Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-17 00:00:00

Зміст позовних вимог 09 травня 2025 року [PERSON] , через адвоката Дубчак Лесю Сергіївну, звернувся до суду із позовною заявою [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради, в якій просить суд позбавити [PERSON] , батьківських щодо дитини - сина [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги мотивовані тим, що 08 лютого 2003 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві (актовий запис № 141). Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2016 року у справі № 359/520/16-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Під час перебування в зареєстрованому шлюбі в [PERSON] та [PERSON] народилось двоє дітей, донька - [PERSON] , [INFO] , та син - [PERSON] , [INFO] . Станом на дату подання цієї позовної заяви дочка, [PERSON] , є повнолітньою та проживає в місті Києві окремо від батька. Син - [PERSON] , [INFO] , постійно проживає разом з батьком за адресою: [ADDRESS] , де для сина, створено усі необхідні умови для життя та розвитку. Вихованням сина повністю займається батько, син перебуває на повному утриманні батька, матір належним чином своїх батьківських обов`язків дітей не виконує. За інформацією, що відома позивачеві, мати дитини, [PERSON] , виїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації у 2016 році та отримала громадянство країни-агресорки. До 2021 року вона приїздила кілька разів на рік до Києва, проте з сином бачилась раз на рік. Востаннє відповідачка бачилась з сином у 2021 році. Після цього батькові невідомо, чи вона взагалі приїздила в Україну, зв`язку із нею немає, з сином вона не контактує. За інформацією, яка стала відома позивачу від старшої доньки, [PERSON] 16 листопада 2022 року змінила ім`я на « [PERSON] » та 14 жовтня 2023 року в розпал повномасштабного вторгнення вийшла заміж за громадянина Російської Федерації, змінивши прізвище на « [PERSON] ». Незважаючи на те, що на початку 2022 року Київська область перебувала під окупацією, а російська бронетехніка знаходилася в зоні 40 км від міста Борисполя, мати жодного разу на зв`язок ні з батьком, ні з сином не вийшла, не потурбувалась про стан дитини, його безпеку та потреби, не поцікавилась про його фізичне та психологічне здоров`я. З моменту свого переїзду на територію Російської Федерації відповідачка жодних коштів на утримання дитини не сплачує. Позивач зауважує, що за даними російських реєстрів [PERSON] з 2024 року здійснює підприємницьку діяльність на території Російської Федерації, сплачує там податки (відомості є публічно доступними). У свою чергу позивач, [PERSON] , повністю займається вихованням та утриманням дитини; спиртними напоями позивач не зловживає, наркотичні засоби не вживає, психічних розладів не має, на обліку у нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. З 09.10.2023 позивач здійснює підприємницьку діяльність та має стабільний дохід. Основним видом діяльності є діяльність із керування комп`ютерним устаткуванням (код КВЕД 62.03). Дитина проживає з батьком в квартирі [ADDRESS] , яка належить на праві власності позивачеві. Позивач вказує, що він повністю та самостійно без будь-якої допомоги відповідачки піклується про добробут та здоров`я свого неповнолітнього сина, дбає про забезпечення його найкращих інтересів. Зокрема, в інтересах сина батьком укладено Декларацію про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу. З 01.09.2017 [PERSON] навчається за місцем свого проживання з батьком в Бориспільському ліцеї «Лідер». Всіма питаннями виховання і утримання сина займається батько самостійно. Окрім школи, син відвідує заняття з тхеквондо в Спортивному клубі «Бастіон-Яготин», що знаходиться в місті Бориспіль. Вартість тренувань повністю оплачував батько, він же й спілкувався з тренерами, приводив та забирав дитину з тренування. Позивач наголошує на тому, що відповідачка життям сина не цікавиться, з ним не спілкується, більше 9 років проживає за територіальними межами України в Російській Федерації. Власного житла в Україні відповідачка не має, як і будь-якого іншого житла, придатного для проживання з дитиною, не здійснює догляд за дитиною та не займається її вихованням. Крім того, проживаючи на території країни-агресорки, одружуючись із громадянином Російської Федерації, який потенційно може бути або вже є учасником збройної агресії проти України, здійснюючи підприємницьку діяльність на території Російської Федерації та сплачуючи податки, які будуть використані на виробництво зброї масового знищення українців та України, відповідачка не може виконати свого обов`язку із виховання дитини в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Більше того, наявність у відповідачки, громадянки Російської Федерації, батьківських прав щодо сина може становити загрозу останньому, оскільки відповідачка матиме можливість вивезти його до Російської Федерації, що завдасть непоправних наслідків для фізичного та психологічного здоров`я дитини. Позивач стверджує, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків з утримання та виховання дитини. Таке ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків полягає не тільки в несплаті аліментів на дитину, але й у відсутності будь-якого зв`язку та контакту з дитиною з її боку. Ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків носить саме умисний характер, оскільки, попри наявну можливість бути залученою до життя дитини, вона навмисно самоусунулася, протягом тривалого часу повністю відсутня в житті сина, не підтримує з ним жодного зв`язку, не цікавиться його самопочуттям, потребами та розвитком. Також сторона позивача звертає увагу суду на те, що умисне ухилення від обов`язку з утримання дитини, відсутність будь-якого бажання до контакту з дитиною зі сторони матері, свідчить про чинення відповідачкою домашнього насильства над неповнолітнім [PERSON] економічного та психологічного характеру. Позивач зауважує, що збереження за [PERSON] батьківських прав щодо її сина, [PERSON] , [INFO] , є таким, що суперечить найкращим інтересам дитини, з огляду на те, що вона повністю самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків: не бере жодної участі у вихованні дитини, не забезпечує його матеріально, не підтримує з ним зв`язку та не виявляє зацікавленості в його житті та розвитку, а також має громадянство Російської Федерації та проживає на території країни-агресорки, будучи одруженою з громадянином Російської Федерації. З огляду на те, що [PERSON] жодним чином не бере участі в житті дитини, то позбавлення її батьківських прав жодним чином не вплине негативно на нього. Позивач вважає, що такий захід як позбавлення відповідачки батьківських прав буде відповідати поставленій меті - захисту законних прав, свобод та інтересів сина, його розвитку в безпечному середовищі. Повідомлення учасників справи Всі учасники справи повідомлялися судом належним чином про дату, час та місце судового засідання. Під час розгляду справи по суті позивач та його представниця підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. Відповідачка до суду не з`явилася, відзиву на позовну заяву чи інших письмових пояснень від неї до суду не надходило. Відповідачка повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи належним чином, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, а також шляхом направлення судових повісток на адресу її зареєстрованого місця проживання ( [ADDRESS] ), проте судова повістка повернулася до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Фактичні обставини справи, встановлені судом 08 лютого 2003 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві (актовий запис № 141). Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2016 року у справі № 359/520/16-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 12). Під час перебування в зареєстрованому шлюбі в [PERSON] та [PERSON] народилось двоє дітей, дочка - [PERSON] , [INFO] , та син - [PERSON] , [INFO] . Станом на дату подання позовної заяви дочка, [PERSON] , є повнолітньою, а син - [PERSON] , [INFO] , - неповнолітній. Дитина - [PERSON] , [INFO] проживає з батьком [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , яка належить на праві власності позивачеві на підставі договору дарування від 03.03.2008 (а.с. 53). У акті обстеження житлово-побутових умов від 07.11.2024 № 232 (а.с. 34) зазначається, що з метою перевірки умов проживання за адресою: [ADDRESS] комісією встановлено, що: - житло розміщене в: 1-но кімнатній квартирі багатоквартирного будинку, загальною площею 22 кв.м та житловою 12 кв.м, з усіма комунальними зручностями, власником якої є громадянин [PERSON] ; - умови проживання: житло утримується в належному санітарно-гігієнічному стані; - дитина забезпечена всім необхідним для повноцінного розвитку та проживання; - за даною адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: [PERSON] (батько) та. [PERSON] (син); - квартира умебльована необхідними речами та необхідною побутовою технікою; у квартирі чисто, речі упорядковані; умови для проживання відповідають санітарно-гігієнічним нормам, де створені належні умови для проживання, виховання та розвитку неповнолітнього [PERSON] ; для дитини відведене окреме спальне місце, стіл для приготування уроків, шафа; неповнолітній [PERSON] забезпечений продуктами харчування, одягом відповідно до віку, необхідними речами особистої гігієни, та шкільним приладдям; для неповнолітнього [PERSON] створенні всі належні умови для проживання, розвитку та відпочинку. Згідно з характеристикою, наданою класним керівником та директором Бориспільського ліцею «Лідер», [PERSON] у Бориспільському ліцеї «Лідер» Київської області, м. Бориспіль навчається з 01.09.2017 з першого класу. За час навчання зарекомендував себе як старанний, вихований, уважний, дисциплінований та працелюбний учень. Володіє навчальним матеріалом на достатньому та високому рівнях. Перевагу надає гуманітарним предметам та фізичному вихованню. [PERSON] вихований, спокійний, доброзичливий, товариський, відповідальний учень. Має доручення у класі, які виконує вчасно і добросовісно. Шкідливих звичок не має. Користується повагою серед викладачів. Хлопець має багато друзів, підтримує дружні стосунки з багатьма учнями школи, а також за її межами. Активно бере участь у виховних заходах класу та школи. Відвідує спортивну секцію з Тхеквандо, де має значні успіхи. Батько [PERSON] приділяє належну увагу вихованню сина. Цікавиться його навчанням і відповідально ставиться до виховання [PERSON] . Завжди відвідує батьківські збори та підтримує постійний зв`язок із класним керівником. За час навчання учня мати [PERSON] ніколи не цікавилась досягненнями сина, заклад не відвідувала, не спілкувалася з вчителями і класним керівником (а.