Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача нарахованої, однак невиплаченої заробітної плати в сумі 48330,16 грн та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи в сумі 167241,60грн, а всього 215571,76 гривень. \~ \~ \~ \~Свої вимоги обґрунтовує тим, що у період з 01.12.2022 по 28.02.2025 вона перебувала у трудових відносинах з ТОВ «НК Барель» на посаді оператора заправних станцій 3 розряду автозаправочної станції №07 та звільнена за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Однак, в порушення вимог ч.1 ст.116 КЗпП України, відповідач не здійснив виплату належних їй сум, а саме заробітну плату за період з листопада 2024 року по лютий 2025 року в сумі 48330,16 грн, в тому числі компенсацію за 20 календарних днів невикористаної щорічної відпустки в сумі 8363,28 грн. \~ \~ \~ \~Крім того, оскільки ТОВ «НК Барель» не провів з нею повний розрахунок при звільненні та враховуючи те, що з моменту звільнення до моменту звернення з позовом до суду пройшло 144 робочих дні, з відповідача у відповідності до вимог ч.1 ст.177 КЗпП України, слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку, який на момент звернення до суду складає 167241,60 грн, а всього з врахуванням невиплаченої заробітної плати в сумі 215571,76 гривень. Ухвалою судді від 24.07.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк 7 днів для усунення недоліків позовної заяви. \~ \~ \~ \~На виконання вимог ухвали суду, представником позивача 29.07.2025 через канцелярію суду подано заяву про усунення недоліків позовної заяви до якої долучено квитанцію про сплату судового збору в сумі 461,21 гривень. Ухвалою судді від 31.07.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. \~ \~ \~ \~Позивач в судове засідання 15.09.2025 не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Попередньо, 19.08.2025 через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала з підстав наведених в позовній заяві, просила позов задовольнити та стягнути з відповідача 215571,76 гривень. Не заперечила проти заочного розгляду справи. \~ \~ \~ \~Відповідач ТОВ «НК Барель» явку представника в судове засідання повторно не забезпечив, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, що підтверджується списком розсилки поштових відправлень та довідками про доставку електронного документу до електронного кабінету ТОВ «НК Барель», відзив на позовну заяву до суду не подав. Ухвалою суду від 15.09.2025 постановлено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. \~ \~ \~ \~Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~Оглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази у справі та оцінивши їх в сукупності, суд задовольняє позов з таких підстав. \~ \~ \~ \~Як вбачається із трудової книжки, позивач [PERSON] працювала у ТОВ «НК Барель» на посаді оператора заправних станцій 3-го розряду АЗС №7 з 01.12.2022 та була звільнена 28.02.2025 згідно наказу від 26.02.2025 №122/к на підставі п.1 ст.36 КЗпП України (за згодою сторін) (а.с.8). Згідно з наказом директора ТОВ «НК Барель» Наталії Шундіної від 26.02.2025 №122/к (а.с.9) «Про звільнення з роботи» звільнено [PERSON] , оператора заправних станцій 3 розряду АЗС №7, 28.02.2025 за угодою сторін (п.1 ст.36 КЗпП України). Бухгалтерії виплатити [PERSON] компенсацію за 14 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 01.12.2023 по 30.11.2024 та 06 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 01.12.2024 року по 28.02.2025 року. Згідно з п. 1 ч.1 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є угода сторін. Згідно ч.1 ст.83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Як вбачається з матеріалів справи, а саме довідки особовий рахунок працівника за 01.11.2024 по 28.02.2025 (а.с.13), загальна сума заборгованості ТОВ «НК Барель» перед [PERSON] за період за листопад 2024 року по лютий 2025 року станом на 30.04.2025 з урахуванням вже утриманих податків та інших обов`язкових платежів, становить 48330,16 гривень. При цьому, доказів виплати позивачу [PERSON] в день її звільнення 28.02.2025 заборгованості по заробітній платі в сумі 48330,16 грн, відповідачем суду не представлено. Також, листом Південно-західного міжрегіонального управління державної служби з питань праці (а.с.10-11) підтверджується наявність у ТОВ «НК Барель» перед [PERSON] станом на 18.03.2025 заборгованості з виплати заробітної плати в загальному розмірі 48330,16 грн., в тому числі компенсації за 20 календарних днів невикористаної щорічної відпустки в розмірі 8363,28 гривень. За наведених обставин суд приходить до переконання про те, що дійсно на даний час має місце затримка з вини відповідача виплата позивачу всіх сум, що належали їй в день звільнення, і така затримка є протиправною всупереч правовому положенню щодо їх виплати в день звільнення, а тому є підставною вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі за період з листопада 2024 року по лютий 2025 року включно в розмірі 48330,16 гривень. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, суд зазначає наступне. Статтею 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року передбачено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Відповідно до п.3 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно з абз.1 п.8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Як вбачається з матеріалів справи, а саме довідки №1 про середню заробітну плату (а.с.12) виданій [PERSON] , загальна сума доходу позивача за останні 2 календарні місяці роботи перед її звільненням, а саме грудень-січень, становить 29035,06 гривень. А тому середньоденна заробітна плата, що підлягає застосуванню для обчислення середнього заробітку, становить 1161,40 грн. (29035,06 грн : 25 робочих дні згідно табелів використання робочого часу за грудень 2024 року, січень 2025 року). В спірному випадку періодом, впродовж якого за працівником [PERSON] зберігається середній заробіток у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні є період з 28.02.2025 по 22.07.2025 (день звернення з позовом до суду) та складає 144 робочих дні, а тому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 167241 гривень 60 копійок (1161,40 х 144 = 167241,60). З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача за період з 01.11.2024 по 28.02.2025 невиплачену заробітну плату в розмірі 48330 гривень 16 копійок та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.02.2025 по 22.07.2025 в розмірі 167241 гривня 60 копійок, а всього в розмірі 215571 гривень 76 копійок. При цьому, згідно з роз`ясненнями, викладених у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду №13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. У відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 1672,41 гривень. Крім того, у відповідності до ч.6 ст.141 ЦПК України, з відповідача в користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 483,31 грн за вирішення майнової позовної вимоги про стягнення заробітної плати, від сплати якого позивач звільнений при зверненні з позовом до суду на підставі п.1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір».

Outcome: approved