Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [INFO] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Міністерство оборони України, [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю, в якому просила встановити юридичний факт - факт проживання її (позивача [PERSON] ) однією сім`єю з [PERSON] , [INFO] , як чоловіка та жінки без шлюбу в період з 04 березня 2016 року по день зникнення безвісти [PERSON] , тобто по [INFO] . В обґрунтування позову позивач зазначила, що з 27 грудня 2013 року по 05 жовтня 2023 року вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , вели спільне господарство, мали спільний бюджет, набували спільне майно та фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка. Крім того, для ведення домашнього господарства разом купували побутову техніку та меблі. Також факт проживання однією сім`єю підтверджується Декларацією про вибір лікаря, випискою по її (позивача) картковому рахунку за період з 01.08.2023 року по 22.11.2023 року та Договором-анкетою про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківських рахунків фізичної особи № [NUMBER] , відповідно до яких [PERSON] здійснював переказ коштів зі свого банківського рахунку на її (позивача) банківський рахунок на утримання житла та на її (позивача) загальні потреби. Також факт їх сумісного проживання підтверджується робочим проектом ТОВ «Енергобудпроект-2» з реконструкції внутрішнього електропостачання квартири [ADDRESS] , та спільними сімейними фотознімками. Вказала, що у [PERSON] є матір [PERSON] та донька від попереднього шлюбу [PERSON] , [INFO] , які з [PERSON] не проживали, а також зареєстровані та проживають за іншими адресами. Зазначила, що 28.07.2023 року [PERSON] був мобілізований до лав Збройних Сил України та брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та [INFO] , виконуючі бойові завдання, зник безвісти у районі населеного пункту Новомихайлівка, Покровського району Донецької області, про що її, як дружину безвісно зниклого [PERSON] було сповіщено [INFO] , а тому 12.10.2023 року вона звернулась з письмовою заявою до ГУНП в Кіровоградській області про розшук безвісно зниклого чоловіка [PERSON] та за її заявою розпочато досудове розслідування за кримінальним провадженням № 12023120000001230, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. При цьому, зазначила, що від встановлення в судовому порядку факту проживання її (позивача [PERSON] ) однією сім`єю з [PERSON] , як чоловіка та жінки без шлюбу в період з 04 березня 2016 року по день зникнення безвісти [PERSON] , тобто по [INFO] , залежить виникнення її особистих прав, що породжують юридичні наслідки, зокрема, надають законне право для подальшого звернення до компетентних органів з приводу розшуку її чоловіка [PERSON] , а також надають право на отримання соціальних гарантій члена сім`ї безвісно зниклого відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», на підставі чого та враховуючи, що чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, вимушена звернутися до суду з відповідним позовом. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 листопада 2024 року відкрито спрощене позовне провадження у даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду з повідомленням (викликом) учасників справи. Надано учасникам справи процесуальний строк для подання заяв по суті справи. При цьому, ухвалою суду від 20 березня 2025 року позовну заяву [PERSON] до [INFO] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Міністерство оборони України, [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю, - залишено без розгляду за клопотанням позивача на підставі п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України. У зв`язку з набранням 25 квітня 2025 року чинності Законом України від 26.02.2025 № 4273-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів, зокрема, змінено найменування Ленінського районного суду міста Кіровограда на Подільський районний суд міста Кропивницького. В свою чергу, постановою Кропивницького апеляційного суду від 29 квітня 2025 року апеляційну скаргу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] задоволено, а зазначену ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20 березня 2025 року скасовано як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі. Цивільну справу № 405/7508/24 за позовом [PERSON] до [INFO] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Міністерство оборони України, [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю, направлено до Ленінського районного суду м. Кіровограда для продовження розгляду. Ухвалою суду від 19 травня 2025 року зазначену цивільну справу прийнято до свого провадження для продовження судового розгляду. Продовжено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) в судове засідання учасників справи. Крім того, ухвалою суду від 18 червня 2025 року клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Холоденка Романа Володимировича про перехід зі спрощеного позовного провадження цивільної справи № 405/7508/24 за позовом [PERSON] до [INFO] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Міністерство оборони України, [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю за правилами загального позовного провадження, - залишено без задоволення. Розгляд зазначеної цивільної справи продовжено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом в судове засідання учасників справи та їх представників. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду справи судом повідомлена належним чином, при цьому представником позивача - адвокатом Холоденком Р.В. (діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії ВА 1099571 від 17 грудня 2024 року) в судове засідання засобами електронної пошти направлено заяву, яка зареєстрована судом 10.09.2025 року за вх. № 5662 про розгляд справи без участі сторони позивача та його, як представника позивача, в судовому засіданні, позов підтримали та просили його задовольнити. Представник відповідача [INFO] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений судом належним чином, при цьому подав відзив на позовну заяву, зареєстрований судом 10 лютого 2025 року за вх. № 4011, на обґрунтування якого зазначив, що згідно з цивільним процесуальним законодавством, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Як правило вимога позивача до відповідача виникає ще до порушення цивільного процесу. Без спірної вимоги позивача до відповідача немає позову. В свою чергу, позивач у позовній заяві взагалі не заявляє про наявність спору між нею (громадянкою [PERSON] ) та [INFO] . Таким чином, відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтування позову, на підставі чого просив провадження по справі закрити або замінити/залучити належного відповідача. Справу просив розглядати за відсутності представника [INFO] . Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Міністерство оборони України, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений судом належним чином, при цьому направив письмові пояснення, які сформовані в системі «Електронний суд» та зареєстровані судом 04 лютого 2025 року за вх. № 3543, в обґрунтування яких зазначено, що метою встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, - є отримання статусу дружини для пошуку військовослужбовця та отримання соціальних гарантій члена сім`ї загиблого військовослужбовця відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Разом з тим, за положеннями частин 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Особи, які проживають однією сім`єю, а також родичі за походженням, відносини яких не врегульовані цим Кодексом, можуть врегулювати свої сімейні (родинні) відносини за договором, який має бути укладений у письмовій формі. Такий договір є обов`язковим до виконання, якщо він не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів України та моральним засадам суспільства. Враховуючи зазначене, станом на дату зникнення безвісти військовослужбовця Постанова КМУ від 30.11.2016 № 884 не передбачає виплату грошового забезпечення особам, які проживали однією сім`єю з загиблим/загиблою, як чоловік та жінка, без шлюбу. Крім того, 31.01.2025 року на адресу Міноборони надійшли пояснення адвоката Курлейко О.С, як представника третіх осіб [PERSON] та [PERSON] , в яких вказано, що [PERSON] помер [INFO] , свідоцтво про смерть від 06.11.2024 року. Відповідно до ст. 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Згідно з ст. 16-1 зазначеного Закону у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення). Відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору. Особа, яка вважає себе членом сім`ї військовослужбовця, повинна довести: а) факт проживання з загиблим; б) наявність у такої особи і загиблого спільного побуту та взаємних прав і обов`язків. Як вбачається з вищезазначеної норми, не тільки спільне проживання є підставою для визнання членом сім`ї, але й окрім іншого пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки. За положеннями частин першої, другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Крім того, просив судові засідання по справі проводити без участі представника Міністерства оборони України. Представник третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] , [PERSON] - адвокат Курлейко О.С. (діє на підставі ордерів про надання правничої допомоги серії ВА №1099154 від 09.01.2025 року та серії ВА №1099155 від 09.01.2025 року) в судовому засіданні зазначила, що предмет позову існує, однак просила відмовити позивачу в задоволенні позову, з підстав неналежно обраного позивачем відповідача, посилаючись при цьому, на письмові пояснення, зареєстровані судом 22 січня 2025 року за вх. № 2025, за якими зазначила щодо порушення позивачем норм процесуального кодексу України при визначені належних відповідачів у справі, з тих підстав, що у позові протиправно визначено відповідача [INFO] , а доньку та матір загиблого військовослужбовця [PERSON] - третіми особами. Позивачем не доведено належними доказами, що [INFO] заперечує факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу та що відповідач на певну заяву позивача відмовив, не визнав чи оспорив будь-яке право [PERSON] , передбачене Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та з зазначених підстав можна прийти до висновку, що належними відповідачами у цій справі є член сім`ї загиблого військовослужбовця, а саме: матір [PERSON] та донька [PERSON] . При цьому, недотримання позивачем [PERSON] при поданні позову норм процесуального законодавства, зокрема, ст. 2, 4, 175 ЦПК України, не дозволяє членам сім`ї [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] , належним чином захистити свої права, спростовувати підстави позову, подати відповідні докази та повноцінно реалізовувати принципи цивільного судочинства. Окремо зазначила, що позивачем [PERSON] не доведено належними та допустимими доказами, що між нею та (позивачем) та [PERSON] були взаємні права та обов`язки, притаманні подружжю, що ними велося спільне господарство, що є невід`ємною складовою сім`ї. Також представником третіх осіб, без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача заявлено про понесені витрати у справі в розмірі 40 000,00 грн., які складаються з витрат на правничу допомогу. Заслухавши пояснення представника третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] , [PERSON] - адвоката Курлейко О.С., враховуючи подані учасниками справи заяви по суті справи, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, суд вважає, що в задоволенні позову позивачу слід відмовити, виходячи з наступного. Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено право кожної особи в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина 1 статті 13 ЦПК України). За своєю юридичною природою позов це матеріально-правова вимога до суду заінтересованої особи (позивача) про здійснення правосуддя в цивільній справі на захист прав, свобод чи інтересів, порушених чи оспорюваних іншою особою (відповідачем). Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України. Право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі передбачено статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та бути адекватним наявним обставинам. При цьому, враховуючи норми ч. 3 ст. 13, ст. 49 ЦПК України, позивач який вважає, що його суб`єктивне право порушене самостійно визначає предмет та підстави позову, відповідача (-чів) та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що солдат за контрактом [PERSON] , [INFO] , перебував на військовій службі у військовій частині [NUMBER] з 28.07.2023 року, що підтверджується довідкою в/ч [NUMBER] № 17717 від 11.08.2023 року. Відповідно до сповіщення сім`ї (близьких родичів) зниклого безвісти (потрапившого у полон) № 279 [INFO] № 6/12352 від 10.10.2023 року, [PERSON] , 1975 року народження, виконуючи бойові завдання, здійснюючи заходи з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії РФ зник безвісти 05.10.2023 року у районні населеного пункту Новомихайлівка, Покровського району Донецької області. В свою чергу, позивач [PERSON] звертаючись до суду з позовом про встановлення юридичного факту її (позивача) проживання однією сім`єю з [PERSON] , як чоловіка та жінки без шлюбу у період з 04 березня 2016 року по день безвісти зникнення [PERSON] , тобто по 05 жовтня 2023 року, як на обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , вели спільне господарство, мали спільний бюджет, набували спільне майно та фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка, для ведення домашнього господарства разом купували побутову техніку та меблі. Крім того, зазначила, що від встановлення в судовому порядку зазначеного юридичного факту залежить виникнення її особистих прав, що породжують юридичні наслідки, а саме: вона (позивач) як дружина зниклого безвісти [PERSON] отримає законне право для подальшого звернення до компетентних органів з приводу розшуку її чоловіка [PERSON] , а також отримання нею соціальних гарантій члена сім`ї безвісно зниклого військовослужбовця відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». При цьому, позивачем [PERSON] [INFO] визначено відповідачем у даній справі, а близьких родичів [PERSON] мати [PERSON] та доньку [PERSON] визначено третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. Під час судового розгляду справи також встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , про що 06 листопада 2024 року складено відповідний актовий запис № 11 та видано свідоцтво про смерть [NUMBER] . Місце смерті: Україна, Донецька область, Покровський район, с. Новомихайлівка. Відповідно до ст. 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Згідно зі ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»: у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення). Відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору. Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України). Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому, під час судового розгляду справи судом не встановлено, якими діями чи бездільністю відповідач [INFO] не визнав чи оспорив суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача [PERSON] , а тому приходить до висновку про відсутність спору між відповідачем [INFO] та позивачем [PERSON] , на підставі чого відповідач [INFO] не може бути належним відповідачем за даним позовом. Відповідно до ст.51 ЦПК Україхни суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України). Однак, з урахуванням принципу диспозитивності, суд не має право проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. При цьому, позивачем [PERSON] клопотань про заміну неналежного відповідача або залучення співвідповідача не заявлялось. Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 300/808/19, постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 грудня 2023 року в справі № 363/2300/20, постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 грудня 2023 року в справі № 753/8710/21). Вирішуючи спір, суд залежно від характеру правовідносин зобов`язаний визначити суб`єктний склад спору і норми матеріального права, які підлягають застосуванню, та, встановивши факт пред`явлення позову до неналежного відповідача, відсутність клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем, незалучення до участі у справі співвідповідача, суд відмовляє в задоволенні позову саме із зазначених підстав (схожий за змістом висновок викладено в пункті 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19). Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що процесуальний статус відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, за своїм змістом, процесуальними правами та обов`язками є різним, а висновки суду по суті вирішення спору про обґрунтованість або необґрунтованість позовних вимог мають бути зроблені за належного суб`єктного складу учасників справи. (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 306/513/16-ц). За загальним правилом, відмова в задоволенні позову з підстав неналежного суб`єктного складу, не перешкоджає повторному зверненню до суду із позовом до належних відповідачів. При цьому, судом також встановлено, що позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Міністерство оборони про встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні (справа №405/1550/25), яка на теперішній час прийнята до провадження та розглядається Фортечним районним судом міста Кропивницького. З огляду на викладене вище, а також приймаючи до уваги, що висновки суду по суті вирішення спору про обґрунтованість або необґрунтованість позовних вимог мають бути зроблені за належного суб`єктного складу учасників справи, суд приходить до висновку про відмову позивачу [PERSON] в задоволенні позову з підстав пред`явлення позову до неналежного відповідача. Крім того, на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл між сторонами судових витрат, судом відзначається, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких, зокрема, належать, і витрати на професійну правничу допомогу, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові, - на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на підставі чого та приймаючи до уваги, що в задоволенні позову позивачу відмовлено, понесені позивачем судові витрати по справі, що складаються з судового збору, слід залишити по фактично понесеним позивачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed