Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-16 00:00:00

15 липня 2025 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому вказувала, що 20 грудня 2023 року у Франківському відділі ДРАЦС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, зареєстровано шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , про що було зроблено актовий запис в книзі реєстрації за №454. В шлюбі народилась одна дитина, а саме: син [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя в них не склалось, шлюбні стосунки припинені, вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, сім`я фактично розпалась. На підставі вищезазначеного позивач просить розірвати шлюб. Позивачка просить повернути їй 50% судового збору у разі визнання позову відповідачем. В судове засідання позивачка не з`явилася, однак надала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала, обставини справи підтвердила. В судове засідання відповідач не з`явився, однак надав письмову заяву в якій просив слухати справу у його відсутності. Проти задоволення позовних вимог не заперечував. Судом встановлено, що між сторонами склалися сімейні правовідносини щодо припинення шлюбу, які врегульовуються ст.ст. 104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1, 112 Сімейного кодексу України. Так, під час судового слідства встановлено, що дійсно між [PERSON] та [PERSON] 20 грудня 2023 року укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб, видане у Франківському відділі ДРАЦС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зроблено в книзі реєстрації актів запис за №454 (а.с.5). Від шлюбу народилась одна дитина, а саме: син [PERSON] , [INFO] (а.с.10). З матеріалів справи вбачається, що спільне життя у них не склалося, подальше існування їхньої сім`ї неможливе. Шлюбні стосунки між ними припинені, спільне господарство не ведеться. Також в судовому засіданні встановлено, що майновий спір між позивачем та відповідачем відсутній, дитина після розірвання шлюбу залишається з матір`ю. Спір щодо цього відсутній. З урахуванням зазначеного суд визнає встановленим, що між сторонами у справі подальше спільне життя неможливе, у зв`язку з чим позивачка звернулася з позовом в порядку ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України. Саме той факт, що сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, сім`я фактично розпалась, унеможливлює їх сумісне співіснування. При ухваленні рішення судом враховано спільне бажання [PERSON] та [PERSON] швидше розірвати шлюб, оскільки подальші шлюбні відносини між ними є неприпустимими. Враховуючи вказане, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам та інтересам дитини, що має істотне значення, у зв`язку з чим шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України. У зв`язку із задоволенням позову судові витрати, понесені позивачем, слід покласти на відповідача відповідно до ст.141 ЦПК України. Однак, суд констатує, що відповідач подав письмову заяву про визнання позову до початку розгляду справи по суті. Тому, у зв`язку із визнанням відповідачем позову позивачу слід повернути з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову. Так, відповідно до ч.3 ст.7 ЗУ «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У даному випадку слід застосувати ч.3 ст.7 ЗУ «Про судовий збір», а із відповідача на користь позивача слід стягнути решту судових витрат: інші 50% судового збору, сплаченого позивачкою при поданні позовної заяви. Позивачка при поданні позовної заяви сплатила судовий збір у розмірі 1211,20 грн, з яких 605,60 грн підлягають поверненню їй з державного бюджету, а решта 605,60 грн стягненню на її користь із відповідача. Про понесення інших судових витрат позивачка не заявила.

Outcome: approved