Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-11 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів, мотивуючи позовні вимоги тим, що 11.06.2020 нею було здійснено переказ грошових коштів у розмірі 100 000,00 грн., на банківський рахунок [NUMBER] , який належить відповідачу [PERSON] .. Також 18.07.2020 нею було здійснено перерахунок коштів на рахунок [NUMBER] , який відкритий на ім`я [PERSON] , [INFO] . З урахуванням вимог ч. 4 ст. 33 ЦПК України батьки неповнолітньої дитини повинні повернути безпідставно отриманні кошти, так як кошти були внесені на картковий рахунок, який відкритий на ім`я неповнолітньої дитини. [PERSON] (Відповідач 1) та [PERSON] (Відповідач 2) є батьками неповнолітнього [PERSON] .. Позивач зверталася в усній формі до відповідачів про повернення безпідставно набутих ним коштів, однак останні спірних коштів так і не повернули до цього часу. Підставою для перерахунку вказаних коштів була усна домовленість Позивача з відповідачем [PERSON] . Так, на початку червня 2020 року [PERSON] , з яким Позивач була добре знайома (він чоловік її однокласниці [PERSON] - Відповідач 2) та тривалий час підтримували дружні стосунки запропонував свою допомогу у придбанні автомобіля. Через пару днів він повідомив, що знайшов потрібний автомобіль Toyota RAV 4 і що купівля автомобіля буде відбуватися через аукціон. Пояснивши деталі придбання автомобіля, Відповідач 1 повідомив, що потрібно перерахувати йому кошти Позивачем, а він буде займатися необхідними процедурами для придбання автомобіля. Позивач перерахував кошти на карткові рахунки, які були надані Відповідачем 1. Однак, через деякий час [PERSON] повідомив, що виникли проблеми з придбанням автомобіля (як пояснив Відповідач 1, даний автомобіль перебуває під арештом), то Позивач попросила повернути кошти. Протягом тривалого часу Відповідач 1 обіцяв повернути кошти. Однак пояснював затримку в перерахуванні коштів, перебуванням за кордоном, операцією та тяжким перебігом та ускладненнями після ковіду. Судом винесено ухвалу 31.05.2022 про прийняття зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів в одне провадження та постановлено про перехід до загального порядку розгляду справи. До суду Позивачем 01.03.2025 подано клопотання про залучення до справи як співвідповідача [PERSON] та заяву про збільшення позовних вимог. До суду надійшов відзив Відповідача [PERSON] з якого вбачається, що Відповідач 1 з заявленими в позові вимогами не погоджується, оскільки грошові кошти, які Позивач перерахувала на банківський рахунок [NUMBER] , що відкритий на ім`я Відповідача-1, а також на банківський рахунок [NUMBER] , що відкритий на ім`я [PERSON] - неповнолітнього сина Відповідача-1 та Відповідача-2. Позивач виконувала взяті на себе цивільно-правові зобов`язання, а саме здійснила декілька переказів коштів. Так, 11.06.2020 Позивач перерахувала на банківський рахунок [NUMBER] суму у розмірі 30 000 грн. 00 коп. Того ж дня Позивачем було здійснено ще дві транзакції у розмірі 30 000 грн. 00 коп. та 40 000 грн. 00 коп. на вищевказаний банківський рахунок. 18.07.2020 Позивач перерахувала на банківський рахунок [NUMBER] суму у розмірі 100 000 грн. 00 коп. Проте після проведення відповідних транзакцій, 20.07.2021 Позивач вирішила відмовитися від виконання взятого на себе цивільно-правового зобов`язання по розписці, та подала позовну заяву до суду, в якій визначила отримані Відповідачем-1 кошти по розписці як «безпідставно отримані кошти». До того ж, після цього позивач припинила виконувати взяте на себе зобов`язання, не повернувши таким чином позикодавцю грошові кошти у розмірі 558 000 (п`ятсот п`ятдесят вісім тисяч) гривень 00 копійок на підставі боргової розписки про те, що [PERSON] взяла у [PERSON] кошти в розмірі 758 000 грн. 00 коп. і зобов`язується їх повернути до кінця поточного року, тобто до 31.12.2017. Отже, підставою отримання [PERSON] коштів від [PERSON] є боргова розписка від 06.11.2017. З відповіді на відзив позивача вбачається, що 20.07.2021 вона звернулася до суду з позов до [PERSON] , [PERSON] про повернення безпідставно