 грн строком на 45 днів зі сплатою 1,49% за користування кредитом на день, графік платежів за таким договором (а.с. 35-38). ТОВ "БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС" виконало умови договору та перерахувало відповідачу кредитні кошти, що підтверджується квитанцією №2498917442 (а.с. 39). 19.11.2024 між ТОВ "БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС" та позивачем було укладено Договір факторингу №191124/1, у відповідності до умов якого право вимоги за вказаним договором перейшло до позивача (а.с. 41-45). У зв`язку з невиконанням умов такого договору виникла заборгованість у розмірі 5555, 50 грн, з яких: 3000, 00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1555, 50 грн - сума заборгованості за процентами та 1000, 00 грн заборгованість за штрафами (а.с. 40). Сума заборгованості за штрафними санкціями за таким кредитним договором в сумі 1000, 00 грн не підлягає з підстав, зазначених вище, відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. За таких обставин суд вважає, що за кредитним договором №61978982 підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість яка станом на 30.04.2025 становить 4555, 50 грн, що складається із 3000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1555, 50 грн - сума заборгованості за процентами. 11.07.2024 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та відповідачем було укладено кредитний договір № 11836-07/2024, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 3000, 00 грн строком на 120 днів зі сплатою 1,5% за користування кредитом на день (а.с. 49-51). Також між ТОВ «Стар Файненс Груп» та відповідачем узгоджено ті підписано додаток №1 до договору та паспорт кредиту (а.с. 52-54). Такі документи підписані відповідачем за допомогою електронного підпису, одноразовим ідентифікатором W3692. 27.11.2024 між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та позивачем укладено Договір факторингу № 27112024/2, у відповідності до умов якого право вимоги за вказаним договором перейшло до позивача (а.с. 55-58). У зв`язку з невиконанням умов такого договору виникла заборгованість у розмірі 11700, 00 грн, з яких: 3000, 00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 4050, 00 грн - сума заборгованості за процентами та 4650, 00 грн заборгованість за штрафними санкціями. Сума заборгованості за штрафними санкціями за таким кредитним договором в сумі 4650, 00 грн не підлягає з підстав, зазначених вище, відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. За таких обставин суд вважає, що за кредитним договором № 11836-07/2024 підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість яка станом на 30.04.2025 становить 7650, 00 грн, що складається із 3000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 4650, 00 грн - сума заборгованості за процентами. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір пропорційно розмірі задоволених позовних вимог в розмірі 2164, 72 грн.

Outcome: partial