Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~позивач подала до суду до відповідача з позовною заявою про розподіл спільного майна подружжя, вимоги за якою уточнювала та в остаточній редакції просить визнати спільною власністю подружжя транспорті засоби: ВАЗ 2106 1974 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , автомобіль ВАЗ 21121, 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] і гараж № [NUMBER] , що розташований по вулиці Польовій в с. Хролі Харківського району Харківської області; автомобілі і гараж виділити у власність відповідача та стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію за 1/2 частки ринкової вартості вказаного майна: автомобілів у сумі 38300,00 гривень, гаража сумі 70900,00 гривень, а всього 109200,00 гривень. \~ \~ \~ \~В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, вона перебувала в шлюбі з відповідачем, який був зареєстрований 02 лютого 1979 року. Рішенням Харківського районного суду. Харківської області від 11 грудня 2017 року шлюб між нами розірваний, в судовому порядку встановлено, що шлюбні стосунки між нами припинені 2011 року, з даного часу вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства з 1988 по 1989 року за спільні кошти з відповідачем у 2013 році придбали автомобіль ВАЗ 21112, 2006 року випуску та автомобіль ВАЗ 2106, 1974 року випуску, державний номер [NUMBER] , які були оформлені на відповідача та зареєстровані в Регіональному сервісному центрі ГСЦ МВС в Харківської області, м. Харків, вулиця Шевченко 26. Також під час шлюбу збудували гараж [ADDRESS] в Товаристві «Птахівник», який був приватизований відповідачем 01.01.2013 року. Вартість автомобіля ВАЗ 21121, 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] становить 57800 гривень (1/2 частина вартості складає 28900,00 гривень), вартість автомобіля ВАЗ 2106 1974 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] становить 18800 гривень (1/2 частина вартості складає 9400,00 гривень), вартість гаража становить 141800,00 гривень (1/2 частина вартості складає 70900,00 гривень). Вказане майно фактично знаходиться у відповідача в одноособовому постійному користуванні, тому позивач вважає, що при поділі майна подружжя вказані речі необхідно залишити відповідачу, а на користь позивача стягнути частину їх вартості у розмірі 109200,00 гривень. Вказане майно придбане за спільні гроші за час шлюбу тому є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя позивача та відповідача. Позивач намагалась домовитися з відповідачем у добровільному порядку поділити спільне майно на що він відмовився, тому позивач подала позов до суду. \~ \~ \~ \~08 грудня 2021 року ухвалою суду відкрито провадження по справі. Спеціальним розпорядженням Голови Верховного суду № 2/0/9-22 від 08 березня 2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ, що розглядаються Харківським районним судом Харківської області та визначено територіальну підсудність Полтавському районному суду Полтавської області. На підставі вищевказаного розпорядження цивільна справа передана до Полтавського районного суду Полтавської області за підсудністю. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 13 вересня 2023 року справу прийнято в провадження та призначено в підготовче засідання. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 09 жовтня 2023 року справу передано на розгляд до Харківського районного суду Харківської області. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 07 грудня 2023 року справу прийнято в провадження. 10 січня 2024 року представник відповідача подала суду відзив на позов, в якому просила в задоволенні заявлених вимог відмовити та вказала, що сторонами не оспорюється їх перебування в період з 02.02.1979 року по 11.12.2017 у зареєстрованому шлюбі, що шлюбні стосунки були припинені з 2011 року і вони разом не проживали, спільного господарства не вели. Позивач посилається, що в період шлюбу з 1988 по 1989 рік за спільні кошти було придбано автомобіль ВАЗ 2106, 1974 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , тоді як вказаний транспортний засіб був придбаний в 1995 році, а в період з 1988-1989 років жодних транспортних засобів придбано не було. Крім того, в позовній заяві позивач вказує на те, що в 2013 році було придбано автомобіль ВАЗ 21112 і в той же час повідомляє суд, що шлюбні відносини були припинені в 2011 році, тобто за два роки до придбання відповідачем авто, коли шлюбні відносини були припинені. Позивач запевняє, що вищезазначені автомобілі були придбані за спільні кошти подружжя, але не вказано за які саме. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, таке майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності. Це - особиста приватна власність того, за особисті кошти якого воно придбане. Якщо хтось з подружжя не підтвердить, що річ купили на особисті кошти, презумпція права спільної сумісної власності залишиться непохитною. Слід зазначити, що між сторонами склалися неприязні відносини з 2011 року і те, що позич намагалася в добровільному порядку домовитися з відповідачем не відповідає дійсності. До вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у 3 роки і обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Позивач вказує, що шлюбні відносини були припинені ще в 2011 році, рішення про розірвання шлюбу за позовом [PERSON] було винесено ще 11 грудня 2017 року, тобто на день звернення до суду сплинули строки позовної давності. \~ \~ \~ \~10 січня 2024 року представник відповідача подала суду заяву про застосування строку позовної давності та вказала, що позивач пропустила без поважних причин строк звернення до суду з позовом про поді спільного майна подружжя, оскільки, ще при розірванні шлюбу 11 грудня 2017 року їй було відомо про наявність автомобілів, які вона вважає набутими в період шлюбу з відповідачем. Позов подано у 2021 році, тобто більше ніж три роки після припинення у 2011 році їх спільного проживання з відповідачем і не наводить причин поважності пропуску цього строку. \~ \~ \~ \~25 березня 2024 року позивач подала уточнений позов та просить визнати за нею право власності на частину гаражу № [NUMBER] , що розташований по [ADDRESS] в Товаристві «Птахівник», та сплатити їй грошову суму вартості його частини у розмірі 97825,00 гривень. 28 травня 2024 року подала заяву про зміну предмету позову та просить визнати спільною власністю подружжя транспорті засоби: автомобіль ВАЗ 21121, 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , ВАЗ 2106 1974 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] і гараж № [NUMBER] , що розташований по вулиці Польовій в с. Хролі Харківського району Харківської області; автомобілі і гараж виділити у власність відповідача та стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію за 1/2 частки ринкової вартості вказаного майна: автомобілів у сумі 38300 гривень, гаража сумі 97 825 гривень. Зазначає, що шлюб між сторонами розірваний рішенням Харківського районного суду Харківської області від 11 грудня 2017 року, про порушення своїх прав позивач дізналась у жовтні 2021 року коли відповідач не погодився провести розподіл автомобілей та гаражу в добровільному порядку. До цього часу відповідач не чинив перешкод позивачу у користуванні спільним майном, тому позов поданий до суду 25.10.2021 без порушення строків позовної давності. 25 червня 2024 року представник відповідача подала суду пояснення на заяву про зміну предмету позов, в якому просила в задоволенні заявлених вимог відмовити та вказала, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 11 грудня 2017 року по справі № 635/5351/17 шлюб між сторонами розірвано, в судовому порядку встановлено, що шлюбні стосунки між ними припинені з 2011 року, з даного часу вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Позивач посилається, що в період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення спільного господарства за спільні кошти 12.11.2008 було придбано автомобіль ВАЗ 21121, 2005 року випуску, [NUMBER] , (на обліку з 02.08.2013), автомобіль ВАЗ 2106 1974 року випуску, [NUMBER] (на обліку з 23.05.2003), які оформлені на відповідача, гараж [ADDRESS] . Сам по собі факт придбання вказаного вище майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Тобто, придбані у шлюбі машина та побудований особисто відповідачем гараж набуті у власність за рахунок належних йому особистих коштів, а не створена спільними зусиллями чи спільною працею сторін, тому відповідач є її єдиним власником. Посилання, що автомобіль придбаний у 2008 році це не відповідає дійсності, оскільки відповідно до наданої інформації з Сервісного центру, автомобіль AX 3279 BX зареєстровано 02.08.2013, тобто в той час, коли сторони жили окремо та не вели спільне господарство і не мали подружніх відносин. Позивач вказує, що відповідачем було побудовано гараж. Дійсно, саме відповідач особисто, власними силами, за власні кошти (так як позивач ніколи не працювала) побудував собі гараж. Згідно відповіді БТІ наданої представником позивача вбачається, що право власності на гараж зареєстровано за [PERSON] , згідно довідки виданої Товариством «Птицевод» в 1994 році. Гараж зареєстрований за процедурою реєстрації будівель і споруд, збудованих до 05.08.1992, тобто за спрощеною процедурою. У відповідача відсутні будь-які документи, окрім квитанцій на будівельні матеріали. Місце під гараж та дозвіл на будівництво було надано від Товариства «Птицевод», де відповідач працював. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане, тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Відповідач не визнає спільною сумісною власністю вказані транспортні засоби та гараж, як майно набуте за час перебування у шлюбі, заперечує проти виплати позивачу грошової компенсації за частину вартості вказаного майна. Крім того, відповідач не погоджується з висновком розрахунку вартості майна, яка значно завищена. 28 травня 2024 року представник позивача подав клопотання про витребування доказів у КП «ХРБТІ Безлюдівської селищної ради». \~ \~ \~ \~14 жовтня 2024 року представник позивача подав суду заяву про зменшення позовних вимог заяву та просить визнати спільною власністю подружжя транспорті засоби: автомобіль ВАЗ 21121, 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , автомобіль ВАЗ 21121, 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] і гараж № [NUMBER] , що розташований по вулиці Польовій в с. Хролі Харківського району Харківської області; автомобілі і гараж виділити у власність відповідача та стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію за 1/2 частки ринкової вартості вказаного майна: автомобілів у сумі 38300 гривень, гаража сумі 70900 гривень, а всього 109200,00 гривень. Вказав, що після оцінки була уточнена вартість гаража. Також просить стягнути з відповідача понесені судові витрати позивача зі сплати коштів за отримання документів для проведення оцінки спільного сумісного майна в сумі 874,10 гривень; зі сплати коштів за проведення оцінки спільного сумісного майна в сумі 3200,00 гривень; зі сплати коштів за правничу (правову) допомогу в сумі 17600,00 гривень; зі сплати судового збору в сумі 1211,20 гривень, а всього 23274,10 гривень. \~ \~ \~ \~ 14 жовтня 2024 року представник позивача подав суду заяву про долучення доказів. \~ \~ \~ \~10 грудня 2024 року закрито підготовче провадження справу призначено до судового розгляду. 15 квітня 2025 року представник відповідача подала заяву про розгляд справи за її відсутності та на відсутності її довірителя, вказала, що заперечують проти задоволення позову просять застосувати строки позовної давності. \~ \~ \~ \~21 квітня 2025 року представник позивача подав письмові пояснення та вказав, що сторони перебували в шлюбі, який був зареєстрований 02 лютого 1979 року. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 11 грудня 2017 року по справі № 635/5351/17 шлюб між ними розірвано, в судовому порядку, зазначено, що шлюбні стосунки між ними припинені з 2011 року, з даного часу вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення спільного господарства за спільні кошти позивач з відповідачем 12.11.2008 року придбали автомобіль ВАЗ 21121, 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] (на обліку з 02.08.2013 року) та ВАЗ 2106 1974 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] (на обліку з 23.05.2003 року), які були оформлені на відповідача та зареєстровані в Регіональному сервісному центрі ГСЦ МВС Харківської області, м. Харків, вул. Шевченко 26. Згідно звіту СОД ФОП [PERSON] від 20.04.2024 про оцінку майна ринкова вартість колісного транспортного засобу ВАЗ 21121, 2005 року випуску, [NUMBER] , на дату оцінки становить 57 800 гривень. Згідно звіту СОД ФОП [PERSON] від 20.04.2024 про оцінку майна ринкова вартість колісного транспортного засобу ВАЗ 2106, 1974 року випуску, [NUMBER] на дату оцінки становить 18 800 гривень. Крім того, в період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення спільного господарства за спільні кошти позивачем та відповідачем було побудовано гараж [ADDRESS] , варить якого згідно звіту СОД ФОП [PERSON] від 11 жовтня 2024 року про оцінку гаражу на дату оцінки становить 141800,00 грн. На теперішній час сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу вищевказаного спільного майна, оскільки відповідач не визнає вказане майно спільною сумісною власністю, заперечує проти виплати позивачці грошової компенсації за транспортні засоби та гараж, які фактично знаходиться у відповідача в одноособовому постійному користуванні. Оскільки подальше спільне користування і розпорядження автомобілями та гаражем сторонами є неможливим, позивачка звернулась до суду з позовом. Щодо строків позовної давності вказав, шлюб між сторонами був розірваний рішенням Харківського районного суду Харківської області від 11 грудня 2017 року, про порушення свої прав позивачка дізналася в жовтні 2020 року, коли відповідач не погодився провести розподіл автомобілів та гаражу в добровільному порядку, до цього часу відповідач не чинив перешкод позивачеві у користуванні вказаним майном. Вказав, що пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, відтак, позовна заява від 03.11.2021 була подана до суду з дотримання строків позовної давності, установлених ст. 72 СК України. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, становить: 1600,00 грн. сплата судового збору за звернення до суду з позовною заявою; 17600,00 грн. витрати позивача на правову допомогу; 3200,00 грн. витрати позивача на оцінку майна; 801,00 грн. витрати позивача на отримання інформації з КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації Безлюдівської Селищної ради» про реєстрацію права власності на гараж за відповідачем; 73,10 грн витрати позивача на отримання інформації з Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях, щодо реєстрації права власності на транспортні засоби за відповідачем. Надана позивачу правнича (правова) допомога та її витрати на неї підтверджуються: даними договору про надання правничої (правової) допомоги № 2024/03/26 від 26.03.2024; даними додаткової угоди (Додаток) № 1 до договору від 26.03.2024; рахунком від 26.03.2024; даними додаткової угоди (Додаток) № 2 до договору від 01.04.2024; рахунком від 01.04.2024; даними додаткової угоди (Додаток) № 3 до договору від 02.04.2024; актом виконаних робіт від 13.10.2024. \~ \~ \~ \~21 квітня 2025 року представник позивача подав заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника. \~ \~ \~ \~У судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені вимоги в останній редакції, просили їх задовольняти з підстав викладених у поданих позовах, уточнення та письмових поясненнях, в подальшому у судове засідання не з`явились, представник позивача подав заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника. \~ \~ \~ \~Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечували, просили відмовити у його задоволенні та застосувати строки позовної давності з підстав викладених у відзиві та письмових поясненнях, в подальшому у судове засідання не з`явились, представник відповідача подала заяву про розгляд справи без її участі та участі її довірителя. \~ \~ \~ \~Допитана у судовому засіданні як свідок, позивач [PERSON] пояснила, що одружилась із Ісаєнковим у 1979 році. Вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, також подружжю матеріально допомагала матір [PERSON] , оскільки були періоди коли відповідачу нічого не платили на роботі та сім`я утримувалась на гроші позивача, також зазначила, що перший автомобіль, придбаний був на її гроші. 11 грудня 2017 року шлюб розірваний рішенням Харківського районного суду Харківської області, але відповідач надавав машину у користування позивача та підвозив її, транспортував необхідні речі, також дозволяв зберігати її майно у гаражі. Але у жовтні 2021 в один момент коли позивачка прийшла до гаража то побачила замок який висів на дверях гаража від якого вона не мала ключа. Суд, заслухавши позивача, у тому числі як свідка, відповідача, їх представників, дослідивши надані докази встановив наступні обставини а відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що сторони з 02 лютого 1979 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 11 грудня 2017 року по справі № 635/5351/17, у якому також вказано, що з 2011 року шлюбні стосунки між сторонами припинені, вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. \~ \~ \~ \~Відповідно до довідки № 31/32-308 від 11.04.2024 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях, за [PERSON] зареєстровані транспортні засоби: 23.05.2003 - автомобіль ВАЗ 2106 1974 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] ; 02.08.2013 (на обліку) автомобіль ВАЗ 21121, 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . Згідно довідки № 995 від 30.04.2024 Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації Безлюдівської селищної ради», станом на 31.12.2012 право власності на гараж розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] за довідкою, що видана товариством «Птицевод» 255.03.1994, про що в бюро 27.04.1994 внесений запис до реєстрової книги № 1 під № 73. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За положеннями частин 1-4\~статті 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За змістом\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.\~Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами;\~2) висновками експертів;\~3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1\~ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6\~ст.81 ЦПК України). Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Відповідно до\~ст.\~60\~Сімейного Кодексу\~України майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~належить дружині\~та чоловікові\~на праві\~спільної сумісної\~власності незалежно\~від того,\~що один\~з них\~не мав\~з поважної\~причини (навчання,\~ведення домашнього\~господарства,\~догляд за\~дітьми,\~хвороба тощо)\~самостійного заробітку\~(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому відповідно до ст. 66 цього Кодексу подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності. Згідно статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 69 Сімейного Кодексу України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу і відповідно до статті 70 Цього кодексу у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, але при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. Суд аналізуючи надані докази у їх сукупності вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що з 02 лютого 1979 року позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 11 грудня 2017 року, при цьому сторони визнали, що з 2011 року шлюбні стосунки між ними припинені, разом вони не проживали, спільного господарства не вели. Автомобіль ВАЗ 21121, 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] поставлений на облік 02.08.2013, тобто в період коли шлюбні стосунки між сторонами припинені, разом вони не проживали, спільного господарства не вели і позивачем не надано доказів, що вказаний автомобіль було придбано до 2011 року, тому автомобіль не є спільною сумісною власністю подружжя і суд відмовляє в задоволенні вимог щодо вказаного автомобіля за недоведеністю та безпідставністю вимог. В період з 02 лютого 1979 року по 2011 рік сторони придбали: 23.05.2003 автомобіль ВАЗ 2106 1974 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] та 27.04.1994 гараж за адресою: [ADDRESS] , які зареєстровані за відповідачем, тому вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, тому підлягає розподілу. Суд задовольняє вимоги позивача в частині визнання спільною власністю подружжя автомобіля ВАЗ 2106 1974 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , гаража № [NUMBER] по вулиці Польовій в с. Хролі Харківського району Харківської області; виділяє вказане майно у власність відповідача та стягує з відповідача на користь позивача грошову компенсацію за 1/2 частки ринкової вартості вказаного майна: автомобіля сумі 9400,00 гривень, гаража сумі 70900 гривень, а всього 80300,00 гривень. Щодо заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 72 Сімейного Кодексу України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин, який неодноразово продовжувався, та відмінений з 24:00 30 червня 2023 року на всій території України Постановою Кабінету Міністрів України № 651 від 27 червня 2023 року «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Відповідно до пункту 2-1 Прикінцевих положень СК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені\~статтями 72,\~128,\~129,\~139\~цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Враховуючи вищевикладене суд не застосовує строк позовної давності, оскільки шлюб між сторонами розірваний 11 грудня 2017 року та спливав 11 грудня 2020 року, але з 12 березня 2020 року строк визначений ст. 72 СК України\~продовжувався на строк карантину, а позов було подано 03.11.2021, тобто в період дії вищевказаного закону та в межах позовної давності. При розгляді справи суд розцінює критично і не приймає до уваги посилання відповідача, що вартість майна значно завищена, оскільки відповідачем не надано суду доказів (іншого розрахунку вартості) на спростування розрахунку вартості, що наданий позивачем. Враховуючи вищевикладене, суд, частково задовольняє заявлені вимоги, питання про розподіл судових витрат вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує, що позивачем понесені витрати: сплата судового збору за звернення до суду з позовною заявою; 17600,00 грн. витрати на правову допомогу; 3200,00 грн. витрати на оцінку майна; 801,00 грн. витрати на отримання інформації з КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації Безлюдівської Селищної ради» про реєстрацію права власності на гараж; 73,10 грн витрати на отримання інформації з Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях, щодо реєстрації права власності на транспортні засоби, а всього 109200,00 гривень.

Outcome: partial