Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-16 00:00:00

30.05.2025 року позивач [PERSON] в особі представника - адвоката Хрипченко Н.А. через систему «Електронний суд» звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . Позовна заява мотивована тим, що з 22.04.2015 року позивач перебувала у шлюбі з відповідачем, який розірвано відповідно до рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15.12.2021 року, що набрало законної сили. У період шлюбу [INFO] у сторін народилася донька - [PERSON] 15.04.2022 року позивач з дитиною виїхала з тимчасово окупованого м. Мелітополя до м. Запоріжжя. З метою безпеки для життя та здоров`я позивач з дитиною виїхали на тимчасове проживання до Німеччини. З квітня 2022 року по серпень 2022 року відповідач з дитиною спілкувалися по відеозв`язку 1-2 рази на тиждень. Надалі спілкування між батьком та донькою стали рідше. Потім відповідач під час розмов почав взагалі почав вимикати камеру, дитина не мала змоги бачити свого батька, що було причинами її поганого настрою. З жовтня-листопада 2022 року відповідач перестав виходити на зв`язок, не відповідав на дзвінки з номеру відповідача або доньки. З того часу по сьогоднішній день дитина втратила будь-який зв`язок зі своїм батьком. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, її здоров`я та навчання, не виявляє будь-якого інтересу до своєї дитини, її життя, не обізнаний з її потребами, бажаннями, не бере участі у формуванні її особистості, не забезпечує її підготовку до самостійного життя, тобто безпідставно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Звертає увагу суду на те, що навіть коли дитина проживала у м. Мелітополі, відповідач вже тоді належним чином не виконував свої батьківські обов`язки відносно дочки та позивач була вимушена звернутися до виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, як орган опіки та піклування,для визначення місця проживання дитини. Крім того, судовим наказом Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02.11.2021 року у справі № 937/9989/21, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця. Судовий наказ позивачем було пред`явлено до Мелітопольського відділу державної виконавчої служби. З листопада 2022 року відповідач перестав приймати участь у матеріальному утриманні дитини, не надає коштів як на харчування і одяг, так і на розвиток дитини, відпочинок, оздоровлення ліки. Дитина проживає разом з позивачем та перебуває на повному її утриманні та забезпеченні. Позивач виховує і повністю утримує доньку, бере участь у її житті, підтримує зв`язок з класним керівником та вчителями, цікавиться її навчанням та успішністю в навчальному закладі. Посилаючись на те, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків і дитина залишилася без його опіки, протягом всього часу проживає з позивачем, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав. Ухвалою судді від 02.06.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Відзив на позов до суду не надходив. Ухвалою суду від 15.07.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Хрипченко Н.А. підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково пояснила суду, що відповідач, як під час шлюбу, так і після його розірвання, мешкаючи разом із дитиною в м. Мелітополі, не приймав активної участі у вихованні та утриманні доньки, не цікавився її навчанням, здоров`ям. Під час повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, позивач разом із донькою кілька днів ховалася у підвалі будинку, з нею були лише її батьки, відповідач в той період часу не турбувався долею дитини, її емоційним станом. Після листопада 2022 року відповідач взагалі перестав спілкуватися з дитиною, на дзвінки дочки, позивача не відповідав. Також відомо, що останній залишився мешкати у м. Мелітополі, співпрацює з окупаційною владою, у відношенні [PERSON] є кримінальне провадження за ч. 7 ст. 111-1 КК України. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлявся судом своєчасно та належним чином, заперечень щодо позову та клопотань про відкладення справи до суду не направив та відзиву на позов не подав, тому суд вважає, за можливе розглянути даний спір у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Судом вжито достатньо заходів щодо належного та чисельного повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи, які б в разі добросовісного ставлення відповідача до своїх процесуальних обов`язків, дозволили б йому прийняти участь в судовому розгляді та висловити позицію. Представник третьої особи - виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, як орган опіки та піклування, Кузьменко Н.С. у судовому засіданні зазначила, що відповідно до ст. 19 СК України орган опіки та піклування надає суду висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей одержаних в результаті обстеження умов дитини батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною та брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. На теперішній час м. Мелітополь, Запорізької області, де мешкає відповідач, є тимчасово окупованою територію України, у зв`язку з чим орган опіки та піклування не здійснює своїх повноважень на вказаній території та не має змоги виконати дії, передбачені законодавством. Ознайомившись з матеріалами справи, заслухавши покази свідків, позовні вимоги позивача підтримує та вважає, що доцільно позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його доньки [PERSON] , [INFO] . Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про розгляд справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач відзив на позов не подав, суд вважає за можливе постановити по справі судове рішення на підставі письмових доказів, які наявні у справі. Ухвалою суду від 17.09.2025 року зазначений позов вирішено розглянути заочно на підставі наявних у справі доказів. За клопотанням представника позивача у судовому засіданні була допитана свідок [PERSON] , яка зазначила, що вона є подругою позивача, знайома з нею з 2020 року, відповідача бачила лише два-три рази, коли він підвозив позивача з дитиною, коли вони мешкали у м. Мелітополі. Вона бачила, що дитина постійно знаходиться тільки з матір`ю, позивач є вчителем англійської мови, декілька разів вона переносила заняття тому що їй не було з ким залишити вдома дитину, батько дитини їй не допомагав, вона не могла залишити дитину з ним, тому розраховувала лише на себе. Іноді з дитиною позивачу допомагали її батьки. Їй відомо, що зараз позивач разом із донькою мешкає у Німеччині, вона підтримує з нею зв`язок по телефону. Знає зі слів позивача, що відповідач з дитиною не спілкується. За клопотанням представника позивача у судовому засіданні була допитана свідок [PERSON] , яка зазначила, що вона є подругою позивача, вони разом навчалися у школі, мешкали у сусідніх будинках в м. Мелітополі, їх діти є однолітками, вони часто спільно проводили час, гуляючи із дітьми. З дитиною завжди була тільки позивач, [PERSON] дуже прив`язана до мами. Позивач ділилася з нею, що відповідач не бажає їй допомагати з донькою, не приділяє дитині часу, живе своїм життям. На її прохання побути вдома з дитиною, яка захворіла, ніколи не погоджувався і вона була вимушена брати з собою дитину на заняття, оскільки вона викладала англійську мову. Якщо чоловік був вдома після чергування на роботі, позивач разом із дитиною повинна була гуляти на вулиці, оскільки він бажав відпочивати у повній тиші. Також [PERSON] їй розповідала, що останній засудив те, що вони виїхали з м. Мелітополя. Коли позивач мала намір подавати на візу у Канаду , вона зателефонувала колишньому чоловіку та попросила його надати дозвіл на вивезення дитини, на що він відповів, що то не його проблеми, та йому все одно на це, а також сказав забути його номер телефону і ніколи більше не дзвонити. Після розлучення відповідач матеріально допомагав неохоче, і лише тільки коли позивач його про це просила. Під час переїзду позивач витратила всі свої заощадження, але батько дитини їй не допомагав, ні разу за весь той час, що позивач з дитиною виїхала з тимчасово окупованої території України, не поцікавився як і де живе його донька, чи все з нею добре. З боку позивача ніяких перешкод у спілкуванні батька з дитиною ніколи не було, у дитини є свій телефон, відповідач якщо б хотів дізнатися про дитину, поговорити з нею, міг би це спокійно зробити, але останній з дитиною взагалі не спілкується з листопада 2022 року. Вислухавши пояснення представника позивача, представника виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, як органу опіки та піклування, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних мотивів. За положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 цього Кодексу). За положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судом встановлено, що сторони по справі з 22.04.2015 року перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області № 937/9990/21 від 15.12.2021 року (а.с. 11). У шлюбі народилася донька: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області 29.09.2015 року, актовий запис № 1148) (а.с. 9). Судовим наказом Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02.11.2021 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини: [PERSON] , [INFO] , в розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно (а.с. 10). Рішенням виконавчого комітету Мелітопольської міської ради від 10.02.2022 року № 3/29, за результатами розгляду заяви [PERSON] про визначення місця проживання, піклування та утримання малолітньої доньки [PERSON] , визначено місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з матір`ю - [PERSON] за її фактичним місцем проживання. На час розгляду справи [PERSON] та її дитина [PERSON] проживають разом у Німеччині, за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором надання житлового приміщення (а.с. 24-30). На підставі інформації, наданої директором Мелітопольської гімназії № 23 Мелітопольської міської ради Запорізької області Покуса І. та класного керівника [PERSON] , стверджується те, що [PERSON] дійсно з 2022 року навчається у вищевказаній гімназії, де освітній процес було організовано з використанням технологій дистанційного навчання, наразі є ученицею 3 класу. За цей період навчання у шкільному житті дитини брала участь мати, [PERSON] . З 2022 року саме вона підтримує зв`язок із вчителями в телефонному режимі, цікавиться успіхами [PERSON] , виконує всі рекомендації класного керівника та вчителів (а.с. 21, 22). Згідно із довідкою ТОВ Комп`ютерна академія ШАГ за вих. № 060325/01 від 06.03.2025 року, [PERSON] навчається в Малій Комп`ютерній Академії ITSTEP, термін навчання з 03.09.2024 року по 16.09.2029 року, договір на навчання оформлення на ім`я [PERSON] . Платежі за навчання здійснюються з поточного рахунку [PERSON] (а.