отриманих коштів. Не бажаючи повертати кошти, [PERSON] підробив боргову розписку, копію якої надав суду. Боргова розписка про отримання позики від 06.11.2017 є підробним документом, адже договір позики між нею та Відповідачем 1 ніколи не укладався і жодних грошових коштів вона від відповідача не отримувала. Сам текст розписки та підпис на ньому зроблений не нею. Доводи відповідача [PERSON] не відповідають дійсності та спрямовані на уникнення цивільно-правової відповідальності, а в майбутньому незаконне стягнення з нею великої суми коштів шахрайським шляхом, (адже Відповідач 1 подав зустрічну позовну заяву про стягнення коштів на підставі даної розписки). [PERSON] не зазначає місце, час отримання коштів та де була написана нею дана боргова розписка. Крім тієї обставини, що вона фізично не могла в цей день написати розписку, то в 2017 році Позивачу не було відомо, що прізвище Відповідача 1 - [PERSON] , адже вона знала його під прізвищем [PERSON] і їй набагато пізніше стало відомо, що він змінив прізвище. Надаючи суду сфальсифіковану боргову розписку Відповідач 1 не досить добре все обміркував, адже не зрозуміло, чому, подаючи декларацію як кандидата в депутати Верховної ради 21.06.2019 не зазначив в розділі 12 «Грошові активи» декларації як кошти, позичені третій особі (перевищено поріг декларування у 50 ПМ та не повернуто на останній день звітного періоду). Відсутність інформації в декларації про кошти позичені третій особі ( [PERSON] ) свідчить також про те, що жодних коштів у [PERSON] вона не позичала ні в 2017 році, ні в будь-якому іншому. Досить дивно виглядає, що Відповідача 1 протягом чотирьох років не хвилювало питання повернення йому такої значної суми коштів, яка у 6 разів перевищує дохід його сім`ї за рік (згідно декларації). Крім того, підтвердженням того, що саме [PERSON] винен їй кошти є підтвердження їхнього з ним листування за допомогою Viber та смс повідомлень. Так, відповідно до останніх смс повідомлень, якими вона обмінялася з [PERSON] , вона вкотре вимагала від нього повернення грошей, а він не заперечував проти існування боргу. Крім того, Відповідач 1 [PERSON] подав зустрічну позовну заяву, яку 31.05.2022 протокольною ухвалою суду було прийнято до сумісного розгляду з первісним позовом. В зустрічній позовній заяві [PERSON] просить стягнути з [PERSON] заборгованість по розписці від 06.11.2017 в розмірі 558 000,00 грн, 2790,00 грн збитки від інфляції, 65951,00 грн відсотків за користування грошовими коштами. Зустрічну позовну заяву [PERSON] мотивує тим, що позивачка за первісним позовом отримала від [PERSON] 758 000,00 грн 06.11.2017, які повинна була повернути до 31.12.2017. У встановлений строк кошти не повернула, натомість лише 11.06.2020 перерахувала [PERSON] 100 000,00 грн. Також 18.07.2020 Позивачка перерахувала на банківський рахунок неповнолітнього сина [PERSON] . [PERSON] суму коштів у розмірі 100 000,00 грн. Заборгованість підтверджується борговою розпискою від 06.11.2017. Позивачка за первісним позовом, відповідачка за зустрічним позовом подала відзив на зустрічний позов, свою позицію обґрунтовує тим, що не бажаючи повертати кошти, [PERSON] підробив боргову розписку, копію якої надав суду. Боргова розписка про отримання позики від 06.11.2017 є підробним документом, адже договір позики між нею та Відповідачем 1 ніколи не укладався і жодних грошових коштів вона від відповідача не отримувала. Сам текст розписки та підпис на ньому зроблений не нею. Доводи відповідача [PERSON] не відповідають дійсності та спрямовані на уникнення цивільно-правової відповідальності, а в майбутньому незаконне стягнення з нею великої суми коштів шахрайським шляхом, (адже Відповідач 1 подав зустрічну позовну заяву про стягнення коштів на підставі даної розписки). [PERSON] не зазначає місце, час отримання коштів та де була написана нею дана боргова розписка. Крім тієї обставини, що вона фізично не могла в цей день написати розписку, то в 2017 році їй не було відомо, що прізвище Відповідача 1 - [PERSON] , адже вона знала його під прізвищем [PERSON] і їй набагато пізніше стало відомо, що він змінив прізвище. Надаючи суду сфальсифіковану боргову розписку Відповідач 1 не досить добре все обміркував, адже не зрозуміло ,чому ,подаючи декларацію як кандидата в депутати Верховної ради 21.06.2019 не зазначив в розділі 12 «Грошові активи» декларації як кошти, позичені третій особі (перевищено поріг декларування у 50 ПМ та не повернуто на останній день звітного періоду). В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, в своїх поясненнях посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог, відповіді на відзив . Крім того, пояснила, що маючи домовленості з Відповідачем 1 [PERSON] про придбання ним автомобіля на її ім`я вона перерахувала йому кошти в сумі 100 000,00 грн., на належний йому рахунок [INFO] та на рахунок його сина [PERSON] 100 000,00 грн. 18.07.2020. Однак в подальшому [PERSON] пояснив, що автомобіль про придбання якого вони домовилися знаходиться під арештом і це ускладнює всю процедуру. Вона попросила повернути кошти, на що Відповідач 1 погодився, однак потім не виконав своє зобов`язання, знаходячи для цього різні пояснення. Про існування таких домовленостей і визнання Відповідачем необхідності повернення цих коштів підтверджується листуванням у вайбері та смс повідомленням. Відповідач та його представник не заперечували належність номера телефону [PERSON] та дійсність цих повідомлень. Вона звернулася до суду з позовом після того як дізналася з мережі інтернету, що Відповідач [PERSON] затриманий по вчинення шахрайський дій . Після звернення до суду з позовом була дуже здивована та обурена тим, що Відповідач замість того щоб повернути борг подав до суду підроблену боргову розписку, яку вона не писала і ніколи не брала коштів у відповідача [PERSON] у борг. Ні у відзиві на позов, ні у зустрічній позовній заяві, ні в судовому засіданні представник відповідача не зміг навіть пояснити де, коли і за яких обставин ці кошти були передані Позивачці, якими купюрами, враховуючи суму коштів 758 000,00 грн. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`являвся. Про час та місце їх проведення був повідомлений належним чином. Представник Відповідача 1 - адвокат Шаповалов А.М. позовні вимоги не визнав, в своїх поясненнях посилаючись на обставини викладені у відповіді на відзив. В подальшому подав заяву про припинення його повноважень як представника Відповідача 1 [PERSON] . У зв`язку з неодноразовою неявкою належним чином повідомленого позивача за зустрічним позовом у судове засідання, неповідомленням про причини своєї неявки, відсутністю заяви про розгляд справи за його відсутності, ухвалою суду від 03.09.2025 зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судові засідання не з`явилися з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, відзиву на позов не подавали. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Зазначені норми матеріального права визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] перерахувала [PERSON] 30 000 грн. 00 коп. від 11.06.2020 о 06:47 год., що підтверджується платіжним дорученням № Р24А402434574С69436; 30 000 грн. 00 коп. від 11.06.2020 о 06:48 год., що підтверджується платіжним дорученням № Р24А402434970С87002;40 000 грн. 00 коп. від 11.06.2020 о 06:50 год., що підтверджується платіжним дорученням № Р24А402435746С12052. Також, 18.07.2020 Позивачка перерахувала на банківські реквізити неповнолітнього сина [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , суму коштів у розмірі 100 000 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № Р24А477170140С15037. Даний факт не заперечується відповідачем. Про існування домовленості з [PERSON] , а також визнання даного боргу та обіцянки його повернення підтверджується також скріншотом листування Позивача з Відповідачем 1. З даного спілкування вбачається, що відповідач не заперечує щодо отримання цих сум саме для придбання для автомобіля, пояснює про неможливість виконання домовленостей та обіцяє повернути кошти. Так, в повідомленні від 27.04.2021 на номер телефона [NUMBER] нагадує про обіцянку повернути кошти до 23 квітня і що ці гроші він повинен був віддати [PERSON] ( в судовому засіданні позивачка пояснила, що це її син [PERSON] ). Також інше листування свідчить про те, що ці кошти Позивачка перерахувала Відповідачу 1 на придбання автомобіля. Про те, що номер телефона [NUMBER] належить [PERSON] не заперечується Відповідачем 1 (заперечення [PERSON] на відповідь на відзив на позовну заяву про стягнення безпідставно отриманих коштів). При наданні оцінці електронним доказам в письмовій формі (скріншот спілкування з відповідачем [PERSON] у вайбері та месенджері) суд враховує правові позиції викладені в Постанові ВС від 17.03.2020 у справі №?923/566/19, Постанові Верховного Суду від 13.07.2020 у справі №?753/10840/19, Постанові Верховного суду від 29.01.2021 у справі №?922/51/20, Постанові Верховного Суду від 18.10.2023 у справі №?380/18693/2, об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 15.07.2022 у справі №?914/1003/21. Так, у Постанові Верховного Суду від 13.07.2020 у справі №?753/10840/19 суд прийшов до висновку про те, що роздруківки скрін-шотів листування у Viber є належним доказом. Обставини, на які посилався учасник справи, підтверджуються наданими заявником скрін-шотами повідомлень, які суд визнає належними і допустимими доказами та покладає в обґрунтування рішення. На підтвердження заявлених вимог учасник справи надав скріншоти повідомлень з телефону та планшету, роздруківки з Viber, які суд вважає належними та допустимими доказами, та яким надана належна правова оцінка. Допитаний в судовому засіданні за клопотанням позивачки свідок [PERSON] пояснив, що про існування домовленостей про придбання автомобіля RAV 4 відповідачем [PERSON] йому відомо як зі слів його матері [PERSON] , так і зі слів [PERSON] , з яким він особисто знайомий і спілкувався з цих питань. Так, він мав домовленість з [PERSON] під`їхати і подивитися автомобіль на площадці, який мама збиралася придбати. Також він домовлявся з [PERSON] , що він поверне йому кошти, які йому надала [PERSON] для придбання автомобіля. Таким чином, як факт перерахунку коштів та існування домовленостей Позивачки з Відповідачем 1 [PERSON] підтверджується як письмовими доказами, електронними доказами, так і показаннями свідка [PERSON] . Під час допиту свідка представник Відповідача 1 адвокат Шаповалов А.М. жодним чином не заперечив показання свідка. Отже, в судовому засіданні встановлено, що позивачка ці кошти перерахувала Відповідачу та відсутні докази повернення цих коштів позивачу [PERSON] . В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією актового запису по народження. Надаючи оцінку позиції відповідача, що кошти в сумі 200 000,00 грн., позивачка перерахувала в рахунок повернення боргу по борговій розписці від 06.11.2017, то цей факт не знайшов підтвердження під час судового розгляду. Пояснення позивачки про те, що ця боргова розписка є підробним документом підтверджується висновком почеркознавчої експертизи від 05.12.2024 №5037/24-32, яка була призначена ухвалою суду за клопотанням Позивачки [PERSON] . Так, з висновку експертизи вбачається, що рукописний текст, що починається зі слова «Розписка» та закінчується цифрами 06.11.2017 року у розписці від 06.11.2017 року ймовірно виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Підпис у розписці від 06.11.2017 року ймовірно виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Крім того, пояснення Позивачки, що Відповідач 1 змінював прізвище з [PERSON] на [PERSON] підтверджується актовим записом. Спростування пояснень Позивачки те, що на дату написання розписки їй не було навіть відомо, що прізвище Відповідача 1 було [PERSON] останнім не надано. Ч.1 ст.237 ЦК України визначено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав ,встановлених актами цивільного законодавства (ч.3 ст.237 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. В даному випадку мав місце договір доручення, укладений в усній формі. Кошти, які були надані довірителем повіреному для вчинення певних дій не переходять у його власність. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах. Отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах: від 10.09.2018 у справі № 638/11807/15-ц (касаційне провадження № 61-1215св17), від 12.09.2018 у справі № 154/948/16 (касаційне провадження № 61-4497ск18), від 12.12.2018 у справі № 205/3330/14-ц (касаційне провадження № 61-1133св18), 10.04.2018, 910/10156/17, Велика палата Верховного Суду У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду . Відповідно до ч.4 ст.33 ЦК України неповнолітня особа може розпоряджатися грошовими коштами, що внесені повністю або частково іншими особами у фінансову установу на її ім`я, за згодою органу опіки та піклування та батьків або піклувальників. На час звернення до суду (26.07.2021 року) [PERSON] не досяг 14 років і мав обсяг цивільної дієздатності визначений ст.31 ЦК України. На сьогодні обсяг цивільної дієздатності [PERSON] , [INFO] , визначається ст.32 ЦПК України, яка крім іншого визначає, що фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право: самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами (п.1 ч.1 ст.32 ЦПК України); неповнолітня особа може розпоряджатися грошовими коштами, що внесені повністю або частково іншими особами у фінансову установу на її ім`я, за згодою органу опіки та піклування та батьків (усиновлювачів) або піклувальника( ч.3 ст.32 ЦПК України). Враховуючи, що кошти були внесені на рахунок [NUMBER] , який відкритий на ім`я неповнолітньої дитини, то відповідачами можуть бути як батьки так і сама неповнолітня дитина. Відповідно до ч.2 ст.1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу) Ст. 536 ЦК України передбачає, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Ч. 2 ст.625 ЦК України визначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд приймає до уваги розрахунок наданий позивачкою інфляційних витрат та 3 відсотків річних. Загальна заборгованість складає: період прострочення грошового зобов`язання 1315 днів 100 000,00 (сума боргу) + 55 798,44 (інфляційне збільшення) + 10 800,00 (штрафні санкції) = 166 598,44 грн. Крім того, суд враховує правову позицію викладену в Постанові ВП ВС від 16.10.2024 року справа №911/952/22, зокрема «125. Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду висновує, що положення частини десятої статті 238 ГПК України, частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України урегульовують можливість нарахування відсотків до моменту виконання рішення суду. 126. При прийнятті рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки, суд вправі відповідно до частини десятої статті 238 ГПК України, частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків до моменту виконання рішення суду. 127. Передбачені частиною другою статті 625 ЦК України 3 % річних (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) охоплюються положеннями частини десятої статті 238 ГПК України, частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України. 128. Подібні за змістом висновки щодо можливості нарахування відсотків до моменту виконання рішення суду та охоплення положеннями частини десятої статті 238 ГПК України, частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України передбачених частиною другою статті 625 ЦК України 3 % річних викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2024 року у справі № 910/14524/22.» За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України установлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно зі статтею 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Ураховуючи викладене , на підставі належних, допустимих та достовірних доказів були доведені позовні вимоги позивачкою і їх необхідно задовольнити в повному обсязі. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості ухвалою суду залишено без розгляду. З урахуванням вищевикладеного суд вирішив, що відповідно до ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача витрати по сплаті судового збору витрати на сплату судового збору 3 331,97 гривень, витрати за проведення експертизи в сумі 19 310,64 гривень Керуючи ст. 31-33, 237,536, 625,1000, 1212 ЦК України , ст.12, 76, 77, 79, 80, 81,86,89, 133, 137, 141 ЦПК України

Outcome: approved