Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-10 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" звернулось до суду з позовними вимогами до [PERSON] ,\~ просять стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 002/11848003-SP від 29 вересня 2021\~ року в розмірі 21834,14\~ грн, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що\~ 29\~ вересня 2021\~ року АТ «Таскомбанк» та [PERSON] ,\~ було укладено Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 002/11848003-SP,\~ підписанням якого акцептував публічну пропозицію АТ «Таскомбанк», яка розміщена на веб-сайті банку: https://tascombank.ua та беззастережно приєднався до умов договору. Строк дії кредитного ліміту за кредитним договором становить 365 днів з моменту повідомлення банком про факт встановлення кредитного ліміту. При цьому після закінчення зазначеного періоду, строк дії Кредитного ліміту автоматично пролонгується, окрім випадків: якщо Банк прийняв рішення не продовжувати строк дії Кредитного ліміту, направлення клієнтом до банку письмової заяви про відмову від користування лімітом кредитної лінії та/ або про закриття поточного рахунку. 28.02.2024 між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №НІ/11/16-Ф у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» зобов`язується передати (сплатити) АТ «Таскомбанк» суму фінансування, а АТ «Таскомбанк» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги за кредитними договорами, Договорами поруки в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Відповідно до Додатку № 1 до Договору факторингу №НІ/11/16-Ф від 28.02.2024 Реєстру прав вимоги, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 21834,14\~ грн,\~ яких: 9985,68 грн - заборгованість по тілу кредиту, 11848,46 грн - заборгованість за відсотками.\~ Згідно умов кредитного договору позичальник зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки та на умовах, передбачених договором. Відповідач порушив взяті на себе зобов`язання щодо належного повернення боргу, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача борг на загальну суму 21834,14 грн, вирішити питання відшкодування судових витрат. Ухвалою від 12.06.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі, постановлено про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження (а.с.43). Сторони про судовий розгляд даного позову були повідомлені належним чином. Відповідачем не подано відзив на позовну заяву протягом строку, встановленого суддею відповідно до ч. 1 ст. 278 ЦПК України, не заявлено жодних клопотань. Представник позивача подав суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ст.ст. 280-282 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд даної справи. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що\~ 29\~ вересня 2021\~ року АТ «Таскомбанк» та [PERSON] підписав Заяву-анкету №693953 про приєднання до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладання Договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки (а. с. 5), підписанням якої акцептував публічну пропозицію АТ «Таскомбанк», яка розміщена на веб-сайті банку: https://tascombank.ua та беззастережно приєднався до умов договору. Згідно положень даної заяви, відповідач просив відкрити поточний рахунок у гривні № [NUMBER] ,\~ та встановити ліміт кредитування. З довідки АТ «Таскомбанк» (а.с. 6) вбачається, що [PERSON] з 29.09.2021\~ є власником поточного рахунку у гривні № [NUMBER] , який відкритий до заяви-анкети №693953 з номером кредитного договору № 002/11848003-SP від 29.09.2021, відкритий у АТ «Таскомбанк». 28.02.2024 між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №НІ/11/16-Ф (а.с. 8-9), відповідно до якого фактор зобов`язується передати клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за кредитним договором в обсязі та на умовах що існують на дату відступлення права вимоги. Фінансування Клієнта здійснюється шляхом купівлі Фактором у Клієнта Прав Вимоги та набуття фактором Прав Вимоги на Борг (п. 2.2 договору). Згідно з п. 2.3 Договору, відступлення права вимоги і всіх інших прав належних клієнту за кредитним договором та їх перехід від клієнта до фактора відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру прав вимоги згідно додатку №2, але не раніше здійснення оплати фактором згідно п. 3.1 Договору, після чого фактор стає кредитором по відношенню до позичальників стосовно боргу та набуває відповідні права вимоги. Згідно акту прийому-передачі реєстру прав вимоги від 28.02.2024 до договору факторингу №НІ/11/16-Ф від 28.02.2024 (а.с. 10), клієнт АТ «Таскомбанк» передав, а фактор ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» прийняв реєстр прав вимог, після чого від клієнта до фактора переходять права вимоги боргу до позичальників і фактор стає кредитором по відношенню до позичальників стосовно їх боргів. Відповідно до витягу з реєстру прав вимог до Договору факторингу №НІ/11/16-Ф від 28.02.2024 (а.с. 11) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 002/11848003-SP від з 29.09.2021\~ у розмірі 21834,14\~ грн. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом. Частиною 1 статті 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Отже, за змістом наведених вище положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора. Представник позивача, на підтвердження позовних вимог, зазначає, що між сторонами укладено договір № 002/11848003-SP від з 29.09.2021 та сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, 28.02.2024 позивач набув право грошової вимоги до відповідача за договором № 002/11848003-SP від з 29.09.2021, на підставі договору факторингу №НІ/11/16-Ф від 28.02.2024. Згідно умов кредитного договору позичальник зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, але відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим має непогашену заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за договором № 002/11848003-SP від\~ 29.09.2021 у розмірі 21834,14\~ грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.7). Відповідно до приписів ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Передбачено ст. 628 ЦК України, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відподно до ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч.1 ст. 642 ЦК України). Вирішуючи позов про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за кредитним договором № 002/11848003-SP від\~ 29.09.2021,\~ що укладений з АТ «Таскомбанк», суд враховує наступне. Представник позивача, на підтвердження позовних вимог та наявності заборгованості надав: заяву-анкету №693953 про приєднання до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладання Договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки від 29.09.2021,\~\~ довідку АТ «Таскомбанк» від 29.09.2021 та розрахунок заборгованості (а.с. 7), згідно якого заборгованість відповідача за кредитним договором № 002/11848003-SP від 29.09.2021\~ становить 21834,14\~ грн,\~ яких: 9985,68 грн - заборгованість по тілу кредиту, 11848,46 грн - заборгованість за відсотками. Разом з тим, до суду не надано належних та достатніх доказів укладення саме кредитного договору № 002/11848003-SP від\~ 29.09.2021\~\~ між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] ,\~ оскільки до матеріалів справи додана лише заява-анкета №693953 від 29.09.2021,\~\~ яка не містить істотних умов: суми кредиту, мети, умов та порядку його видачі, розміру, порядку нарахування та виплати процентів, а саме не містить відсоткової ставки та строку кредитування. Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18). Відсутність у матеріалах справи кредитного договору № 002/11848003-SP від 29.09.2021,\~ який підписаний сторонами, не підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, не забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, у якому втілюється воля останніх та не підтверджує, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Також, суд враховує, що згідно з положеннями ч. 1 ст. 1046 ЦК України, кредитний договір є реальним та укладеним з моменту передання грошей, з наданням доказів про перерахування кредитодавцем суми грошової позики (кредиту) на зазначений в договорі рахунок позичальника для висунення і доведення вимоги позивачем (новим кредитором) про стягнення з боржника є обов`язковим. У той же час, у матеріалах справи відсутні належні, допустимі і достатні докази перерахування кредитних коштів відповідачу [PERSON] , відповідно до вимог ст. 526, 1054, 1088 ЦК України, а тому позивачем не доведено, що позичальнику надано кредитні кошти на умовах встановлених договором. Суд також враховує, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, містять записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Також, виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Необхідність дослідження саме первинних документів в справах щодо стягнення кредитної заборгованості знайшла своє відображення у постанові Верховного Суду України від 30.01.2018р. в справі №161/16891/15-ц. Наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором є неналежним та недостатнім доказом для задоволення позовних вимог, оскільки сам розрахунок, умови кредитування тощо, є внутрішніми документами банку та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалися кредитні кошти відповідачу і на який строк та правильність нарахування заборгованості у розмірі 21834,14\~ грн. Отже, розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем у позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу саме у розмірі 21834,14\~ грн. Таким чином, встановивши відсутність належних, достовірних та достатніх доказів щодо укладення кредитного договору № 002/11848003-SP від 29.09.2021, а саме виникнення зобов`язальних правовідносин на умовах, зазначених позивачем, відсутність доказів надання кредиту, та\~ обгрунтованого розрахунку боргу,\~ суд дійшов висновку про недоведеність наявності підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованості за Кредитним договором № 002/11848003-SP від\~ 29.09.2021\~ у розмірі 21834,14\~ грн. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed