Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) майнової шкоди в розмірі 4289,00 грн. та моральної шкоди в розмірі 1000000,00 гривень. В обґрунтування позову вказала, що в провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова перебувало кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Було встановлено, що 20.02.2008 приблизно о 23 год. 00 хв. у [PERSON] , знаходячись в будинку [ADDRESS] , з корисних мотивів, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, виник умисел на умисне позбавлення життя (вбивство) [PERSON] . Реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, [PERSON] завдала [PERSON] більше десяти ударів молотком в область голови в результаті чого останній отримав закриту черепно-мозкову травму з переломами кісток скріплення черепу та субарахноїдального крововиливу. [PERSON] помер на місці спричинення тілесних ушкоджень, не приходячи до свідомості. У кримінальному провадженні 15.03.2008 [PERSON] визнано потерпілою від кримінального правопорушення (злочину). Вчиненим [PERSON] кримінальним правопорушенням [PERSON] , як доньці померлого [PERSON] завдано матеріальної та моральної шкоди. На виконання розпорядження голови Верховного Суду від 06.03.2022 року № 2/0/9/-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», Фрунзенським районним судом м. Харкова кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України було направлено до подальшого судового розгляду до Октябрського районного суду м. Полтави Полтавської області. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 11.11.2022 у кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання та розпочато судовий розгляд у ньому. До початку судового розгляду потерпілою у кримінальному провадження подано цивільний позов. У ході судового розгляду, 22.09.2023 від обвинуваченої [PERSON] надійшло клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження відносно неї. Також в клопотанні просить скасувати арешт майна, накладений у кримінальному провадженні. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави (справа №635/520/17, кримінальна справа №93080052) від 12.01.2024 клопотання обвинуваченої [PERSON] про звільнення від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, та закриття кримінального провадження - задоволено. Звільнено [PERSON] , [INFO] , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі п.5 ч. 1 ст. 49 КК України. Кримінальне провадження відносно [PERSON] , яка обвинувачувалася у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України - закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності, відповідно до п.5 ч. 1 ст. 49 КК України. Цією ж ухвалою цивільний позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (злочином) - залишено без розгляду та роз`яснено право, відповідно до положень ч. 7 ст.128 КПК України, пред`явити позов в порядку цивільного судочинства. Позивач зазначила, що вказані обставини надали їй право вимагання з [PERSON] відшкодування шкоди заподіяної внаслідок вчинення нею кримінального правопорушення та спричинення смерті [PERSON] , а саме матеріальної шкоди на загальну суму 4289,00 грн., з яких: 487 грн. по рахунку ритуальних послуг; 600 грн. по договору на облаштування погребіння; 2594 грн. придбання пам`ятної дошки з її встановленням; 188 грн. послуги з поховання; 70 грн. придбання ритуального вінка; 350 грн. поминальний обід. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях і по цей час, яких вона будучи підлітком, на власні очі бачила цей страшній злочин. Будучі студентом вищого навчального закладу залишилась без батьківського піклування та його як моральної так і фінансової підтримки. Оскільки мати доглядала мою малолітню сестру, позивач з батьком дуже тісно спілкувались та мали гарні сімейні відносини. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає, що стягненню із [PERSON] підлягає сума в розмірі 1 000\~000,00 грн. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та постановлено розглядати справи в порядку загального позовного провадження. 09.04.2024\~представником відповідача\~ [PERSON] \~адвокатом Кузьміним\~С.О.\~подано відзив\~на позовну\~заяву.\~В обґрунтування\~відзиву зазначено,\~що позовна\~заява про\~відшкодування матеріальної\~та моральної\~шкоди стороною\~відповідача не\~визнається в\~повному обсязі.\~Ухвалою Октябрського\~районного суду\~м.\~Полтави від\~12\~січня 2024\~року клопотання\~обвинуваченої [PERSON] \~про звільнення\~від кримінальної\~відповідальності,\~у зв`язку\~із закінченням\~строків давності,\~та закриття\~кримінального провадження\~задоволено.\~Відповідно до\~ст.