с. 38). Чинна декларація № 0001-EA28-P6A0 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу на пацієнта [PERSON] укладена 01.05.2023 батьком [PERSON] , як законним представником дитини (а.с. 37). Окрім того, згідно з листом Національної служби здоров`я України від 25.03.2024 в ході перевірки відомостей у Реєстрах ЦБД ЕСОЗ наявна інформація про припинені декларації пацієнта [PERSON] : - № 0001-37X8-7A00 від 12.09.2018, що була подана лікарю загальної практики - сімейному лікарю Жана Ірині Юріївні , в КНП «Бориспільський міський ЦПМСД» Бориспільської міської ради Київської області; - № 0001-A2T0-KKA0 від 03.12.2021, що була подана лікарю загальної практики - сімейному лікарю Абаєвій Тетяні Богданівні , в КНП «Бориспільський міський ЦПМСД» Бориспільської міської ради Київської області (а.с. 41). У довідці, виданій керівником Спортивного клубу «Бастіон-Яготин» від 24 квітня 2025 року, зазначається, що [PERSON] [INFO] , дійсно займався в Борисполі у клубі «Бастіон-Яготин» м. Бориспіль, Бориспільський академічний ліцей, вулиця Робітнича, 30 з 2023 по 2025 роки, тренування відбувалися тричі на тиждень, спілкувався, платив за тренування, приводив та зустрічав його батько [PERSON] (а.с. 36). З 09.10.2023 позивач зареєстрований як фізична особа підприємець, основним видом діяльності є діяльність із керування комп`ютерним устаткуванням (код КВЕД 62.03), що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Згідно з податковими деклараціями платника єдиного податку - фізичної особи -підприємця за 2023 рік, 2024 рік позивач отримує дохід від господарської діяльності та сплачує податки в державі Україна (а.с. 42, 49-52). Відповідно до Витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягався, незнятої чи непогашеної судимості не має, в розшуку не перебуває (а.с. 40). У матеріалах справи містяться також спільні фото батька та сина із спільного відпочинку, екскурсій, занять дайвінгом, а також докази щодо витрат батька на дитину (а.с.13-32). Водночас, мати дитини - [PERSON] , виїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації у 2016 році та отримала громадянство країни-агресорки (а.с. 45). Так, згідно з інформацією, наданою Адміністрацією Державної прикордонної служби (а.с. 46), зафіксовано, що [PERSON] здійснила перетинання державного кордону України, у місцях пропуску: Конотоп 02-12-2017 22:08 виїзд (Київ-Москва); Конотоп 06-06-2018 04:50 в`їзд (Москва-Київ); Бачівськ 21-06-2018 02:03 виїзд; Конотоп 18-09-2018 04:43 в`їзд (Москва-Київ); Конотоп 03-10-2018 23:05 виїзд (Київ-Москва); Конотоп 18-12-2018 03:40 в`їзд (Москва-Київ); Конотоп 27-12-2018 22:35 виїзд (Київ-Москва); Конотоп 21-03-2019 03:33 в`їзд (Москва-Київ); Конотоп 25-04-2019 23:21 виїзд (Київ-Москва); Сеньківка 19-06-2019 05:58 в`їзд; Бачівськ 30-07-2019 01:04 виїзд; Бачівськ 25-10-2019 04:38 в`їзд; Бачівськ 20-11-2019 22:15 виїзд; Бачівськ 06-02-2020 02:07 в`їзд; Бачівськ 26-02-2020 22:58 виїзд; Бачівськ 16-07-2021 10:35 в`їзд; Бачівськ 26-08-2021 17:33 виїзд (Бачівськ - пункт пропуску через державний кордон України на кордоні з РФ. Відповідачка - [PERSON] 16 листопада 2022 року змінила ім`я на « [PERSON] » та 14 жовтня 2023 року в розпал повномасштабного вторгнення вийшла заміж за громадянина Російської Федерації, змінивши прізвище на « [PERSON] » (а.с.43, 44). При цьому, [PERSON] отримала індивідуальний податковий номер Російської Федерації та з 22.12.2024 здійснює підприємницьку діяльність на території Російської Федерації, сплачуючи там податки (а.с. 47, 48). Загальновідомим є факт, що 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом № 2102-IX від 24 лютого 2022 року, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє станом на день ухвалення цього рішення. Норми права та мотиви суду Частинами другою, третьою статті 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини перша та друга статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини)). Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до абзацу четвертого частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Положеннями статті 155 СК України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина четверта статті 15 СК України). Частиною першою статті 164 ЦК України встановлено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року в справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21) зазначено, що учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зазначена позиція підтримана Верховним Судом, зокрема, у постановах від 13 липня 2022 року в справі № 366/2047/18, від 23 жовтня 2024 року в справі № 361/2014/22. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України свідчить про те, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (див. постанову Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18)). У частинах четвертій, шостій статті 19 СК України встановлено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради від 16.06.2025 № 448 погоджено висновок органу опіки та піклування по справі про позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно з висновком органу опіки та піклування по справі про позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з 2016 року неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , проживає з батьком, громадянином [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , де батько створив належні умови для життя, розвитку та відпочинку дитини, здатний забезпечити належні умови для виховання дитини, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 28.05.2025 № 110 та оцінкою потреб родини від 28.05.2025. Крім того, громадянка [PERSON] отримала паспорт та громадянство країни-агресорки, де також вбачається, що місце реєстрації останньої за адресою: [ADDRESS] . Згідно із висновком, орган опіки та піклування вважає, що мати, громадянка [PERSON] , свідомо самоусунулася від виконання своїх обов`язків, не турбується про фізичний і духовний розвиток, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду та лікування, не приділяючи достатньої уваги необхідному для нормального самоусвідомлення її сина. Тому, з метою захисту законних прав та інтересів неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , на належне виховання, матеріальне забезпечення, захист житлових та майнових прав дитини, орган опіки та піклування вважає можливим позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] , [INFO] , щодо її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Разом з тим у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Враховуючи вищезазначені норми Закону, обов`язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків. Згідно з вимогами ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Верховний Суд у постанові від 31 березня 2021 року в справі № 562/1686/18 (провадження № 61-16928св20) наголосив, що під час вирішення спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та їх сукупності. Жодних доказів того, що мати бере участь у житті сина, займається його вихованням, несе відповідальність за його фізичний і моральний розвиток, усвідомлює інтереси та потреби дитини, а також виконувала свій батьківський обов`язок з його утримання матеріали справи не містять. З моменту подання цього позову не встановлено обставин, які б свідчили про позитивну зміну ставлення матері до дитини. Натомість, матеріалами справи підтверджується, що вихованням, утриманням, розвитком сина займається виключно позивач [PERSON] . Позивач [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець, має стабільний та достатній дохід для забезпечення гармонійного розвитку дитини, що підтверджується податковими деклараціями платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2023 та 2024 роки. Позивач також має на праві особистої приватної власності квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування квартири від 03.03.2008, в якій він проживає з сином та в якій для дитини створені всі необхідні умови, що підтверджено службою у справах дітей в ході проведення обстеження умови проживання і складання відповідного Акту. Відповідно до Витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягався, незнятої чи непогашеної судимості не має, в розшуку не перебуває. Позивач як батько здатний забезпечити [PERSON] , [INFO] , гармонійний розвиток в безпечному середовищі, яке є благонадійним, що відповідає інтересам дитини. Позбавлення відповідачки батьківських прав не буде негативно впливати на дитину, оскільки мати вже тривалий час відсутня в житті дитини, не цікавиться сином та не виконує жодних своїх батьківських (материнських) обов`язків щодо дитини. Навпаки, збереження за відповідачкою батьківських прав щодо її сина, [PERSON] , [INFO] , є таким, що суперечить найкращим інтересам дитини, з огляду на те, що вона повністю самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків: не бере жодної участі у вихованні дитини, не забезпечує його матеріально, не підтримує з ним зв`язку та не виявляє зацікавленості в його житті та розвитку, а також має громадянство Російської Федерації та проживає на території країни-агресорки, будучи одруженою з громадянином Російської Федерації, здійснює там підприємницьку діяльність, що свідчить про те, що відповідачка не може виконати свого обов`язку із виховання дитини в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини (ч. 1 ст. 150 СК України). Виконавчий комітет Бориспільської міської ради як орган опіки та піклування надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Підстав для неврахування висновку органу опіки та піклування судом не встановлено (частина шоста статті 19 СК України). У зв`язку з викладеним суд вважає доведеною необхідність застосування до відповідачки такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради про позбавлення батьківських прав. Щодо судового збору Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позовні вимоги задоволені судом, тому судові витрати покладаються на відповідачку в повному обсязі.

Outcome: approved