с. 14). За підсумками розгляду матеріалів справи судом встановлено, що відповідач фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини, що є достатньою підставою для позбавлення його батьківських прав відносно дитини. Батьківські обов`язки стосовно дитини виконує лише мати. В сім`ї панує доброзичлива атмосфера, дитина зростає та розвивається в любові та повазі, для неї створені всі умови для повноцінного розвитку та виховання. Батько проживає окремо, з дитиною ніяких стосунків не підтримує, не спілкується, не виявляє до неї батьківської уваги, турботи. Відповідач не займається вихованням дитини, не цікавиться її життям, не виконує батьківських обов`язків, не має наміру бачитись з дитиною, не цікавиться її станом здоров`я та навчанням. Зазначені вище факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Вирішуючи питання щодо вимог позивача про позбавлення відповідача батьківських прав, суд виходить з такого. Пунктом другим ст. 164 СК України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. За змістом роз`яснень, викладених у п. п. 15, 16, 17 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 року у справі № 211/559/16-ц). Європейський суд з прав людини зазначив, що між інтересами дитини і інтересами батьків має існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу слід приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою і важливістю повинні переважати над інтересами батьків (рішення від 07.12.2006 року по справі «HUNT v. UKRAINE», № 31111). Також, ЄСПЛ у своєму рішенні по справі «Ілля Ляпін проти Росії» № 70879/11 від 30.06.2020 року зазначив, що контакт з батьком на протязі 7 років втрачений, батько не сплачував аліменти, що свідчить про ухилення від батьківського піклування (п. 50, 57). Орган опіки та піклування висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав не надав, посилаючись на неможливість вчинення такої дії. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй Постанові від 11.12.2023 року по справі № 523/19706/19 зазначив, що не вчинення таких захисних дій з боку владного органу у вигляді неподання висновку не може слугувати підставою для відмови або для зволікання у захисті з боку суду. Адже здійснення правосуддя, захист прав та інтересів дітей не може ставитися у залежність від можливості здійснення владними органами своїх повноважень. Тому у випадку ненадання висновку органом опіки та піклування, залученим до участі у справі, суд може надати додатковий строк відповідному органу, відклавши розгляд справи. Однак відмовити у винесенні рішення у справі чи зупинити провадження у справі через відсутність такого висновку суд не може. Судом було витребувано у виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, як органу опіки та піклування, висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дочки - [PERSON] , [INFO] , був наданий час для органу опіки та піклування для складання такого висновку, але як пояснив представник третьої особи у судовому засіданні орган опіки та піклування не здійснює своїх повноважень на тимчасово окупованій території України, до якої відноситься м. Мелітополь, Запорізької області, де мешкає відповідач, у зв`язку з чим не має змоги виконати дії, передбачені законодавством. Суд вважає за можливе розглянути справи без висновку органу опіки та піклування та ухвалити рішення в інтересах дитини. При розгляді цього спору суд враховує рішення Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України», яким встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач без поважних причин свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, передбаченими ст. 150 СК України, за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини, без поважних причин залишив її без батьківської уваги та турботи, при цьому наявна відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною, а отже поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками. З наведених вище обставин, суд вважає, що наявні підстави, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав щодо його дитини, що сприятиме захисту якнайкращих інтересів дитини. На думку суду, за відсутності доказів щодо наявності між дитиною та батьком зв`язку, який визначається як сімейне життя, відсутність взагалі протягом тривалого часу будь-якого контакту внаслідок такої свідомої поведінки відповідача, позбавлення його батьківських прав не становитиме втручання в значенні п. 2 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у право відповідача на повагу до його сімейного життя, яке гарантується п. 1 ст. 8 цієї Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і при дотриманні такої рівноваги особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дітьми, водночас ухилення від виконання батьківських обов`язків є в силу закону підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідно до ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Судом роз`яснюється, що відповідно до ч. 1 ст. 169 ЦПК України мати, батько, позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Оскільки позивач не просила стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати під час подачі позову до суду, то розподіл судових витрат, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судом не проводиться.

Outcome: approved