Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-16 00:00:00

У лютому 2025 року ТОВ «Хмельницькенергозбут» звернулось до суду з позовом в якому просило стягнути з [PERSON] заборгованість за спожиту електричну енергію. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ТОВ «Хмельницькенергозбут» надає послуги з електропостачання за адресою: [ADDRESS] . 01.01.2019 року за вказаною адресою споживання в ТОВ «Хмельницькенергозбут» був відкритий особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] . За період з 01.12.2019 рік по 30.09.2021 рік за вказаною адресою споживання виникла заборгованість за спожиті послуги з електропостачання на загальну суму 17\~190,84 гривень. Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , спадщину прийняла її донька [PERSON] , якій 04.11.2024 року було видано свідоцтво про право на спадщину яка складається з квартири [ADDRESS] . На підставі викладеного ТОВ «Хмельницькенергозбут» просило суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за спожиту електричну енергію у сумі 17\~190,84 гривень. В судове засідання представник позивача не з`явився, подала заяву про розгляд справи за відсутності представника,. Позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх в повному обсязі, проти заочного розгляду не заперечувала. Відповідач [PERSON] позов не визнала. Зазначила, що квартира [ADDRESS] належала її матері. Після смерті матері у 2013 році вона прийняла спадщину та через сімейні обставини лише у 2024 році отримала свідоцтвом про право на спадщину на вказану квартиру та зареєструвала своє право власності на неї. Через фінансові проблеми вона не сплачувала заборгованість за послуги з електропостачання. Разом з цим просила врахувати, що вимоги позивача заявлені поза строком позовної давності. До того жодних договорів з позивачем вона не укладала, а особовий рахунок так залишився відкритим на ім`я її матері. Крім того зазначила, що вона є особою з інвалідністю 2 групи, а отже на неї не може бути покладений обов`язок із відшкодування судових витрат у виді сплати судового збору. Фактичні обставини встановлені судом. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №402320477 від 05.11.2024 року квартира [ADDRESS] належить на прав власності [PERSON] (право власності зареєстроване 04.11.2024 року). 04.11.2024 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Новіковою Л.В. видано свідоцтво про право на спадщину, яким посвідчено набуття [PERSON] право власності в порядку спадкування після померлої [PERSON] (померла [INFO] ) на квартиру [ADDRESS] . За адресою: [ADDRESS] в ТОВ «Хмельницькенергозбут» на ім`я [PERSON] відкритий особовий рахунок № [NUMBER] . Згідно представленого позивачем розрахунку заборгованість за спожиту електричну енергію за адресою: [ADDRESS] (особовий рахунок № [NUMBER] ) за період з 01.12.2019 року по 30.09.2021 рік становить 17\~190,84 гривень. Застосовані норми права та мотиви з яких виходить суд. Статтею 1 Закону України від 9 листопада 2017 року №2189-VІІІ «Про житлово-комунальні послуги»\~(далі\~Закон №2189-VІІІ) встановлено, що житлово-комунальні послуги\~результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Одним із видів комунальних послуг є послуги з постачання та розподілу електричної енергії (стаття 5 Закону №2189-VІІІ). У\~статті 12 Закону №2189-VІІІ\~визначено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Відповідно до\~статті 714\~ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами. Таким законом є\~Закон України від 13 квітня 2017 року №2019-VІІІ «Про ринок електричної енергії»\~(далі\~Закон №2019- VІІІ). За змістом статті 1 Закону №2019-VІІІ\~споживачем є фізична особа, у тому числі фізична особа підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання. В силу частини третьої статті 58 Закону №2019-VІІІ споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів . Згідно з Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018року №312 (тут і надалі в редакції на час виникнення спірних відносин) укладення, внесення змін, продовження строку дії чи розірвання будь-якого із договорів, передбаченого цими Правилами, здійснюється відповідно до вимог законодавства та цих Правил. Для договорів, які укладаються шляхом приєднання до умов договору, укладення договору можливе шляхом підписання заяв-приєднань, оплати виставленого рахунку, споживання будь-якого обсягу електричної енергії (за умови відсутності направлених заперечень щодо договірних умов в цілому чи частково) через особистий кабінет в електронній формі (в установленому законодавством порядку). На роздрібному ринку не допускається споживання (використання) електричної енергії споживачем без укладення відповідно до цих Правил договору з електропостачальником та інших договорів, передбачених цими Правилами (пункт 1.2.15). У разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору про надання послуг з розподілу електричної енергії споживач не має права використовувати електричну енергію із системи розподілу та має подати оператору системи розподілу письмову заяву про припинення розподілу електричної енергії на його об`єкт. Фактом приєднання споживача до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, зокрема повернення (надання) підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора системи розподілу та/або документально підтверджене споживання електричної енергії (пункт 2.1.6). Розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на роздрібному ринку, між учасниками цього ринку здійснюються у грошовій формі відповідно до укладених договорів (пункт 4.1). Розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну (пункт 4.12). Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи в забезпеченні належних умов проживання у житлових приміщеннях у порядку, встановленому законодавством. Ця діяльність здійснюється на підставі відповідних договорів про надання комунальних послуг, укладених між їх виконавцями та споживачами. Електропостачання (постачання та розподілення електричної енергії) є одним із видів комунальних послуг. За своєю правовою природою договір постачання електричної енергії, є відплатним, а предметом виконання грошового зобов`язання за цим договором є певна грошова сума, що має бути сплачена споживачем виконавцю. Власники житлових приміщень (власники електроустановок) зобов`язані оплатити спожиту електричну енергію відповідно до умов укладеного договору. Розмір плати за послуги з постачання електричної енергії розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку (лічильників) або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Також договір постачання електричної енергії відноситься до публічних договорів приєднання. Як правило ці договори укладаються між виконавцем і споживачем відповідно до типових або примірних договорів. Про приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) можуть свідчити такі дії як підписання споживачем заяви-приєднання, отримання споживачем послуги з електропостачання, незаперечення проти надання виконавцем таких послуг та внесення плати за ці послуги. Згідно частини 1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно приписів ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 509 ч.1 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті положення статей 1216, 1218 ЦК України. Згідно частини 1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до частини 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Досліджені у справі докази свідчать про те, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] . Право власності на вказану квартиру остання успадкувала після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Отже, з часу відкриття спадщини після померлої [PERSON] ( [INFO] ) незалежно від дати реєстрації права власності на нерухоме майно, [PERSON] належить квартира [ADDRESS] , та остання несе обов`язки з утримання цього майна. Послуги з постачання електроенергії за вказаною адресою надає позивач ТОВ «Хмельницькенергозбут». Таким чином відповідач, як власник вищевказаного майна зобов`язаний сплачувати надані позивачем послуги з електропостачання. При цьому суд зазначає, що відсутність між сторонами договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг. Схожі за змістом висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 листопада 2019 року (справа №686/ 14833/15-ц). Згідно представленого позивачем розрахунку заборгованість за спожиту електричну енергію за адресою: [ADDRESS] (особовий рахунок № [NUMBER] ) за період з 01.12.2019 року по 30.09.2021 рік становить 17\~190,84 гривень. Вказаний розрахунок відповідає встановленим тарифам і доказів на його спростування матеріли справи не містять. Не представлені такі докази і відповідачем. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що поданий позов є обґрунтованим та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за спожиту електроенергію в сумі 17190,84 гривень. Щодо посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності до позовних вимог суд зазначає наступне. Так, у своєму позові позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за послуги з електропостачання за період з 01.12.2019 року по 30.09.2021 рік Статтею 256\~ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність відповідно до ст.\~257\~ЦК України встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до\~ст. 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно з ч. 1\~ст. 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»\~(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)»\~введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга\~статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). 02 квітня 2020 року набув чинності\~Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого\~розділ «Прикінцеві положення» ЦК України\~доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями\~257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Тобто, строк позовної давності в силу пункту 12\~Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України\~продовжено на строк дії карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року до 31 липня 2020 року, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392, враховуючи зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року № 500. Дію карантину, встановленого цією\~постановою, продовжено з 1 серпня до 19 грудня 2020 року згідно з\~постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641, враховуючи зміни, внесені\~постановами Кабінету Міністрів України від 26 серпня 2020 року № 760, від 13 жовтня 2020 року № 956, від 9 грудня 2020 року № 1236. У подальшому, дію карантину, встановленого цією\~постановою, продовжено з 19 грудня 2020 року до 31 грудня 2022 року згідно з\~постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236, враховуючи зміни, внесені\~постановами Кабінету Міністрів України від 17 лютого 2021 року № 104, від 21 квітня 2021 року № 405, від 16 червня 2021 року № 611, від 11 серпня 2021 року № 855, від 22 вересня 2021 року № 981, від 15 грудня 2021 року № 1336, від 19 березня 2022 року № 318, від 27 травня 2022 року № 630, від 19 серпня 2022 року № 928. У пункті 12\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~у редакції\~Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX\~перелічені всі\~статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Крім того 17 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.05.2022 року відповідно до якого\~розділ «Прикінцеві положення» ЦК України\~доповнено пунктом 19 за змістом якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. За таких обставин суд вважає, що позивачем не пропущений строк позовної давності за вищевказаними позовними вимогами в тому числі за вимогами в період з 01.12.2019, у зв`язку із чим підстав для застосування відповідних наслідків пропуску такого строку до таких вимог не має. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до п. 9 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Згідно пенсійного посвідчення серія № [NUMBER] [PERSON] є пенсіонером по інвалідності та особою з інвалідністю II групи. Отже, [PERSON] звільнена від сплати судового збору. Відповідно до ч.ч. 1, 6\~ст. 141 ЦПК України\~слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України на користь позивача судові витрати у розмірі 3028 грн.

Outcome: approved