Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-17 00:00:00

25.10.2019 до Печерського районного суду м. Києва надійшли матеріали справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації шляхом спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди. Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації, позивач посилається на наступне. [INFO] [PERSON] у своєму особистому блозі [INFO] у соціальній мережі Facebook ([INFO] ) оприлюднив відеозвернення « [INFO] », у якому поширив відомості, що позивач нібито має зв`язок з російськими спецслужбами та є «російським шпигуном». Надалі, у низці дописів на своїй сторінці у Facebook ([INFO], [INFO], [INFO]) відповідач у категоричній формі повторював аналогічні твердження, звинувачуючи позивача у шпигунстві, призначенні на посаду голови Київської обласної державної адміністрації «смотрящими», одержанні від них незаконної винагороди та розкраданні коштів обласного бюджету. Позивач вважає вказані твердження недостовірними, наклепницькими й такими, що принижують його честь, гідність і ділову репутацію, формуючи негативне уявлення про нього у суспільстві. Вказує, що жодних рішень суду чи кримінальних проваджень щодо державної зради або шпигунства стосовно позивача не існує, перед призначенням на посаду він проходив перевірку СБУ, яка не виявила обставин, що перешкоджали б його призначенню. Позивач звертає увагу, що, хоча як публічна особа він терпиміше має ставиться до критики, проте позивач вважає, що у даному випадку йдеться не про оціночні судження, а про поширення відомостей у стверджувальній формі, які не відповідають дійсності, тобто є недостовірною. Таким чином, позивач просить суд визнати поширені [PERSON] відомості недостовірними та такими, що принижують його честь, гідність та ділову репутацію, зобов`язати відповідача їх спростувати та відшкодувати спричинену моральну шкоду у розмірі 1,00 грн. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 26.11.2019 позовну звяву [PERSON] до [PERSON] направлено до Солом`янського районного суду м. Києва за підсудністю. 27.03.2020 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Солом`янського районного суду м. Києва [PERSON] Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 09.04.2020 у справі відкрито спрощене позовне провадження. 03.07.2020 від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог в якій він просив: -визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформацію, поширену [PERSON] у відеозверненні « [INFO] » від [INFO], що розміщене в його особистому блозі [INFO] соціальній мережі ([INFO] ), a caмe Facebook наступного змісту: «.обращаю внимание - люди, которые учились в МГИМО, а потом работали в «Газпроме», наверняка имеют связь с российскими спецслужбами... [PERSON] , ... почему скрываем данные, о том, что вы российские шпионы? »; -зобов?язати [PERSON] припинити поширювати та видалити недостовірну інформацію, поширену [PERSON] у відеозверненні « [INFO] » від [INFO], що розміщене в його особистому блозі [INFO] у соціальній мережі Facebook ([INFO] ), а саме: «обращаю внимание - люди, которые учились в МГИМО, а потом работали в «Газпроме», наверняка имеют связь с российскими спецслужбами... [PERSON] , ... почему скрываем данные, о том, что вы российские шпионы? »; -визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформацію, поширену [INFO] [PERSON] на своїй особистій сторінці соціальній мережі Facebook [INFO] ), a саме: « [PERSON] без иллюзий. Губернатор [PERSON] области поставлен смотрящими от [PERSON] и [PERSON] по области, которые перекрасились под ЗЕ. Поставлен именно для того, чтобы сохранить их влияние в области. И позволить им быть в тени.»; -зобов?язати [PERSON] припинити поширювати та видалити недостовірну інформацію, поширену [PERSON] інформацію [INFO] [PERSON] на своїй особистій сторінці у соціальній мережі Facebook ( [INFO] ), a caмe: « [PERSON] без иллюзий. Губернатор Киевской области поставлен смотрящими от [PERSON] и [PERSON] по области, которые перекрасились под ЗЕ. Поставлен именно для того, чтобы сохранить их влияние в области. И позволить им быть в тени.»; -визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформацію, поширену [INFO] [PERSON] на своїй особистій сторінці соціальній мережі ([INFO] ), a саме: «Спонсоры мальчика [PERSON], которого они вытащили из Укрэнерго (зарплата 300 тыс грн в месяц) в Киевскую обладминистрацию (дай б-г, 30 тысяч в месяц, но с обещанием платить 3 млн с украденного в области) - решили потратиться на джинсу, и сообщить всем, что [PERSON] не увольняют с должности губернатора.»; -зобов?язати [PERSON] припинити поширювати та видалити недостовірну інформацію, поширену [PERSON] інформацію, поширену [INFO] [PERSON] на своїй особистій сторінці у соціальній мережі Facebook ([INFO] ), a caмe: «Спонсоры мальчика [PERSON], которого они вытащили из Укрэнерго (зарплата 300 тыс грн в месяц) в Киевскую обладминистрацию (дай б-г, 30 тысяч в месяц, но с обещанием платить 3 млн с украденного в области) - решили потратиться на джинсу, и сообщить всем, что [PERSON] не увольняют с должности губернатора.»; -визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформацію, поширену [INFO] [PERSON] на своїй особистій сторінці соціальній мережі Facebook ([INFO] ), a cаме: «ГБР расследует, как [PERSON] в сговоре с Облсоветом обокрал онкобольных области, содействуя покупке для них линейного ускорителя вдвое дороже реальной цены. Украл, как вы понимаете, не столько деньги. Шанс выжить.»; -зобов?язати [PERSON] припинити поширювати та видалити недостовірну інформацію, поширену [PERSON] інформацію, поширену [INFO] [PERSON] на своїй особистій сторінці у соціальній мережі Facebook ([INFO] ), a caмe: «ГБР расследует, как [PERSON] в сговоре с Облсоветом обокрал онкобольных области, содействуя покупке для них линейного ускорителя вдвое дороже реальной цены. Украл, как вы понимаете, не столько деньги. Шанс выжить.»; -зобов?язати [PERSON] у 7-денний строк з дня набрання рішенням у цій справі законної сили спростувати поширену недостовірну інформацію щодо [PERSON] шляхом опублікування тексту резолютивної частини судового рішення в особистому блозі [INFO] y соціальній мережі Facebook та на власній сторінці в соціальній мережі Facebook ([INFO] ); -стягнути з [PERSON] на користь позивача відшкодування моральної шкоди у розмірі 340 056,00 грн; -стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у сумі 7 299,80 грн та 6 783,00 грн та витрати понесені позивачнм за проведення експертизи у розмірі 32 320,00 грн. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 08.07.2020 справу передано за підсудністю до Подільського районного суду м. Києва. 04.01.2021 від представника позивача до суду надійшла апеляційна скарга на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 08.07.2020. Постановою Київського апеляційного суду від 10.03.2021 ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 08.07.2020 скасовано та справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. 30.03.2021 справу передано до раніше визначеного складу суду. 28.05.2021 від відповідача надійшло клопотання про призначення та проведення по справі комплексної судової психолого-лінгвістичної експертизи, на вирішення якої просив поставити такі запитання: Чи є висловлювання [PERSON] у відеозверненні та дописах у Facebook («Шпионское прошлое губернатора») фактичними твердженнями чи оціночними судженнями? Чи завдали ці висловлювання [PERSON] моральної шкоди (страждань) і якщо так - який можливий розмір грошової компенсації за таку шкоду? Ухвалою суду від 07.06.2021 по справі призначено комплексну судово психолого-лінгвістичну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (03057, м. Київ, вул Смоленська, 6). Оплату за проведення експертизи покладено на відповідача [PERSON] (місце реєстрації: [ADDRESS] ; адреса для листування: Верховна Рада України, для народного депутата України [PERSON] , 01008, м. Київ, вул. Михайла Грушевського, 5 (тел. (044) 255-37-28, 255-21-51 (помічник), E-mail: [INFO] ). 08.09.2021 від представника позивача до суду надійшла апеляційна скарга на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 07.06.2021. Постановою Київського апеляційного суду від 08.12.2022, апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. а ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 07.06.2021 залишено без змін. Розпорядженням керівника апарату №219 від 26.05.2023 справу передано на повторний автоматизований розподіл справ у зв`язку із звільненням судді [PERSON] у відставку. Протоколом повторно автоматизованого розподілу судової справи між суддя від 26.05.2023 справу передано до розгляду судді-Кушнір С.І. 17.08.2023 матеріали справи повернуті з експертної установи без виконання, оскільки відповідачем не було здійснено попередньої оплати вартості експертизи. Розпорядженням керівника апарату №1436 від 18.04.2024 справу передано на повторний автоматизований розподіл справ у зв`язку із звільненням судді [PERSON] у відставку. Протоколом повторно автоматизованого розподілу судової справи між суддя від 19.04.2024 справу передано до розгляду судді-Букіній О.М. 09.12.2024 на адресу суду від представника відповідача надійшов лист в якому останній повідомляє, що рахунок КНДІСЕ №57 від 07.02.2023 для попередньої оплати вартості проведення експертизи, відповідач не отримував. 11.12.2024 від представника відповідача надійшли заперечення проти приєднання доказів до матеріалів справи. 12.12.2024 від представника відповідача надійшли додаткові пояснення у справі у яких зазначено також про те, що відповідач заперечує проти позову обґрунтовуючи тим, що він не поширював недостовірної інформації відносно позивача, оскільки будучи народним депутатом він гостро критикував позивача як голову Київської обласної державної адміністрації. Також вважає, що його оціночні судження не можуть бути предметом спору. Просив відмовити у задоволенні позову. Ухвалою суду від 12.12.2024 справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди направлено до Київського Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (03057, м. Київ, вул. Смоленська, 6), для проведення комплексної судової психолого-лінгвістичної експертизи, відповідно до ухвали від 07.06.2021. 24.04.2025 матеріали справи повернуті з експертної установи без виконання, оскільки відповідачем не було здійснено попередньої оплати вартості експертизи. 28.08.2025 від представника позивача надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав заявлений позов та вважав за можливе розглядати справу у відсутності відповідача за наявними матеріалами справи посилаючись на зловживання правом з боку сторони відповідача та ухилення від проведення судової експертизи за ухвалою суду від 07.06.2021, оскільки попередньої оплати за проведення судової експертизи відповідачем тривалий час здійснено не було. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, про час та дату повідомлялись належним чином. Від представника відповідача 05.09.2025 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України). Вислухавши думку представника позивача, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача чи його представника, оскільки їх неявка не перешкоджає її розгляду. Разом з цим, суд вважає, що подане клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи є необгрунтованим, оскільки не містить в собі доводів наявності поважних причин неявки у судове засідання. Дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Стаття 201 ЦК України передбачає, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Згідно зі статтями 297, 299 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації . Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі, про захист своєї ділової репутації. Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи, як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконання нею трудових, службових, громадських інших обов`язків. Згідно зі статтею 277 ЦК України, частиною четвертою статті 32 Конституції України, статтею 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожному гарантується судовий захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. Позови про захист честі, гідності чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема фізична особа, в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права. Згідно зі ст.1 Закону України «Про інформацію» інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Відповідно до ст.2 Закону України «Про інформацію» основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя. Статтею 27 Закону України «Про інформацію» передбачено, що порушення законодавства України про інформацію тягне за собою дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно із законами України. Статтею 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до роз`яснень пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто, містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Згідно з роз`ясненнями пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Статтею 30 Закону України «Про інформацію» передбачено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів, недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Судом встановлено, що [INFO] , відповідач [PERSON] в особистому блозі [INFO] y соціальній мережі Facebook ( [INFO] ), виклав відеозвернення під назвою « [INFO] », в якому поширив інформацію наступного змісту: «.. Господин [PERSON] . Если вы потрудитесь, откройте сайт Киевской областной государственной администрации и открыть раздел руководство, то вы можете прочитать там его биографию. То здесь есть интересный пробел, который я сейчас хочу восполнить. Такой господин [PERSON] , который сейчас работает главой Киевской областной госадминистрации - губернатором, пишет, что он закончил в 2007 году Киевский университет Шевченка, в 2008-2009 году учился в Московском институте международных отношений, где получил диплом МВА по специальности международный нефтегазовый бизнес. То есть, в седьмом году закончил университет, а потом еще два года получал МВА в Москве - в Московском институте международных отношений. Получал, как вы понимаете, на «заочке», и эти два года он учился не на стационаре, а на «заочке», и где-то работал. И вот об этом ни слова, потому что его рабочий стаж начинается с 2004 года в газете «Бизнес», потом 2009-2011 год на должности третьего, а потом второго секретаря посольства Украины в Российской Федерации, которое отвечало за двухстороннее сотрудничество в сфере топливно-энергетического комплекса, а такой карьерный рост сразу после института интересный. А вот что он делал в 2007-2009, пока учился в Москве и получал МВА ничего не сказано. Так вот, я вам друзья открываю тайну - господин [PERSON] работал в «Газпроме». В «Газпроме», где занимался информационно-аналитической деятельностью, возглавлял сектор аналитической информации. Эту информацию он скрывает, видимо очень хороший аналитик. Скрывает, потому что, обращаю внимание - люди, которые учились в МГИМО, а потом работали в «Газпроме», наверняка имеют связь с российскими спецслужбами. А потом, еще работая вторым и третьим секретарём посольства Украины в Российской Федерации , занимаясь сотрудничеством в сфере топливно-энергетического комплекса, работая до этого в «Газпроме», сами понимаете какая прекрасная у человека биография. Об этом на сайте облгосадминистрации ни слова про «Газпром». [PERSON] , который делает вид, что не видит повышение тарифов вдвое, который занимается вопросами топливно-энергетического комплекса еще с бородатых 2000-х годов, что за х...? Почему скрываем данные, о том, что вы российские шпионы? Почему не реагируем на то, что повышаются тарифы? Очень интересно знать ваш ответ...» [INFO] на своїй особистій сторінці у соціальній мережі Facebook ([INFO] ), відповідач опублікував інформацію наступного змісту: «Спонсоры мальчика [PERSON], которого они вытащили из Укрэнерго (зарплата 300 тыс грн в месяц) в Киевскую обладминистрацию (дай 6-г, 30 тысяч в месяц, но с обещанием платить 3 млн с украденного в области) - решили потратиться на джинсу, и сообщить всем, что [PERSON] не увольняют с должности губернатора.». У дописі від [INFO] на своїй особистій сторінці у соціальній мережі Facebook ([INFO] ), відповідач опублікував наступну інформацію: « [PERSON] без иллюзий. Губернатор [PERSON] области поставлен смотрящими от [PERSON] и [PERSON] по области, которые перекрасились под ЗЕ. Поставлен именно для того, чтобы сохранить их влияние в области. И позволить им быть в тени.». Крім того, 25 жовтня 2025 року на особистій сторінці, відповідач [PERSON] за посиланням: [INFO] опублікував інформації такого змісту: «ГБР расследует, как [PERSON] в сговоре с Облсоветом обокрал онкобольных области, содействуя покупке для них линейного ускорителя вдвое дороже реальной цены. Украл, как вы понимаете, не столько деньги. Шанс выжить.». Позивач просить визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] поширену відповідачем [PERSON] інформацію у відеозверненні « [INFO] » від [INFO], що розміщене в його особистому блозі [INFO] соціальній мережі ([INFO] ), a caмe: «.обращаю внимание - люди, которые учились в МГИМО, а потом работали в «Газпроме», наверняка имеют связь с российскими спецслужбами... [PERSON] , ... почему скрываем данные, о том, что вы российские шпионы? »; від [INFO] на особистій сторінці соціальній мережі Facebook [INFO] ), a саме: « [PERSON] без иллюзий. Губернатор [PERSON] области поставлен смотрящими от [PERSON] и [PERSON] по области, которые перекрасились под ЗЕ. Поставлен именно для того, чтобы сохранить их влияние в области. И позволить им быть в тени.»; від [INFO] на особистій сторінці соціальній мережі ([INFO] ), інформацію, а саме: «Спонсоры мальчика [PERSON], которого они вытащили из Укрэнерго (зарплата 300 тыс грн в месяц) в Киевскую обладминистрацию (дай б-г, 30 тысяч в месяц, но с обещанием платить 3 млн с украденного в области) - решили потратиться на джинсу, и сообщить всем, что [PERSON] не увольняют с должности губернатора.»; від 25 жовтня 2019 року поширену на своїй особистій сторінці соціальній мережі Facebook ([INFO] ) інформації наступного змісту: «ГБР расследует, как [PERSON] в сговоре с Облсоветом обокрал онкобольных области, содействуя покупке для них линейного ускорителя вдвое дороже реальной цены. Украл, как вы понимаете, не столько деньги. Шанс выжить.». Факт розміщення та оприлюднення вказаної вище інформації в глобальній комп?ютерній мережі Інтернет відповідачем підтверджується Висновком №134/19 від 11.11.2019 комп?ютерно-технічної експертизи інформації. Вказана вище інформація була опублікована та поширена відповідачем, що також не заперечувалось останнім. Таким чином, суд вважає доведеним, що саме відповідачем було поширено спірну інформацію. Що стосується доводів позивача про визнання інформації недостовірною та такою, що принижую честь та гідність, ділову репутації позивача, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що позивач з 10.07.2019 по 28.10.2019 займав посаду голови Київської обласної державної адміністрації. Поширення відповідачем вказаної вище інформації було здійснено в період перебування позивача на посаді голови Київської обласної адміністрації. Обґрунтовуючи позов в частині визнання недостовірної інформації, поширеної в мережі інтернет, позивач посилалася на те, що інформація є недостовірною та такою, що не відповідає дійсності та порушує його честь, гідність та ділову репутацію. Підставою для задоволення позову у справах про захист ділової репутації фізичної та юридичної особи є сукупність усіх обставин юридичного складу правопорушення, а саме: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б однієї особи у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. За відсутності хоча б однієї з наведених обставин підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Відповідно до роз`яснень пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при вирішенні спорів, пов`язаних з поширенням інформації стосовно приватного життя публічних осіб, суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначено, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорення, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. На думку суду, інформація, яку позивач просить визнати недостовірною, зокрема: « [PERSON] без иллюзий. Губернатор [PERSON] области поставлен смотрящими от [PERSON] и [PERSON] по области, которые перекрасились под ЗЕ. Поставлен именно для того, чтобы сохранить их влияние в области. И позволить им быть в тени.» хоч і є неприємною для позивача, однак не виходить за рамки суспільної моралі, висловлена у формі, яка не принижує гідність, честь чи ділову репутацію, оскільки позивач є публічною особою та підлягає ретельному громадському контролю і потенційно може зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації. Та обставина, що висловлена відповідачем інформація мала на меті оцінити діяльність позивача, як публічної особи, тобто була опублікована з метою гострої громадської критики, не заперечується і відповідачем по справі. Право на недоторканність ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація поширена «з явним злим умислом», тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості тверджень про наміри і позицію політичних лідерів, інших публічних осіб та сформувати про них свою думку. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06 грудня 2019 року у справі № 712/897/18. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, позивач, будучи публічною особою, межа допустимої критики якої, є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи, звертаючись з позовними вимогами, не зазначив яким чином поширена щодо нього інформація порушує його особисті немайнові права, а також, всупереч частини першої статті 81 ЦПК України, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження порушення його особистих немайнових прав її поширенням. Що стосується наданого позивачем Висновку експерта №140/19 від 25.11.2019 за результатами проведення лінгвістичної (семантико-текстуальної) дослідження, то вказаний висновок має оцінюватися судом у сукупності з матеріалами справи та вимогами чинного законодватва, та не має переваги над іншими доказами у справі. У свою чергу, вказаний висновок не містить обґрунтованого дослідження експерта щодо аналізу поширеної відповідачем інформації, з точки зору меж допустимої критики, яка притамання публічній особі, а відтак Висновок в частині того, що така інформація є недостовірною та порушує особисті немайнові права позивача, суд вважає необґрунтованим. За вказаних вище обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині, як необгрунтованого. Разом з тим, суд вважає, що інформація опублікована відповідачем наступного змісту: «.обращаю внимание - люди, которые учились в МГИМО, а потом работали в «Газпроме», наверняка имеют связь с российскими спецслужбами... [PERSON] , ... почему скрываем данные, о том, что вы российские шпионы? »; «Спонсоры мальчика [PERSON], которого они вытащили из Укрэнерго (зарплата 300 тыс грн в месяц) в Киевскую обладминистрацию (дай 6-г, 30 тысяч в месяц, но с обещанием платить 3 млн с украденного в области).». «ГБР расследует, как [PERSON] в сговоре с Облсоветом обокрал онкобольных области, содействуя покупке для них линейного ускорителя вдвое дороже реальной цены. Украл, как вы понимаете, не столько деньги. Шанс выжить.» є такою, що не відповідає дійсності та порушує немайнові права позивача, оскільки містить у собі висловлювання в яких наявна негативна інформація щодо особи позивача [PERSON] . Як вбачається зі змісту оскаржуваних публікацій та відеозвернення, поширених відповідачем у соціальній мережі Facebook, очевидним фактом є те, що зазначена інформація стосується безпосередньо позивача [PERSON] і містить твердження про його причетність до протиправних дій, у тому числі зв`язків із російськими спецслужбами, шпигунства, розкрадання бюджетних коштів, отримання незаконної винагороди та змови з посадовими особами Київської обласної ради. Також не спростовано те, що в даному випадку позивача згадано як особу, яка вчиняє злочини та діє проти суспільної моралі. Разом з тим, обвинувальний вирок суду, який би встановив факт вчинення будь-якого кримінального правопорушення позивачем, відсутній, а жодних офіційних даних про відкриття кримінальних проваджень або притягнення позивача до відповідальності за державну зраду чи шпигунство, відповідачем суду не надано. Ці твердження поширені відповідачем серед невизначеного кола осіб, а їхня форма та спосіб подання однозначно формують у суспільства негативне ставлення до позивача, принижують його честь, гідність і ділову репутацію. Відповідно до висновку експерта №140/19 від 25.11.2019 лінгвістичного (семантико-текстуального ) дослідження підтверджено, що вказана вище інформація містить у собі стверджувальний характер про певні факти, обставини та події, що стосуються особи позивача, тобто стосується фактичних тверджень та не містить оціночних суджень. Відповідачем не надано доказів того, що поширена інформація стосовно позивача відповідає дійсності, як і не надано доказів, що вказані твердження є судженнями, що супроводжувалися громадською позивача, як публічної особи. Таким чином, суд вважає, що зазначені відомості щодо позивача є недостовірними та такими, що порушують гарантований Конституцією України та міжнародними договорами принцип презумпції невинуватості та права на повагу до честі й гідності. За вказаних обставин та враховуючи вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку, що вказана вище інформація, яка поширена відповідачем є недостовірною і такою, що не відповідає дійсності та принижує честь, гідність і дулову репутації позивача. З огляду на викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги у цій частині про визнання спірної інформації недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, порушує немайнові права позивача, підлягають задоволенню. За вказаних вище обставин, вказана інформація підлягає спростуванню відповідачем. Разом з тим, допис від [INFO] на особистій сторінці соціальній мережі ([INFO] ), в частині «- решили потратиться на джинсу, и сообщить всем, что [PERSON] не увольняют с должности губернатора.» на думку суду не містить у собі та не є свідченням розповсюдження відповідачем недостовірних даних чи інформації відносно позивача, яка підлягає захисту шляхом її спростування чи визнання недостовірною. Вирішуючи питання про спосіб спростування спірної інформації, з точки зору його ефективності, суд з урахуванням обставин справи, вважає можливим задовольнити вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача у 7-денний строк з дня набрання рішенням у цій справі законної сили спростувати поширену недостовірну інформацію щодо [PERSON] шляхом опублікування тексту резолютивної частини судового рішення в особистому блозі [INFO] y соціальній мережі Facebook та на власній сторінці в соціальній мережі Facebook ([INFO] ). Таким чином, вимоги позивача про визнання спірної інформації недостовірної та її спростування, підлягає задоволенню частково. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача спричиненої позивачу моральної шкоди, суд приходить до наступного. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20). Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Отже, моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Наявність моральної (немайнової) шкоди позивач обґрунтовує тим, що поширення відповідачем у публічному інформаційному просторі недостовірних, наклепницьких відомостей про нього спричинило істотні душевні переживання та страждання, приниження честі, гідності й ділової репутації, а також негативно вплинуло на його психоемоційний та фізичний стан. На підтвердження цього до позовної заяви додано медичні довідки Комунального закладу «Київська обласна клінічна лікарня» від 30.10.2019, з яких убачається, що позивач звертався по медичну допомогу у зв`язку з погіршенням стану здоров`я. Зокрема, при обстеженні неврологом позивач скаржився на загальну слабкість, підвищену втомлюваність, тупий біль у скронях, який посилився упродовж останніх 7-10 днів, періодичне підвищення артеріального тиску. Діагноз: «Артеріальна гіпертензія І ст. з вестибулярною дисфункцією, астенічним синдромом», призначено лікування та додаткові обстеження. Згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Науменко проти України»). Аналізуючи матеріали справи,суд вважає, що унаслідок поширення відповідачем недостовірної інформації позивачу завдано моральної шкоди, що полягає у приниженні його честі, гідності та ділової репутації, що супроводжувалося в психоемоційних переживаннях, погіршенні стану здоров`я та докладанню значних зусиль для відновлення своїх прав. Відповідно до Висновку експерта №25/20 від 13.02.2020 за результатами психологічної експертизи проведеного на замовлення позивача вбачається, що : 1)Для [PERSON] , [INFO] , є психотравмуючою ситуацією (психотравмуючими обставинами життя) поширення стосовно нього інформації народним депутатом України [PERSON] у соціальній мережі Facebook, зокрема: [INFO] у відеозверненні « [INFO] », що розміщене в особистому блозі [PERSON] . [INFO] за посиланням: [INFO] , [INFO] на особистій сторінці [PERSON] за посиланням: [INFO] , та поширену [INFO] [PERSON] на своїй особистій сторінці у соціальній мережі Facebook ([INFO] ). 2. Зазначеними обставинами (поширенням вказаної інформації народним депутатом України [PERSON] у соціальній мережі Facebook) [PERSON] завдано страждань (заподіяно моральної шкоди). 3. Можливий розмір грошової компенсації за завдані страждання (заподіяну моральну шкоду) [PERSON] становить 72 МЗП». Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ухвалою суду від 07.06.2021 за клопотанням відповідача по справі призначено комплексну судово психолого-лінгвістичну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (03057, м. Київ, вул Смоленська, 6). Оплату за проведення експертизи покладено на відповідача [PERSON] (місце реєстрації: [ADDRESS] ; адреса для листування: Верховна Рада України, для народного депутата України [PERSON], 01008, м. Київ, вул. Михайла Грушевського, 5 (тел. (044) 255-37-28, 255-21-51 (помічник), E-mail: [INFO] ). Разом з тим, відповідачем не було виконано ухвалу суду від 07.06.2021 та попередньо оплату вартості експертного дослідження проведено не було, у зв`язку з чим, матеріали цивільної справи були повернуті до суду без виконання. Виходячи з вимог ст. 109 ЦПК України суд вбачає у діях відповідача ухилення від участі у проведенні судової експертизи, яка була призначена судом за клопотання відповідача. За вказаних вище обставин, наявність чи відсутність фактів, унаслідок яких по справі було призначене експертне дослідження, судом аналізується та оцінюється на підставі наявних доказів. Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з частинами 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Оцінюючи наявні у справі докази, суд вважає, що наданий позивачем Висновок експерта № 25/20 від 13.02.2020 за результатами психологічної експертизи та визначення розміру моральної шкоди, є обґрунтованим частково. Так, вканий висновок містить узагальнене дослідження без визначення конкретної розміру спричиненої шкоди позивачу відносно конкретної публікації. Крім того, вказаний висновок містить посилання на погіршення стану здоров`я позивача, у тому числі після призначення його на посаду голови Київської обласної адміністрації, що у свою чергу свідчить про загальний стан здоров`я позивача та не містить беззаперечних доказів того, що незадовільний психоемоційни стан здоров`я позивача є наслідком, виключно, поширення відповідачем спірної інформації. Із зазначеного висновку також вбачається, що можливий розмір грошової компенсації за завдані позивачеві страждання (заподіяну моральну шкоду) становить 72 мінімальні заробітні плати. Тобто, висновок експерта містить дослідження щодо можливого розміру заподіяної моральної шкоди та виходячи з вимог чинного законодавства, не має для суду обов`язкового значення. Таким чином, аналізуючи матеріали справи на відповідність їх нормам матеріального права, враховуючи засади розумності та справедливості,суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача спричинену моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача про відшкодування моральної шкоди. За результатами розгляду справи суд здійснює розподіл судових витрат за правилами статті 141 ЦПК України. За подання позову позивач сплатив судовий збір в розмірі 14 082,80 грн. У зв`язку з підготовкою справи до розгляду позивач також поніс витрати, пов`язані з проведенням за його замовленням експертизи у загальній сумі 32 000,00 грн. При цьому, 320,00 грн , які заявлені позивачем рахуються, як витрати по сплаті комісії, що виходячи з вимог ЦПК України не відносяться до витрат, які підлягають компенсації за рахунок відповідача. Судом задоволено позов частково, а саме задоволено чотири вимоги немайнового характеру, що становить 3218,40 грн. та одна вимога майнового характеру, що становить 1921,00 грн., а встого 5139,40 грн. Отже ураховуючи, що рішення прийняте на користь позивача частково, суд покладає на відповідача понесені позивачем витрати по сплаті судового збору у розмірі 5139, 40 грн.,тобто пропорційно задоволеному позову. Також, суд вважає з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати понесені по сплаті експертних досліджень у розмірі 32000,00 грн.

Outcome: partial