Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-10 00:00:00

1.Описова частина У квітні 2025 року ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТЕПЛОПОСТАЧСЕРВІС» (надалі за текстом також - позивач або ТОВ «ТЕПЛОПОСТАЧСЕРВІС») звернулося до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом також - відповідач), у якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь: -заборгованість з постачання теплової енергії за період з листопада 2018 року по лютий 2025 року у розмірі 79 674,10 гривні; -заборгованість з постачання гарячої води за період з листопада 2018 року по лютий 2025 року у розмірі 6 271,33 гривню; -заборгованість з абонентського обслуговування за період з березня 2022 року по лютий 2025 року в розмірі 536,05 гривень; -інфляційні втрати, нараховані на суму заборгованості з постачання теплової енергії в розмірі 13 696,61 гривень; - три проценти річних, нараховані на суму заборгованості з постачання теплової енергії в розмірі 2 830,23 гривень; - інфляційні втрати, нараховані на суму заборгованості за послугу з постачання гарячої води в розмірі 549,31 гривень; - три проценти річних, нараховані на суму заборгованості за послугу з постачання гарячої води в розмірі 212,81 гривень. 1.1.Стислий виклад позиції позивачає Відповідач є власником квартири [ADDRESS] . Позивач з 01.07.2014 є виконавцем послуг з постачання централізованого опалення і гарячої води, та надає зазначені послуги в тому числі і відповідачу, та нараховує плату за них, а також формує і надає споживачам рахунки на оплату комунальних послуг, згідно затверджених уповноваженими органами тарифів, зокрема - рахунки на оплату послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води. Таким чином, позивачу, як виконавцю послуг, належить право грошової вимоги щодо стягнення із споживача заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг до складу яких входить, у тому числі плата за абонентське обслуговування. 18.10.2016 між відповідачем та ТОВ «ТЕПЛОПОСТАЧСЕРВІС» був укладений Договір №54/141 про надання послуг з постачання теплової енергії тагарячої води (надалі - Договір), за яким позивач, як виконавець зобов`язався своєчасно надавати відповідачу, як споживачу, відповідної якості послуги з постачання теплової енергії та гарячої води, а відповідач зобов`язувався здійснювати оплату за надані послуги. Як стверджує позивач, на дату складання позовної заяви, ТОВ «ТЕПЛОПОСТАЧСЕРВІС» не отримало оплату у загальному розмірі 86 481,48 гривні за надані послуги: - з постачання теплової енергії за період з листопада 2018 року по лютий 2025 року у розмірі 79 674,10 гривні; - з постачання гарячої води за період з листопада 2018 року по лютий 2025 року у розмірі 6 271,33 гривню; - з абонентського обслуговування за період з березня 2022 року по лютий 2025 року в розмірі 536,05 гривень. Відповідно до положень статті 625 ЦК України позивач здійснив нарахування на суму заборгованості інфляційних втрат та трьох процентів річних: -на суму заборгованості з постачання теплової енергії інфляційні втрати у розмірі 13 696,61 гривень та три проценти річних у розмірі 2 830,23 гривень; -на суму заборгованості за послугу з постачання гарячої води інфляційні втрати у розмірі 549,31 гривень та три проценти річних у розмірі 212,81 гривень. Загальна суму нарахувань згідно положень статті 625 ЦК України становить 17 288,96 гривень. Загальний розмір позовних вимог становить (86 481,48 +17 288,96) = 103 770,44 гривень. 1.2. Стислий виклад позиції відповідача У поданому до суду відзиві на позов відповідач стверджує про безпідставність позовних вимог позивача, нарахування заборгованості з постачання теплової енергії з листопада 2018 року по лютий 2025 року не відповідає дійсності та достовірності. Станом на 18.12.2020 у відповідача не було заборгованості з постачання теплової енергії, що підтверджується копією акту про введення в експлуатацію вузла розподільчого обліку теплової енергії та копією свідоцтва про повірку. У період з травня 2024 року по березень 2025 року відповідач сплатив ТОВ «ТЕПЛОПОСТАЧСЕРВІС» за опалення грошову суму у загально розмірі 14 369,89 гривень, що підтверджується квитанціями. У період з серпня 2024 року по травень 2025 року відповідач сплатив ТОВ «ТЕПЛОПОСТАЧСЕРВІС» за гарячу воду грошову суму у загальному розмірі 985,64 гривень. Відповідач також подав заяву про застосування строків позовної давності, оскільки, позивачем зазначено, що несвоєчасна оплата існує за період з 01.11.2018, то, відповідно, позивач пропустив строк на звернення до суду, так як кінцевою датою звернення до суду є 01.11.2021. Щодо стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних відповідач стверджує, що позивач здійснив таке нарахування без врахування положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» згідно якого, на період карантину (обмежувальних заходів) та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення пені за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, а також положення постнови КМУ «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» від 05.03.2022 №206. Відповідач просить застосувати строку позовної давності і до вимог щодо стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних. 1.3.Процесуальні дії у справі Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.04.2025 головуючим суддею у справі визначений суддя Чекулаєв С.О. Ухвалою Голосіївського районного суду від 14.04.2025 у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Оскільки розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 2.Мотивувальна частина 2.1.Фактичні обставини, встановлені судом ТОВ «ТЕПЛОПОСТАЧСЕРВІС» має своїм основним видом економічної діяльності постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря. Як вбачається з наявної в метеріалах справи копії Свідоцтва про право власності від 15.10.2008 суд встановив, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] . 18.10.2016 між [PERSON] , як споживачем, та ТОВ «ТЕПЛОПОСТАЧСЕРВІС», як виконавцем, був укладений Договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води №54/141 (надалі за текстом також - Договір), згідно пункту 1 якого виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, згідно з діючими нормативами, а споживач зобов`язується своєчасно та у повному обсязі оплачувати надані послуги за встановленим тарифом у строки і на умовах, що передбачені Договором. Умови щодо розміру тарифів на послуги визначені у пунктах 5-10 (Тарифи на послуги) Договору. Згідно пункту 34 Договору цей Договір укладено на один рік та вважається щороку продовженим, якщо за місяць до його закінчення від однієї іх сторін на надійде письмової заяви про його припинення. Позивач надав до суду Розрахунки заборгованості за житлово-комунальні послуги по житловому приміщенню (квартирі), що розташоване за адресою: [ADDRESS] , опалювальною площею 110 кв.м.; О/Р 36584, згідно яких вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем: за постачання теплової енергії за період з листопада 2018 року полютий 2025 року становить 79 674,10 гривень. Нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат здійснене позивачем за період з листопада 2018 року по лютий 2022 року в розмірі 174,21 гривні та 2 346,59 гривень відповідно. Згідно Розрахунків заборгованості за житлово-комунальні послуги по житловому приміщенню (квартирі), що розташоване за адресою: [ADDRESS] вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем: за постачання гарячої води за період з листопада 2018 року по лютий 2025 року становить 6 271,33 гривня. Нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат здійснене позивачем за період з листопада 2018 року по лютий 2022 року в розмірі 4,68 гривні та 63,00 гривні відповідно. Згідно Розрахунків заборгованості за житлово-комунальні послуги по житловому приміщенню (квартирі), що розташоване за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем: за абонентське обслуговування за період з березня 2022 року по лютий 2025 року становить 536,05 гривень. Нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати абонентського обслуговування позивач не здійснював. Із наданих відповідачем квитанцій про оплату вбачається, що фізична особа [PERSON] , у період з серпня 2024 року по травень 2025 року здійснювала оплату на рахунок ТОВ «ТЕПЛОПОСТАЧСЕРВІС» за надані послуги з абонентського обслуговування, опалення та постачання гарячої води, із вказанням у графі призначення платежу лише місяця за який здійснюється оплата. У наданій відповідачем копії Акта введення в експлуатацію вузла розподільчого обліку теплової енергії від 04.12.2020 складеного представником ТОВ «ТЕПЛОПОСТАЧСЕРВІС» щодо монтажу вузла обліку теплової енергії за адресою: [ADDRESS] ; лічильник тепла Ultraheat T230, заводський номер №66.711579, зроблений рукописний напис «Боргу не має на 18.12.20» та підпис без розшифрування (прізвище, ім`я, по батькові). 2.2. Застосовані норми права Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулюються як нормами Цивільного кодексу України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та актів, що регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг. Згідно з нормами статей 319, 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Згідно частини першої статті 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Пунктами 1 та 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частиною першою статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Згідно статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 2.3. Мотиви, з яких виходить суд З наявних матеріалів справи вбачається, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] . 18.10.2016 між [PERSON] , як споживачем, та ТОВ «ТЕПЛОПОСТАЧСЕРВІС», як виконавцем, був укладений Договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води №54/141 за адресою: [ADDRESS] , за яким позивач, як виконавець зобов`язувався своєчасно надавати відповідачу, як споживачу відповідної якості послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а споживач зобов`язувався своєчасно оплачувати надані послуги. З наданих розрахунків суд встановив, що позивач здійснив нарахування заборгованості відповідачу за надані послуги у загальному розмірі 86 481,48 гривні. Період такої заборгованості становить з листопада 2018 року по лютий 2025 року. Відповідач надав до суду копії квитанцій про оплату за надані послуги з абонентського обслуговування, опалення та постачання гарячої води, лише за період із серпня 2024 року по травень 2025 року, при цьому платником у таких квитанціях вказана фізична особа - [PERSON] . Суд звертає увагу, що сума здійсненого платежу, яка зазначена у таких квитанціях та період платежу повністю збігається із відомостями про оплату, які вказані у наданих позивачем розрахунках заборгованості [PERSON] , та враховані при визначені його загального розміру заборгованості. Таким чином, оскільки [PERSON] не надав до суду належних та допустимих доказів того, що ним була здійснена оплата за надані ТОВ «ТЕПЛОПОСТАЧСЕРВІС» послуги за період з листопада 2018 року (березня 2022 року для абонентської плати) по лютий 2025 року, суд дійшов до висновку про неналежне виконання відповідачем взятих на себе обов`язків з оплати. Суд зазначає, що надана відповідачем копія Акту введення в експлуатацію вузла розподільчого обліку теплової енергії із рукописним написом про відсутність боргу станом на 18.12.2020 не є належним та допустими доказом у справі, оскільки, невідомим є хто, коли і за яких обставин здійснив такий напис. Суд також звертає увагу, що запис про відсутність заборгованості на копії Свідоцтва про повірку є ідентичним рукописному тексту виконаному на Акті введення в експлуатацію вузла розподільчого обліку теплової енергії та очевидним є те, що він виконаний шляхом копіювання. Враховуючи викладене суд вважає, що ці докази не відповідають критеріям належності, допустимості та достовірності. Що стосується нарахувань за грудень 2020 року, суд погоджується із твердженням позивача, що сума в значному розмірі - 57 850,92 гривень була нарахована на підставі виявлення невідповідності показників, які відповідач подавав протягом трьох опалювальних періодів та є фактично перерахунком. Таким чином, оскільки позивач довів наявність заборгованості відповідача за надані послуги з постачання теплової енергії, гарячої води та абонентського обслуговування, на загальну суму 86 481,48 гривню (79 674,10 + 6 271,33 + 536,05) позовні вимоги в цій частині є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Стосовно стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне. У контексті статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), це таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), від 19.06.2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18). Відповідно до положень статті 625 ЦК України позивач здійснив нарахування на суму заборгованості інфляційних втрат та трьох процентів річних: - на суму заборгованості з постачання теплової енергії інфляційні втрати у розмірі 13 696,61 гривень та три проценти річних у розмірі 2 830,23 гривень; - на суму заборгованості за послугу з постачання гарячої води інфляційні втрати у розмірі 549,31 гривень та три проценти річних у розмірі 212,81 гривень. Перевіривши вказані розрахунки суд зазначає, що вони є арифметично вірними та відповідають положенням Постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» (із змінами), а тому такі вимоги підлягають задоволенню. Стосовно звернення позивача в межах строків позовної давності суд зазначає наступне. Суд встановив, що позивач пред`явив вимоги щодо: постачання теплової енергії та постачання гарячої води за період з з листопада 2018 року по лютий 2025 року та вимоги щодо стягнення заборгованості з абонентського обслуговування за період з березня 2022 року по лютий 2025 року. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно із приписами статей 260,261 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» починаючи з 12.03.2020 на всій території України було встановлено карантин. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-IX, який набрав чинності 02.04.2020, (надалі за текстом також - Закон № 540-IX), розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Отже, починаючи з дня набрання чинності Закону № 540-IX, (02.04.2020) строки позовної давності, в тому числі загальної позовної давності, були продовжені на строк дії такого карантину. Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22). Строк дії карантину неодноразово продовжувався, та був відмінений 30.06.2023 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Таким чином, строки позовної давності, у зв`язку із запровадженим на всій території України карантином, були продовжені на строк з 02.04.2020 по 30.06.2023. Разом з тим, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24.02.2024 строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», від 15.03.2022 №2120-ІХ, який набрав чинності 17.03.2022, (надалі за текстом - Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Надалі Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» від 08.11.2023 № 3450-ІХ, який набрав чинності 30.01.2024 (надалі за текстом - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Отже, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29.01.2024, а після 30.01.2024 перебіг такого строку зупинився. Водночас, 04.09.2025 набув чинності Закон України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» від 14.05.2024 № 4434-IX згідно якого пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України був виключений. Таким чином, починаючи з 04.09.2025 був відновлений перебіг строків позовної давності, який фактично був зупинений/продовжений протягом строку з 02.04.2020 по 04.09.2025. Водночас позов ТОВ «ТЕПЛОПОСТАЧСЕРВІС» був поданий 07.04.2025, тобто в межах строків позовної давності, враховуючи вказані вище нормативно-правові акти. За таких обставин, заява відповідача про застосування строків позовної давності є безпідставною. 3. Висновки суду Оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, приймаючи до уваги те, що позивачем доведено факт надання відповідачу житлово-комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] та відсутність доказів сплати відповідачем боргу, суд дійшов до висновку про обґрунтованість та законність позовних вимог ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТЕПЛОПОСТАЧСЕРВІС», а тому такі позовні вимоги підлягають задоволенню. 4.Судові витрати Згідно пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесені позивачем судові витрати документально підтверджено копією платіжної інструкції №7625 від 03.04.2025 згідно якої позивач сплатив судовий збір у розмірі 3 028,00 гривень. Враховуючи викладене, а також те, що суд задовольнив позовні вимоги у повному обсязі, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 3 028,00 гривень.

Outcome: approved