Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

30.06.2025 до Холодногірського районного суду м.Харкова звернувся представник позивача АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» - Анохіна О.О., яка діє на підставі довіреності від 29.07.2022, з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з [PERSON] на користь АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» заборгованість у сумі 98\~148,19 грн. та судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Позовна заява подана за допомогою системи «Електронний суд». В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що 15.11.2018\~між АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» та\~ [PERSON] \~укладено кредитний договір №2001170594501 та видано кредит у сумі\~14 500 грн., крім того 15.01.2020 було укладено кредитний договір №1001525037601 та видано кредит у сумі 50 000 грн. Відповідач [PERSON] не виконує зобов`язання за кредитним договором належним чином, у зв`язку з чим станом на 03.03.2025 заборгованість [PERSON] складає\~98\~148,19 грн.: по кредитному договору від 15.11.2018\~№2001170594501 22\~644,16 грн., з яких:\~14\~109,92 грн.-\~заборгованість за кредитом; 8\~534,24 грн. заборгованість за процентами; по кредитному договору від 15.01.2020 №1001525037601 - 75\~504,03 грн., з яких: 48\~580,29 грн. заборгованість\~за кредитом; 23,49 грн. заборгованість за процентами; 26\~900,25 грн.- заборгованість за комісією. Позивач направив письмову вимогу (повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку вона зазначила у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була. У зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів. 04.07.2025\~ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі, призначено судове засідання (а.с.50). Представник позивача АТ «ПУМБ» - Анохіна О.О., яка діє на підставі довіреності у порядку передоручення від 29.07.2022, в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про підтримання позовних вимог в повному обсязі, не заперечувала проти розгляду справи в заочному порядку, просила провести судове засідання без участі позивача (зворот.а.с. 3). Відповідно до ч.3\~ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи відповідач, відповідно до вимог п.4 ч. 8\~ст. 128 ЦПК України, в судове засідання не з`явився, в порушення\~ст.131 ЦПК України\~про причини неявки суд не повідомив, не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, будь-яких заяв чи клопотань від нього до суду не надходило. Відповідно до ч. 2\~ст. 43 ЦПК України\~особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3\~ст. 131 ЦПК України\~передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно зі\~статтею 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. 22.09.2025\~ухвалою суду постановлено про заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч.2\~ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ч.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Здійснюючи правосуддя (ч.1\~ст.5 ЦПК України), суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно п. 23 ч.1\~ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. При цьому відповідно до частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою\~статті 1 Цивільного кодексу України\~цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено\~статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Спірні правовідносини виникли між Банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Пунктом другим частини другої\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків\~та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями, що передбачено в пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня\~1985\~року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН. Згідно рішення Конституційного Суду України від 11 липня\~2013\~року у справі №1-12/2013\~з огляду на приписи частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи,\~ 15.11.2018 [PERSON] підписав заяву № 2001170594501 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та підтвердив, що приймає публічну пропозицію на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті ПАТ «ПУМБ» -\~pumb.ua, в повному обсязі з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті договору, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування (враховуючи всі зміни), а також погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені договором комплексного банківського обслуговування послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у банку), а при обранні послуги з укладення договору страхування вона підписанням цієї заяви підтверджує свою згоду на укладення договору страхування на зазначених у цій заяві умовах (а.с.17). Підписавши заяву № 2001170594501 від 15.11.2018\~на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідач [PERSON] отримав кредит на споживчі цілі в розмірі\~14 500 грн. строком на 12 місяців. До того ж, у заяві визначено що платіжна дата -\~30 число кожного календарного місяця,\~стандартна процентна ставка складає\~- % 47,88, реальна річна процентна ставка, % - 47,48\~орієнтована загальна вартість за весь строк користування кредитом 1257,86 грн. (а.с.17). 15.11.2018\~ [PERSON] власноруч підписав паспорт споживчого кредиту, зміст якого узгоджується зі змістом вищевказаної заяви (зворотн. а.с.17). Крім того,\~15.01.2020\~ [PERSON] підписав заяву № 1001525037601 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та підтвердив, що приймає публічну пропозицію на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті ПАТ «ПУМБ» -\~pumb.ua, в повному обсязі з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті договору, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування (враховуючи всі зміни), а також погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені договором комплексного банківського обслуговування послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у банку), а при обранні послуги з укладення договору страхування вона підписанням цієї заяви підтверджує свою згоду на укладення договору страхування на зазначених у цій заяві умовах (а.с.14). Підписавши заяву № 1001525037601 від 15.01.2020 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідач [PERSON] отримав кредит на споживчі цілі в розмірі\~50 000 грн. строком на 36 місяців, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,99% (п. 5), розмір процентної ставки 0,01% (п.6),\~\~разова комісія 0,00% (п.7), спосіб надання споживчого кредиту на загальні споживчі цілі видача готівкою через касу Банку,банківський переказ (п. 9), уповноважила банк здійснити переказ суми споживчого кредиту з цільовим призначенням на загальні споживчі цілі за реквізитами, зазначеними при визначенні способу його надання (п. 9). До того ж, у заяві визначено платіжні періоди - 36: з 15.01.2020 по 15.01.2023; дата платежу до 15 числа кожного календарного місяця за розрахунковий період становить\~3\~384,10 грн. щомісяця та\~3\~384,02 грн. - останній платіж, усього за 36 місяців\~121\~827,52 грн., комісія за обслуговування кредитної заборгованості\~1\~995,00 грн. щомісячно, реальна річна процентна ставка, % - 99,1954 загальні витрати за споживчим кредитом \~71\~827,52 грн. (а.с. 14). 15.01.2020 [PERSON] підписав паспорт споживчого кредиту, зміст якого узгоджується зі змістом вищевказаної заяви (зворотн. а.с.14). Відповідно до копії платіжної інструкції № TR.40340878.180948.8810\~від 15.01.2020\~на рахунок [PERSON] перераховано\~50 000 грн. кредитних коштів за договором №1001525037601 від 15.01.2020 (а.с.27). Пунктом 2.1.1 Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, договір визначає умови та порядок здійснення Банком комплексного банківського обслуговування клієнта, регулює відносини сторін при наданні клієнту послуг Банку з відкриття та обслуговування карткових рахунків, випуску карток, надання споживчого кредиту, овердрафту, кредитної лінії, використання системи інтернет-банкінг, сервісу «SMS-банкінг», послуги залучення коштів у вклад, надання у користування індивідуального банківського сейфу і персонального обслуговування. Відповідно до п. 2.2.1 Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ», договір вважається укладеним, а умови публічної пропозиції акцептованими клієнтом з моменту оформлення заяви на приєднання до договору за умови подання клієнтом документів і відомостей, необхідних для з`ясування його особи, суті діяльності та фінансового стану, перелік яких визначається відповідно до вимог чинного законодавства України, якщо інший порядок не встановлений будь-якими іншими умовами договору. Дата набрання чинності договору визначається заявою на приєднання до договору, якщо інше не передбачено умовами договору та/або заявою на приєднання до договору (п. 2.2.2 Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ»). Згідно з\~п. 2.2.5 Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ», підписанням Заяви на приєднання до Договору, Клієнт беззастережно підтверджує, що на момент укладення договору клієнт ознайомився з повним текстом Договору (в тому числі Тарифами), повністю зрозумів його зміст та погоджується зі всіма умовами договору (а.с.18-23, а.с.43-46). Позивачем АТ «ПУМБ» на адресу відповідача [PERSON] направлено письмову вимогу (повідомлення) №КНО-44.2.2/80 від 03.03.2025, в якій АТ «ПУМБ» просить погасити заборгованість за укладеними кредитнимм договорами, яка станом на 03.03.2025 \~становить\~98\~148,19 грн. (а.с. 24). Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, загальний розмір заборгованості [PERSON] перед АТ «ПУМБ» по кредитному договору від 15.11.2018 №2001170594501 складає 22\~644,16 грн., з яких: 14\~109,92 грн.- заборгованість за кредитом; 8\~534,24 грн. заборгованість за процентами (зворот.а.с.29-31). Загальний розмір заборгованості [PERSON] перед АТ «ПУМБ» по кредитному договору від 15.01.2020 №1001525037601 складає 75\~504,03 грн., з яких: 48\~580,29 грн. заборгованість за кредитом; 23,49 грн. заборгованість за процентами; 26\~900,25 грн.- заборгованість за комісією\~(зворот.а.с.27-29). Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для\~договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1\~статті 639 ЦК України\~передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно з частиною 2\~статті 639 ЦК України\~якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно - телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за договором № 2001170594501 від 15.11.2018 та договором №1001525037601 від 15.01.2020 [PERSON] порушує взяті на себе зобов`язання. Згідно з правовими висновками, наведеними в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.05.2021\~у справі № 204/2972/20 (провадження № 61-168 св 21) виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. Згідно виписки по рахунку [PERSON] вбачається, що 15.01.2020 [PERSON] нараховано кредитні кошти у розмірі 50 000 грн. за договором № 1001525037601 від 15.01.2020, останній платіж на виконання кредитного договору нею здійснено 12.02.2020 у розмірі 3 400 грн.(зворот.а.с.31-32). Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, наявні правові підстави для їх стягнення в розмірі 14\~109,92 грн. за договором № 2001170594501 від 15.11.2018 та 48\~580,29 грн. за договром № 1001525037601 від 15.01.2020. Згідно зі\~статтею 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2\~ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст.1048 цього кодексу. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано відомостей, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за Кредитними договорами у добровільному порядку. Згідно зі статтею\~1049\~Цивільного Кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до\~ст. 536 ЦК України\~за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. За положеннями ч.1\~ст.1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Суд врахувує позицію Великої Палати Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та стосується необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Але, у зв`язку з тим, 15.11.2018 та 15.01.2020\~ [PERSON] підписав заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та паспорти споживчих кредитів, в яких чітко зазначено основні умови кредитування, суд застосовує висновок ВСУ від 02.12.2020 у справі №284/157/20-ц, відповідно до якого «оскільки сторонами було погоджено, зокрема процентну ставку, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри\~\~ і порядок нарахування, то суду слід визначити й стягнути таку заборгованість відповідно до положень закону та підписаних відповідачем анкети-заяви та паспорту споживчого кредиту. За приписами пункту 1 частини першої\~статті 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до ч.1\~ст.612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За ч.1\~ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, оскільки не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями відповідно до умов Договору. З наданого рахунку позивача випливає, що заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит за договором №2001170594501 від 15.11.2018 \~згідно\~\~ст.625 ЦК України\~становить 8\~534,24 грн., та за кредитним договором № 1001525037601 від 15.01.2020 становить 23,49 грн. Отже, оскільки відповідач [PERSON] порушив зобов`язання, встановлені договором №2001170594501 від 15.11.2018 та договором № 1001525037601 від 15.01.2020, докази своєчасної та повної оплати заборгованості за цими Договорами в матеріалах справи відсутні, тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення суми процентів за користування кредитними коштами саме в такому розмірі, як розрахований позивачем, а саме: у розмірі 8\~534,24 грн. та 23,49 грн. Щодо заборгованості по комісії у розмірі 26\~900,25 грн. за договором № 1001525037601 від 15.01.2020, суд приходить до наступного висновку. Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов?язаної особи банку як обов?язкову умову надання банківських послуг. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта\~ст.263 ЦПК України). Верховний суд у постанові від 27 січня\~2021\~року по справі № 176/585/17 зазначив, що виходячи зі змісту вищевказаних вказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті\~1054\~ЦК України є обов?язком банку, виконання такого обов?язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов?язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов?язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об?єктивно надаються клієнту-позичальнику. Таким чином, сплата позичальником на користь банку комісії у вигляді щомісячної винагороди є нікчемною, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» яка була чинною на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов?язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку (п. 29 постанови у справі №363/1834/17). Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня\~2007\~року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Оскільки обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, слід визначити, що встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, Позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому Позивач нараховував комісію за послуги, що супроводжують кредит. Більш того, матеріали справи не містять і приблизного переліку послуг, які надаються банком. Тобто, відсутнє двостороннє належне погодження сплати комісії банку та визначення обсягу послуг банку, за\~яку є необхідність сплачувати комісію. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога щодо стягнення комісії з відповідача у розмірі 26\~900,25 грн. за договором № 1001525037601 від 15.01.2020\~є нікчемною та не може бути задоволена. У відповідності до положень ч.3 ст.\~12\~та ч.1 ст.\~82 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до пункту 4 частини 2\~статті 43 ЦПК України\~учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до\~ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Положеннями ч. 2\~ст. 78 ЦПК України\~визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі\~ст.80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1\~ст. 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень\~ст. 83 ЦПК України\~позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. В п. 27\~постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»\~роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. При цьому, згідно з частиною шостою\~статті 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суд зазначає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада\~1950\~року принципу справедливості розгляду справи судом. Відповідно до ч. 1\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «ПУМБ» не повернуті, а також вимоги частини другої\~статті 530 ЦК України\~за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд дійшов висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та процентів за користуваннями кредитними коштами. З огляду на вищевикладене, розглядаючи спір в межах доводів позову, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за тілом кредиту № 2001170594501 від 15.11.2018 в сумі\~14\~109,92 грн., заборгованості за відстоками у розмірі 8\~534,24 грн., заборгованості за тілом кредитного договору № 1001525037601 від 15.01.2020 в сумі 48\~580,29 грн. та заборгованості за відсотками в сумі 23,49 грн. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн.\~ (а.с.10),\~тому\~з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (72,59%), а саме: - 1\~772,94 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial