Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-15 00:00:00

У травні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (далі по тексту - ТОВ «УФО», товариство) звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості у розмірі 73245,20 грн, з яких: 8299,99 грн заборгованість за основним боргом, 47515,21 грн заборгованість за процентами перед первісним кредитором, 17430 грн заборгованість за процентами, нарахованими позивачем за 84 календарні дні. Свої вимоги обґрунтовує тим, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (далі по тексту - ТОВ «Лінеура») та [PERSON] 23.12.2023 укладено договір №4239890 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого вона отримала кредит на суму 8300 грн на строк 360 днів. Отримавши кошти від фінансової компанії, відповідачем своїх зобов`язань не виконано і тому утворилась заборгованість зі сплати основної суми боргу та відсотків. Відповідно до договору факторингу від 23.09.2024 ТОВ «УФО» набуло права грошової вимоги до відповідача. Оскільки строк договору кредиту на момент переходу права вимоги до позивача не закінчився, ним нараховано заборгованість за відсотками у розмірі 2,5 % за день за 84 календарні дні. Тому відповідач має заборгованість за договором, яка складається з заборгованості за тілом кредиту, за відсотками перед первісним кредитором та за відсотками, нарахованими ТОВ «УФО». В добровільному порядку відповідач не погашає заборгованість, що змусило товариство звернутись до суду із зазначеним позовом. Ухвалою суду від 16.05.2025 /а.с.109/ відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін, заперечення проти чого від них не надійшло. Правом подати відзив на позов або будь-які заперечення щодо змісту і вимог позовної заяви відповідач не скористалася. Також до суду не надходили від відповідача заяви чи клопотання щодо розгляду справи. Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювалися як рекомендованим листом за місцем реєстрації, так і через оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України. Крім того, вказана інформація була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень, доступ до якого є вільним, цілодобовим і безкоштовним. Згідно з постановою Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 надіслання листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб говорити про належне повідомлення, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю суду. Дослідивши матеріали справи та надані докази, судом встановлено наступне. Між ТОВ «Лінеура» та [PERSON] 23.12.2023 укладено договір №4239890 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого остання отримала від фінансової установи грошові кошти на споживчі потреби (п.1.8) у розмірі 8300 грн (п.1.2) зі сплатою 2,5% у день за користування кредитними коштами (п.1.4.1), на строк 360 днів (п.1.2.1). Кошти надані у безготівковій формі шляхом їх перерахування на банківський рахунок клієнта з реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] (п.2.1). Вказаний договір був укладений в електронній формі шляхом проставлення одноразового електронного підпису з одноразовим ідентифікатором з боку відповідача (п.9.7). Також накладанням електронного підпису відповідач підтвердила ознайомлення з Додатком №1 до договору щодо обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором кредиту, паспортом споживчого кредиту. Відповідно до повідомлення ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 03.10.2024 на виконання договору про переказ коштів ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019, укладеного між ТОВ «Лінеура» та ТОВ «Універсальні платіжні рішення», останнім 23.12.2023 успішно перераховано кошти у розмірі 8300 грн на платіжну картку клієнта номер [NUMBER] . АТ «Універсал банк» на виконання ухвали суду про витребування доказів надав відомості про рух коштів по банківській картці № [NUMBER] , яка була емітована банком на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , де зафіксовано отримання коштів у сумі 8300 грн 23.12.2023 та зазначено фінансовий номер телефону [NUMBER] . 23.09.2024 між ТОВ «Лінеура» та ТОВ «УФО» укладено договір факторингу №23/09/2024, відповідно до умов якого останньому ТОВ «Лінеура» передає (відступає) за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «УФО» приймає належні ТОВ «Лінеура» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. До договору долучено Додаток№2 Акт прийому-передачі реєстру боржників та витяг з реєстру боржників, де зазначено, зокрема, що [PERSON] має борг за договором №4239890 у розмірі 55815,20 грн, що складається з 8299,99 грн за основною сумою боргу та 47515,21 грн за відсотками; платіжну інструкцію про сплату ТОВ «УФО» на користь ТОВ «Лінеура» коштів за договором факторингу. Також ТОВ «Лінеура» надіслала повідомлення позивачу, що в особистих кабінетах усіх боржників, права вимоги за кредитними договорами яких передані новому кредитору відповідно до договору факторингу №23/09/2024, розміщена інформація щодо нового кредитодавця. Аналогічна інформація зазначена і у текстовому повідомленні на номери боржників, зокрема, 08.05.2024 таке повідомлення направлене на номер [PERSON] [NUMBER] . При вирішенні спору по суті суд керується наступними нормами права. Однією із засад цивільного судочинства є свобода договору (ст.3 ЦК), яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК). Згідно із ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст.ст.1048, 1054 ЦК України). За змістом ст.1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа, склад та порядок розміщення яких визначається законодавством. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Електронний цифровий підпис - це вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача (ст.1 Закону України «Про електронний цифровий підпис»). Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. За правовим статусом він прирівнюється до власноручного підпису (печатки) та використовується фізичними та юридичними особами, суб`єктами електронного документообігу, для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Пунктом 5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Він укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому Законом; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому Законом; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Нормою ст.639 ЦК передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то й права і обов`язки виникають у кожного контрагента. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК). За правилами ст.ст.525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов`язання має виконуватись відповідно до умов договору та вимог закону. У ст.629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Цивільне законодавство передбачає заміну кредитора в будь-якому зобов`язанні. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (ст.512 ЦК України). Відступлення права вимоги відбувається на підставі правочину, зокрема, внаслідок укладення договору купівлі-продажу чи міни; дарування; факторингу. Відповідно до положень ст.1077 ЦК за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст.129 Конституції України). За правилами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.78 ЦПК України). Порядок надання ТОВ «Лінеура» коштів у позику встановлюється відповідними Правилами, які перебувають в загальному доступі, розміщенні на офіційному сайті фінансової установи та в розумінні ст.ст.641, 644 ЦК є публічною пропозицією (офертою) на укладення договору кредиту із визначенням порядку і умов кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Аналізуючи фактичні обставини справи, суд вважає, що між сторонами склалися договірні правовідносини внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами позичальник ознайомився, погодився та не сприймав їх, як невигідні для себе. Договір №4239890 від 23.12.2023 укладений між первісним кредитором та [PERSON] в електронній формі з використанням електронного підпису, що відповідає вимогам ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». Сторони обумовили істотні умови договору, як то розмір кредиту та суму відсотків, що підлягають сплаті за користування кредитними коштами, строк дії договору, тощо. При цьому, без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету договір між ТОВ «Лінеура» та відповідачем не був би укладений. Відповідач, підписавши договір, не лише погодила його умови, зокрема розмір кредиту, грошову одиницю, відсотки, строк та умови, але й скористалася грошовими коштами. Також позивачем доведено правові підстави набуття права вимоги за вказаним кредитним договором та факт неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Відповідно до наданих розрахунків у відповідача заборгованість за договором №4239890 станом на 23.09.2024 перед первісним кредитором становить 55815,20 грн (яка складається з основного боргу в сумі 8299,99 грн та нарахованим процентам в сумі 47515,21 грн) та станом на 16.12.2024 перед позивачем становить 17430 грн за нарахованими процентами за 84 календарних днів. Відповідачем не була спростована правильність проведеного позивачем розрахунку, будь-яких клопотань на спростування не заявлено, як і не було надано власного розрахунку. Також суду не було надано доказів, які б підтверджували належне виконання [PERSON] своїх зобов`язань та які б спростовували суму заборгованості, оскільки договір є дійсним та ніким не оспорений. Укладення кредитного договору онлайн знаходиться в рамках правового поля України. Сторони електронних правочинів відповідають за невиконання своїх зобов`язань у порядку визначеному законодавством України або укладеним договором. Повернення кредиту за електронним договором є обов`язковим. За таких обставин суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають відшкодуванню понесені судові витрати, які складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ст.133 ЦПК України). До останніх належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Позивачем заявлено до відшкодування витрати на правничу допомогу в сумі 10000 грн. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Як передбачено ч.ч.4,5 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як убачається з матеріалів справи, представництво інтересів ТОВ «УФО» здійснював адвокат Дідух Є. О. на підставі довіреності від 01.08.2024. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу суду також було надано: копію договору про надання юридичних послуг №01/08/2024-А від 01.08.2024, укладеного між адвокатом Дідухом Є. О. та ТОВ «УФО»; детальний опис робіт та копію акту приймання-передачі №4239890 наданих юридичних послуг від 24.03.2025 на суму 10000 грн. Суд звертає увагу, що витрати на професійну правничу допомогу повинні відповідати критерію необхідності - чи було їх вчинення обов`язковим, і чи доцільним було їх виконання - чи вплинули вони на перебіг розгляду справи. Предметом спору в дані справі є стягнення заборгованості за кредитним договором. На теперішній час судова практика розгляду даної категорії справ є поширеною. Її вивчення, аналіз обставин справи та складання процесуальних документів, на думку суду, за наявності звичайної професійної підготовки в галузі права, об`єктивно не вимагає витрачання значного часу та зусиль адвоката. Розподіляючи витрати, понесені заявником на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи та надані суду документи є підставою для частково відшкодування судом витрат на правничу допомогу з іншої сторони, адже цей розмір не є доведений, необхідним та не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат. Відтак, з урахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, складності справи, ціни позову, критерію реальності адвокатських витрат, необхідних процесуальних дій сторони та часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, а також критерію розумності їхнього розміру, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 грн, що буде відповідати принципу співмірності, виваженості та розумності. Крім того, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн, що також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved