Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-17 00:00:00

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СВЕА ФІНАНС» (далі за текстом ТОВ «СВЕА ФІНАНС») звернулось до суду із зазначеною позовною заявою до [PERSON] , в якій просило суд стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором на загальну суму 79362,53 грн., а також судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 05 лютого 2021 року між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ІДЕЯ БАНК» (далі за текстом АТ «ІДЕЯ БАНК») та [PERSON] було укладено договір кредиту та страхування № Z75.31505.007524412, згідно умов якого АТ «ІДЕЯ БАНК» надало, а відповідачка отримала кредит у розмірі 41700,00 грн. для власних потреб, строком на 60 місяців та зобов`язалась повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 9,99 % річних та інші платежі. АТ «ІДЕЯ БАНК» виконало умови вказаного договору у повному обсязі, надавши відповідачці обумовлену вказаним договором суму грошових коштів, однак відповідачка не здійснювала повернення кредитних коштів, а також не сплачувала відсотки за користування кредитними коштами у строки, визначеними вказаним договором, внаслідок чого у відповідачки виникла заборгованість перед АТ «ІДЕЯ БАНК» за вказаним договором станом на 25 липня 2023 року на загальну суму 79362,53 грн., з якої: заборгованість за основним боргом у сумі 39501,72 грн.; заборгованість за відсотками у сумі 8273,06 грн.; заборгованість за іншими процентними платежами у сумі 31587,75 грн. 25 липня 2023 року між АТ «ІДЕЯ БАНК» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» (далі за текстом ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА»), назва якого була змінена на ТОВ «СВЕА ФІНАНС», було укладено договір факторингу № 01.02-31/23, відповідно до умов якого АТ «ІДЕЯ БАНК» відступило право вимоги до ТОВ «СВЕА ФІНАНС», яке набуло право грошової вимоги до відповідачки за вказаним договором на загальну суму 79362,53 грн. Враховуючи, що до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідачки за вказаним договором, відповідачка ухилилася від добровільної повернення грошових коштів та сплати процентів та інших платежів, визначених умовами вказаного договору, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Представниця позивача, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового засідання, у судове засідання не з`явилася, але до суду від неї надійшло клопотання, згідно якого просила суд про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. У разі неявки відповідачки у судове засідання не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідачка про дату, час та місце судового засідання, призначене на 08 год. 40 хв. 21 травня 2025 року була повідомлена належним чином, що підтверджується довідкою про причини невручення судової повістки, в якій є позначка «адресат відсутній за вказаною адресою», що в силу частини 8 статті 128 ЦПК України в такому випадку вважається, що судовий виклик вручений відповідачці належним чином, однак у судове засідання вперше не з`явилась. У постанові Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 757/15603/19 наведено позицію, що у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням, зокрема на відсутність за вказаною адресою, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії, а повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки. У судове засідання, призначене на 08 год. 35 хв. 18 вересня 2025 року, відповідачка, будучи належним чином повідомленою, що підтверджується довідкою про доставку електронної судової повістки до її електронного кабінету, повторно не з`явилася. Клопотання про розгляд справи за її відсутності, відзив до суду не подала, про причини неявки у судове засідання суд не повідомила. Суд, також, враховує, що складовим елементом права на справедливе судочинство є судовий розгляд справи упродовж розумного строку (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) від 04 листопада 1950 року та рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Світлана Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, пункт 86; «Странніков проти України» від 03 травня 2005 року, пункт 40; «Лещенко і Толюпа проти України» та «Смирнова проти України» від 08 листопада 2005 року, пункт 54, «Антоненков та інші проти України» від 22 листопада 2005 року, пункт 41). Суд зазначає, що відповідно до вимог частини 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Суд бере до уваги, що учасник справи зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо її, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22). Отже, відповідачка зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2022 року в справі № 175/4075/18 (провадження № 61-5401св22), якщо належним чином повідомлені сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. З матеріалів справи не вбачається, що відповідачка надала суду доказів неможливості прибути у судове засідання. Суд враховує строки розгляду справи, передбачені законом, дві неявки поспіль відповідачки у судове засідання без поважних причин, а також не встановлення наявності поважних причин для її неявки. Також, судом вжито всіх можливих заходів для повідомлення відповідачки про розгляд справи, забезпечено всі процесуальні права у спосіб, передбачений ЦПК України. Виходячи з вищезазначеної практики ЄСПЛ, беручи до уваги дві неявки поспіль відповідачки у судове засідання, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності відповідачки, яка з 27 січня 2025 року, тобто з моменту прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, до ухвалення даного заочного рішення жодного разу у судове засідання не з`явилась, станом розгляду справи не цікавилась, тим самим своїм процесуальним обов`язком з`явитись в судове засідання за викликом, знехтувала. Враховуючи вказані факти, згоду представниці позивача, що викладена у позовній заяві, щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе, відповідно до частини 4 статті 223 ЦПК України, ухвалити заочне рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобов`язального права, пов`язані з ухиленням боржника від виконання своїх обов`язків з повернення кредитних коштів кредитору, тому при вирішенні спору між сторонами слід керуватися Цивільним Кодексом України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Між ТОВ «ІДЕЯ БАНК» та [PERSON] (а. с. 10, 11), відповідачкою у справі, було укладено договір кредиту та страхування № Z75.31505.007524412 від 05 лютого 2021 року (далі за текстом договір), згідно умов якого АТ «ІДЕЯ БАНК» надало відповідачці кредит\~у сумі 41700,00 грн., який включає страховий платіж у сумі 5751,72 грн., на строк 60 місяців, з датою повернення кредиту 05 лютого 2926 року, а відповідачка зобов`язалася повернути кредитні кошти разом з процентами у розмірі 9,99 % річних. у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором та графіком щомісячних платежів (а. с. 7, 9). Також, 05 лютого 2021 року сторонами вказаного договору було підписано паспорт споживчого кредиту до договору, в якому містяться основні умови кредитування, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту, порядок повернення кредиту (а. с. 8). ТОВ «ІДЕЯ БАНК» свої зобов`язання перед [PERSON] , відповідачкою у справі, виконало належним чином, надавши позичальниці кредит у сумі 41700,00 грн., про що свідчить виписка по рахунку [PERSON] , відповідачки у справі, за період з 05 лютого 2021 року по 25 липня 2023 року про користування останньою кредитними коштами (а. с. 12). В порушення умов зазначеного кредитного договору [PERSON] , відповідачка у справі, взяті на себе зобов`язання не виконала, внаслідок чого в неї виникла заборгованість перед ТОВ «ІДЕЯ БАНК», яка згідно з довідкою-розрахунком склала загальну суму 79362,53 грн., в тому числі: заборгованість за основним боргом у сумі 39501,72 грн.; заборгованість за відсотками у сумі 8273,06 грн.; заборгованість за іншими процентними платежами у сумі 31587,75 грн. (а. с. 11 зворотна сторона). Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частин 1, 2 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом частин 1, 2статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями частини 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Положеннями статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Судом встановлено,\~що ТОВ\~«ІДЕЯ БАНК»\~був наданий\~ [PERSON] кредит в розмірі та на умовах, передбачених вищезазначеним договором, однак остання всупереч вимог чинного законодавства, умов вказаного договору належним чином свої зобов`язання з повернення чергової частки кредиту та сплати процентів за користування кредитом, інших платежів не виконала у встановлені вказаним договором строки. Ці обставини не підлягають доказуванню, оскільки про них зазначено в позовній заяві та вони не спростовані відповідачкою. Доказів на спростування отримання кредиту в сумі 41700,00 грн. [PERSON] , відповідачкою у справі, суду не надано. Вказаним договором передбачено порядок та умови отримання кредиту, погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків, нарахованих за користування кредитними коштами, а також інших платежів. [PERSON] , відповідачка у справі, підписавши вказаний договір, надала згоду на отримання та повернення кредиту і сплати відсотків за користування кредитними коштами, інших платежів у строки та порядку, встановленими вказаним договором. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Згідно з частиною 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до частини 1 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). 25 липня 2023 року між ТОВ «ІДЕЯ БАНК» та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА», назву якого було змінено на ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (а. с. 24-25, 26-33, 34), було укладено\~договір факторингу\~№ 01.02-31/23,\~відповідно до\~умов якого\~до ТОВ\~«СВЕА ФІНАНС»\~перейшло право\~вимоги до\~боржників,\~у тому\~числі,\~право грошової\~вимоги до\~ [PERSON] ,\~відповідачки у\~справі,\~за договором\~кредиту та\~страхування №\~Z75.31505.007524412 від 05\~лютого 2021\~року у сумі 79362,53 грн., що також підтверджується Витягом з Реєстру боржників № 1 від 25 липня 2023 року (а. с. 13-19, 20, 22). Відповідно до пункту 5.2 вказаного договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами реєстру боржників. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. У постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 2-2035/11 (провадження № 61-2449св18) викладено висновок, що тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок також зроблено Верховним Судом у справі № 761/1543/20, провадження № 61-10389св21 від 23 лютого 2022 року, справа № 639/86/17, провадження № 61-5039св21 від 19 січня 2022 року, справа № 554/8549/15-ц, провадження № 61-18460св20 від 14 липня 2021 року. Оскільки,\~позивач ТОВ\~«СВЕА ФІНАНС»,\~позивач у\~справі,\~на підставі\~вказаного договору\~факторингу набуло\~право вимоги\~за договором\~кредиту та\~страхування №\~Z75.31505.007524412 від 05 лютого 2021 року, укладеного між первісними кредитодавцем ТОВ «ІДЕЯ БАНК» та [PERSON] , відповідачкою у справі, то у нього, як у нового кредитора, виникло право вимоги повернення кредитних коштів та інших передбачених договором платежів, у зв`язку з неналежним виконанням позичальницею [PERSON] , відповідачкою у справі, взятих на себе зобов`язань шляхом стягнення заборгованості за вказаним договором. Доказів про визнання вказаного договору факторингу недійсними чи погашення боргу первісному кредитору матеріали справи не містять. Судом встановлено, що після відступлення позивачу прав грошових вимог до [PERSON] , відповідачки у справі, остання не здійснювала платежів для погашення кредитної заборгованості за вказаним договором на рахунки ТОВ «ІДЕЯ БАНК». Матеріали справи не містять доказів погашення кредитної заборгованості відповідачкою на рахунок ТОВ «СВЕА ФІНАНС». Судом встановлено, що позивач набув право грошової вимоги до відповідачки за вказаним договором, що підтверджено дослідженими письмовими документами, тому [PERSON] , відповідачка у справі, несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за вказаним договором перед новим кредитором ТОВ «СВЕА ФІНАНС», позивачем у справі. Відповідно до частин 1, 3 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Положеннями частини 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною 2 статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Положеннями статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцеві кредиту (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому кредитодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір кредити є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною 1 статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За правилом статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині 2 статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до статті 580 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (стаття 612 ЦК України). У зв`язку з неповерненням чергової частини кредиту та сплати відсотків за користування кредитом відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України ТОВ «СВЕА ФІНАНС», до якого перейшло право грошової вимоги до відповідачки за вказаним договором, має право вимагати дострокове повернення кредиту та сплати відсотків, інших платежів, належних йому. Згідно із\~розрахунком,\~наданого позивачем,\~заборгованість [PERSON] ,\~відповідачки у\~справі,\~за договором\~кредиту та\~страхування №\~Z75.31505.007524412 від 05 лютого 2021 року складає загальну суму 79362,53 грн., з якої; заборгованість за основним боргом 39,501,72 грн.; заборгованість за відсотками 8273,06 грн.; заборгованість за іншими процентними платежами 31587,75 грн. (а. с. 11 зворотна сторона). Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. [PERSON] , відповідачка у справі, відзив на позов з відповідними доказами на спростування позиції позивача, іншого розрахунку заборгованості суду не надала, тому суд, на підставі наданих позивачем доказів, вважає встановленим, що відповідачка належним чином зобов`язання не виконала, заборгованість за вказаним договором у повному обсязі не погасила. Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, надавши їм оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову ТОВ «СВЕА ФІНАНС» про стягнення з [PERSON] заборгованості на загальну суму 79362,53 грн., оскільки зібрані у справі докази та їх належна оцінка доводять, що позов обґрунтований, а викладені позивачем в позовній заяві обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та вони не спростовані відповідачкою. У зв`язку із задоволенням позовних вимог позивача, відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем при зверненні з наявним позовом до суду, оскільки оплата судового збору підтверджена платіжною інструкцією кредитного переказу № 568 від 13 січня 2025 року (а. с. 6).

Outcome: approved