\~55\~КПК України\~потерпілим у\~кримінальному провадженні\~може бути\~фізична особа,\~якій кримінальним\~правопорушенням завдано\~моральної,\~фізичної або\~майнової шкоди,\~юридична особа,\~якій кримінальним\~правопорушенням завдано\~майнової шкоди,\~а також\~адміністратор за\~випуском облігацій,\~який відповідно\~до положень\~Закону України\~"Про\~ринки капіталу\~та організовані\~товарні ринки"\~діє в\~інтересах власників\~облігацій,\~яким кримінальним\~правопорушенням завдано\~майнової шкоди.\~Позивач у\~своїй позовній\~заяві посилається\~на постанову\~про визнання\~потерпілою від\~15.03.2008\~та надає\~її копію.\~Так відповідно\~до ухвали\~(мовою\~оригіналу «определение»)\~Апеляційного суду\~Харківської області\~від 04\~грудня 2012\~року по\~справі №1-103/2011\~вирок Харківського\~районного суду\~Харківської області\~від 19\~вересня 2011\~року у\~відношенні [PERSON] \~скасовано,\~а кримінальну\~справу повернуто\~на додаткове\~розслідування Харківському\~міжрайонному прокурору\~Харківської області.\~Запобіжний захід\~у відношенні\~ [PERSON] \~змінено на\~підписку про\~невиїзд з\~постійного місця\~мешкання звільнивши\~ [PERSON] з-під\~варти в\~залі суду.\~Колегія суддів\~Апеляційного суду\~Харківської області\~повно,\~неупереджено та\~всебічно дослідила\~всі докази\~по справі,\~апеляційні скарги\~сторін та\~прийняли виважене\~рішення щодо\~повернення справи\~на додаткове\~слідство,\~через ряд\~порушень правоохоронними\~органами процесуального\~законодавства під\~час саме\~проведення досудового\~слідства та\~складання процесуальних\~документів з\~порушенням.\~Так,\~в ухвалі\~Апеляційного суду\~Харківської області\~від 04\~грудня 2012\~року колегія\~суддів зазначає\~наступне:\~з матеріалів\~справи слідкує,\~що 15.03.2008\~слідчим МВС\~Захарченко І.А.\~була визнана\~потерпілою [PERSON] \~і допитана\~по обставинам\~справи.\~Між тим,\~п.11\~ст.32\~КПК України\~містить вичерпний\~перелік близьких\~родичів,\~однак ніяких\~документів про\~родинні зв`язки\~з [PERSON] \~слідчому надано\~не було,\~так як\~тільки 14.10.2008\~року рішенням\~Орджонікідзевського суду\~м.\~Харкова [PERSON] \~був визнаний\~батьком [PERSON] .\~Згідно з\~обвинувальним висновком\~органами досудового\~слідства була\~визнана потерпілою\~й мати\~ [PERSON] \~-\~ [PERSON] \~і вказано,\~що вона\~була допитана\~по справі,\~однак у\~справі протокол\~її допиту\~відсутній,\~так як\~і постанова\~про визнання\~її потерпілою.\~Таким чином,\~колегія суддів\~спростовує можливість\~визнання [PERSON] \~потерпілою 15.03.2008,\~оскільки на\~той момент\~не було\~жодних фактичних\~обставин,\~щоб визнати\~її потерпілою\~та фактично\~відсутня будь\~яка інформація\~щодо родинних\~зв`язків,\~яка з`явилася\~лише 14.10.2008,\~тобто через\~7\~місяців.\~Після повернення\~справи на\~додаткове слідство\~інших постанов\~слідчого щодо\~визнання [PERSON] \~не виносилось.\~На підставі\~цього не\~є зрозумілим,\~яку саме\~моральну шкоду\~зазнала [PERSON] ,\~оскільки вона\~тільки після\~смерті [PERSON] \~дізналася про\~його існування\~та звернулася\~до суду\~щодо встановлення\~факту родинних\~відносин,\~що,\~є наміром\~щодо стягнення\~грошових коштів\~з [PERSON] ,\~а банального\~заробітку на\~смерті людини.\~Звільнення особи\~від кримінально\~відповідальності на\~підставі статті\~49\~КК України\~(у\~зв`язку із\~закінченням строків\~давності притягнення\~до кримінальної\~відповідальності)\~доктриною кримінального\~права визначено\~як нереабілітуючу\~підставу звільнення від кримінальної відповідальності. Сам факт закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав свідчить про наявність складу злочину у тому діянні, в якому обвинувачується особа, проте не визначає винуватості цієї особи. Судові справи за обвинуваченням Відповідача тягнулися з 2008 року до 2024 року. Тобто у ході розгляду справи за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України винуватість її так встановлена судами і не була, а от порушення процесуального законодавства працівниками правоохоронних органів встановлені. В звязку з зазначеним, просили відмовити у задоволені позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. 17.04.2024 позивачкою [PERSON] подано заяву про забезпечення позову, в якій вона просить вжити заходів забезпечення позову шляхом ухвалення заборони на проведення будь яких дій спрямованих на відчуження нерухомого майна в інтересах третіх осіб, що належить на підставі приватної власності [PERSON] а саме: квартири по [ADDRESS] ; земельної ділянки площею 0.1652 га у [ADDRESS] , (кадастровий номер 6310136900:10:005:0039). Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22.04.2024 заяву про забезпечення позову задоволено частково, заборонено вчиняти дії направлені на відчуження 1/12 частини квартири [ADDRESS] , яка належить на праві спільної часткової власності [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ); заборонено вчиняти дії направлені на відчуження земельної ділянки площею 0.1652 га у [ADDRESS] , (кадастровий номер 6310136900:10:005:0039), яка належить на праві приватної власності [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ); в іншій частині відмовлено. 22.04.2024 представником позивача [PERSON] адвокатом Лисенко А.В. подано відповідь на відзив. В якому сторона позивача зазначили, що покликання представника відповідача на ухвалу («определение») Апеляційного суду Харківської області від 04.12.2012 року по справі № 1 - 103/2011 , зокрема, на описову частину щодо порушень КПК під час процедури визнання потерпілих - безпідставне та необґрунтоване. Встановлення судом апеляційної інстанцій порушень органів досудового розслідування вимог КПК України щодо процедури визнання потерпілих свідчить про процесуальні порушення, вчинені органом досудового розслідування під час досудового розслідування, а не про відсутність родинних зв`язків між [PERSON] , донькою, та [PERSON] , батьком та шкоди, яку зазнала [PERSON] внаслідок вбивства її близької людини. Процитоване представником відповідача рішення суду апеляційної інстанції містить покликання на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14.10.2008 року по справі № 2 - о-85/2008. Відповідно до описової частини вищевказаного рішення суду першої інстанції: «Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] знаходились у фактичних шлюбних відносинах (без реєстрації браку) з 1987року по 1997 рік і мешкали разом у батьків [PERSON] по [ADDRESS] . [INFO] народилась [PERSON] , її матір`ю є [PERSON] , батьком записаний [PERSON] . Після народження дитини [PERSON] та [PERSON] мешкали однією сім`єю, вели спільне господарство, разом виховували та матеріально забезпечували дочку...». Відповідно до положень ст. 82 ЦПК України, вищевказані обставини, встановлені Орджонікідзевським районним судом м. Харкова, не підлягають доказуванню. До того ж, як зазначено представником відповідача, під час кримінального провадження щодо [PERSON] інших постанов про визнання потерпілих не приймалось, а первісна постанова про визнання [PERSON] потерпілою - не скасовувалась. Тобто, протягом 15 (п`ятнадцяти) років здійснення кримінального провадження щодо [PERSON] , [PERSON] була потерпілою, що підтверджується ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 12.01.24 року по справі № 635/520/17. Вбивство батька не може не викликати у дитини негативні емоції. Завдані протиправною дією [PERSON] страждання шкодили, шкодять та будуть шкодити [PERSON] . Як відомо, внутрішній стан особи нерозривно пов`язаний з фізичним. Внаслідок вчинення [PERSON] злочину, передбаченого ст. 115 КК України, [PERSON] протягом 15 (п`ятнадцяти) років приймала участь у кримінальному провадженні. Постійні судові засідання та слідчі дії примушували [PERSON] знову і знову згадувати про смерть батька. Подібний образ життя не може не позначитись на фізичному стані людини та призвів до порушення нормального функціонування організму [PERSON] . Через душевний біль та гнітючі переживання, [PERSON] перебувала у депресивному стані, вона тривалий час не могла повернутись до звичного способу життя. Навіть наразі [PERSON] перебуває у напруженому психічному стані та вимушена докладати додаткових зусиль задля організації свого життя. Так як, [PERSON] мала дуже близькі відносини з батьком, останній був опорою в її житті - думки про його смерть досі її не полишають. Емоційний стан [PERSON] - нестійкий, вона відчуває глибокі моральні страждання та горе. Втрата батька є непоправною моральною травмою, так як [PERSON] залишилась напівсиротою та відновити становище, яке існувало до смерті її батька, на жаль, - неможливо. Так як, звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності унеможливлює подальше здійснення кримінального провадження, то, як наслідок, позбавляє сторону захисту довести невинуватість особи у вчиненні інкримінованого правопорушення. Саме тому для застосування звільнення від кримінальної відповідальності відповідно до ст. 49 КК України та ч. 8 ст. 284 КПК України вимагається обов`язкова згода на це. Відповідно до описової частини ухвали Октябрського районного суду від 12.01.2024 року про звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, органом правосуддя зазначено, що: «Суд, відповідно до положень ч. 3 ст. 285 КПК України, роз`яснив обвинуваченій суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності, право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. Також, обвинуваченій роз`яснено, що звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України не є закриттям кримінального провадження з реабілітуючих підстав та роз`яснив її право на проведення судового провадження у повному обсязі в загальному порядку. Обвинувачена надала згоду на звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України». До того ж, клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності було подане саме [PERSON] , тобто, реалізуючи своє право на звільнення від кримінальної відповідальності, [PERSON] усвідомлювала конструкцію вищевказаної норми, зокрема, необхідність вказати на саму себе, як на особу, яка дійсно вчинила кримінальне правопорушення. Таким чином, Кримінальний кодекс України не примушує особу визнавати себе винною, але, якщо особа, вважає себе невинуватою та бажає звільнитись від кримінальної відповідальності, то вона має право не надавати згоду на звільнення від кримінальної відповідальності та доводити невинуватість у судовому порядку. Кримінально-процесуальний кодекс України не передбачає обов`язку суду при закритті провадження встановлювати вину особи, однак це випливає із самої суті інституту звільнення особи від кримінальної відповідальності: звільняється лише особа, яка вчинила кримінальне правопорушення. В зв`язку з чим просили задовільнити позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди у повному обсязі. 11.11.2024 надійшло клопотання адвоката Пшинніка О.В. про витребування з Октябрського районного суду м. Полтави матеріалів справи №635/520/17 для вивчення та в подальшому прийняття законного рішення по даній справі. В обґрунтування клопотання адвокат зазначив, що матеріали даної кримінальної справи №635/520/17 містять ряд процесуальних документів (ухвали судів різних інстанцій), які мають значення для повного та всебічного розгляду даної справи за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11.11.2024 клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Пшиннік Олександра Володимировича про витребування доказів задоволено. 15.11.2024 з Октябрського районного суду м. Полтави надійшли матеріали кримінальної справи №635/520/17. 30.12.2024 представником відповідача [PERSON] адвокатом Пшиннік О.В. подано клопотання про витребування доказів, а саме витребувати з Харківської окружної прокуратури (стара назва Харківська місцева прокуратура №6) матеріали досудового розслідування по кримінальному провадженню внесеному в ЄРДР за №12013220140000051 від 12.01.2013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України. 15.01.2025 представником позивача [PERSON] адвокатом Лисенко А.В. подано заперечення на клопотання про витребування доказів, а саме представник позивача зазначив, що Апеляційний суд Харківської області зазначає про наявність неузгодженості між доказами у матеріалах кримінального провадження, а не про те, що [PERSON] не є / не може бути потерпілою від кримінально протиправних дій [PERSON] . Крім того, відповідно до матеріалів судового провадження № 635/520/17, які були витребувані за попереднім клопотанням адвоката Пшинніка О.В. з Октябрського районного суду м. Полтави, можна беззаперечно встановити процесуальний статус [PERSON] у кримінальному провадженні в якості потерпілої, зокрема: 1) Обвинувальним актом від 28.12.2016 року, де вказано, що потерпілою від вчиненого [PERSON] злочину є [PERSON] . 2) Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 12.01.24 року по справі № 635/520/17, якою [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, де зазначено, що потерпілою від вчиненого злочину [PERSON] є [PERSON] . Відповідно до іншого цитування адвоката Пшинніка О.В. ухвали (мовою оригінала «определение») Апеляційного суду Харківської області 04.12.2012 року по справі № 1 103/2011: «…14.10.2008 року рішенням Орджинікідзевського суду м. Харкова [PERSON] був визнаний батьком [PERSON] ». Від так, це вже є преюдиціальною обставиною, яка відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Таким чином, [PERSON] має права, передбачені ч. 2 ст. 1168 ЦК України. Відтак, для розгляду цієї судової справи є зовсім неважливо, яким чином орган дізнання під час додаткового розслідування виправляв допущені порушення під час здійснення досудового розслідування, так як матеріали цієї цивільної справи містять результат усунення цих помилок: [PERSON] є потерпілою від протиправних дій [PERSON] Доречно вказати, що адвокатом Пшинніком О.В. не наведено жодного правового мотивування підстав, за яких слідчий у кримінальному провадженні № 12013220140000051 мав би приймати додаткову (іншу) постанову про визнання [PERSON] потерпілою. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16.04.2025 підготовче засідання у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди закрито та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення, що до викладеного в позовній заяві та у відповіді на відзив. Просив суд задовольнити позов, усі докази надані до матеріалів справи. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, надав пояснення, підтримав пояснення викладені у відзиві на позов. Просив суд відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши думку представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та надані докази, приходить до наступного висновку. Відповідно до частини першої\~статті 4 ЦПК України, частини першої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 81 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1ст. 15 ЦК України). Відповідно до ч. 6 ст.\~82\~ЦПК Українивирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) га чи вчинені вони цією особою. Закриття кримінального провадження, згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду, у зв`язку з чим позивач звернувся в порядку цивільного судочинства з відповідним позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди, оскільки йому була заподіяна така шкода, внаслідок злочинних дій відповідача. Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст.\~49\~КК України(у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності) доктриною кримінального права визначено як нереабілітуючу підставу звільнення від кримінальної відповідальності. Сам факт закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав свідчить про наявність складу злочину у тому діянні, в якому обвинувачується особа та вину цієї особи у вчиненні такого злочину. У постанові від 14 лютого 2018 року в справі № 398/571/15-ц Верховний Суд дійшов висновку, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, в контексті розглядуваного правового інституту, не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинуватою у вчиненні злочину. У такому випадку\~КК України\~виходить із встановлення факту вчинення особою кримінально-караного діяння, а тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючими. Верховний Суд України у постанові від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51гс14, вказав, що аналіз норм\~ЦК України\~щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Наведений висновок було підтверджено Верховним Судом, зокрема у постанові від 21 квітня 2021 року в справі № 648/2035/17. У судовому засіданні досліджувався зміст обвинувального акту від 26.01.2017 року, затверджений прокурором Харківської місцевої прокуратури № 6 Харківської області стосовно [PERSON] у кримінальному провадженні за фактом умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, внесеного досудового розслідування за № 12013220140000051 від 12.01.2013 року. Так, згідно обвинувального акту, 20 лютого 2008 року, близько 23.00 год., [PERSON] , знаходилась за адресою: [ADDRESS] , у свого двоюрідного брата [PERSON] , якому принесла продукти харчування. У вказаний час, між [PERSON] та [PERSON] на побутовому ґрунті виник конфлікт, який поступово перейшов у сварку, під час якої у [PERSON] виник умисел на протиправне заподіяння смерті [PERSON] . Реалізуючи свій злочинний умисел [PERSON] , перебуваючи у кімнаті домоволодіння [PERSON] схопила слюсарний молоток, який знаходився в цій кімнаті на серванті, після чого вказаним молотком нанесла 10 ударів по голові [PERSON] , чим спричинила потерпілому згідно висновків судово-медичної експертизи № 21/357-с від 27.03.2008 та комісійної судово-медичної експертизи № 316-КЕ/2013 від 31.10.2013 наступні тілесні ушкодження: відкриту черепно-мозкову травму у формі забою головного мозку тяжкого ступеня з дифузним крововиливів в м`які покрови волосяної частини голови праворуч (три з яких розташовані в тім`яній, одна в скроневій ділянці праворуч); три забиті рани з крововиливами в м`які покрови голови в зоні їх розташування в тім`яній ділянці ліворуч; дві забиті рани з крововиливами в м`які покрови голови в зоні їх розташування в лобній ділянці ліворуч; одну забиту рану в виличній області ліворуч, в просвіті якої експертом візуально встановлений перелом («пошкодження») виличної кістки зводу черепу та травматичного внутрішньочерепного крововиливу, ускладненого розвитком гострого порушення мозкового кровообігу, настала смерть [PERSON] . Таким чином, [PERSON] обвинувачувалась у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 04 грудня 2012 року по справі №1-103/2011 вирок Харківського районного суду Харківської області від 19 вересня 2011 року у відношенні [PERSON] скасовано, а кримінальну справу повернуто на додаткове розслідування Харківському міжрайонному прокурору Харківської області. Запобіжний захід у відношенні [PERSON] змінено на підписку про невиїзд з постійного місця мешкання звільнивши [PERSON] з-під варти в залі суду. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави (справа №635/520/17) від 12.01.2024 клопотання обвинуваченої [PERSON] про звільнення від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, та закриття кримінального провадження - задоволено. Звільнено [PERSON] , [INFO] , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі п.5 ч. 1 ст. 49 КК України. Кримінальне провадження відносно [PERSON] , яка обвинувачувалася у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України - закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності, відповідно до п.5 ч.1 ст. 49 КК України. Цивільний позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (злочином) - залишено без розгляду та роз`яснено право, відповідно до положень ч. 7 ст.128 КПК України, пред`явити позов в порядку цивільного судочинства. Судом встановлено, що постановою про визнання особи потерпілою від 15.03.2008 слідчим відділу СУ ГУМВС України в Харківській області Захарченко І.А - [PERSON] визнано потерпілою. Отже, у даному випадку закриття кримінального провадження відбулось із-за закінчення строку притягнення особи до кримінальної відповідальності, тобто з нереабілітуючих підстав, а тому суд вважає, що відповідач повинен нести відповідальність за завдану шкоду позивачу. Як свідчать матеріали справи, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14.10.2008 року визнано [PERSON] батьком [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 3 Харківського міського управління юстиції 05.11.2008 батьками [PERSON] , [INFO] зазначено [PERSON] та [PERSON] . Згідно акту обстеження від 11.06.2008 складеного мешканцями с. Горбані в присутності депутату Пономаренківської сільської ради Жуковської Н.В. - [PERSON] , 1964 року народження дійсно з дитячих років та по день своєї смерті [INFO] постійно мешкав за адресою [ADDRESS] , в тому числі і на момент смерті своїх батьків матері [PERSON] , яка померла [INFO] , батька [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до положень частини першої статті 1166\~ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як свідчать матеріали справи, похованням та встановленням пам`ятнику померлому [PERSON] займалася [PERSON] . Згідно письмового договору між [PERSON] та [PERSON] укладеним 25.02.2008, позивач сплатила за яму на цвинтарі 600 грн; замовлення на поховання 487 грн та за замовлення та встановлення пам`ятника - 2594 грн (довідка СПД [PERSON] ). тобто підтверджені витрати на поховання складають 3681,00 грн, які суд стягує з відповідача. Також позивач просить стягнути моральну шкоду. Тлумачення статей 11 та 1167 ЦК Українидозволяє зробити висновок, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). У відповідності до статей,\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Судом встановлено, що завдана позивачу майнова та моральна шкода є наслідком протиправних дій відповідача по справі. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що «визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення». Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61?1132св22). Абзац другий частини третьої\~статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21). При визначенні розміру моральної шкоди, завданої потерпілій, суд враховує, що внаслідок вчинення протиправних дій [PERSON] помер [PERSON] , батько позивача. Позивач втратила рідну людину, через що зазнала сильних душевних страждань та переживань, змушена була змінити свій звичний уклад життя, докладати додаткових зусиль для організації свого життя, а також, що жодна майнова компенсація практично не в змозі відновити попередній стан, який існував до подій, що відбулися 20 лютого 2008 року, повернути до життя батька. Враховуючи наведене, характер заподіяння моральної шкоди, характер і об`єм моральних страждань потерпілої, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд вважає, що моральне відшкодування слід визначити у розмірі по 300000 грн. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову на відповідача.

Outcome: partial