Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт припинення обтяження у виді заборони на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , та скасувати зазначене обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, мотивуючи свої вимоги тим, що 21 березня 2003 року між ним та КБ «Західінкомбанк» ТзОВ було укладено кредитний договір, невід`ємною частиною якого був договір застави щодо вказаної ним квартири, посвідчений нотаріусом з одночасним накладенням обтяження у виді заборони. Свої зобов`язання за кредитним договором заявник виконав, але банк обтяження не скасував. Зазначене перешкоджає йому розпоряджатися власним майном, однак він не може пред`явити позов до належного відповідача у зв`язку із тим, що банк припинив свою діяльність без правонаступників. Учасники про дату, час та місце проведення судового розгляду справи були повідомлені належним чином, однак в судове засідання не з`явились; [PERSON] надіслав заяву, в якій зазначив, що вимоги заяви підтримує та судове засідання просить проводити без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 21 січня 2003 року між Комерційним банком «Західінкомбанк» ТзОВ, правонаступником якого є ПАТ «Західінкомбанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір №210103/2205-07, за умовами якого останній отримав довгостроковий кредит на споживчі потреби у розмірі 30000 грн на строк в два роки. Пунктом 2.1 цього кредитного договору визначено, що для забезпечення зобов`язань позичальника прийнято договір застави від 21 січня 2003 року, який є невід`ємною частиною кредитного договору. Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Слівінська О.Б. 21 січня 2003 року посвідчила договір застави квартири [ADDRESS] та внесла відповідну інформацію до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. 03 травня 2019 року в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстровано припинення юридичної особи ПАТ «Західінкомбанк» в результаті ліквідації, без правонаступників. Зазначені обставини підтверджуються копією кредитного договору №210103/2205-07 від 21 січня 2003 року (а.с.10), інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №434736887 від 09 липня 2025 року (а.с.8-9), відповіддю №1611561 від 28 липня 2025 року з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 22-25) та листом приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Слівінської О.Б. №92/01-16 від 04 вересня 2025 року (а.с. 35). З копії листа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №60-2765/25 від 25 березня 2025 року (а.с.6), адресованого адвокату Давиденку В.В., вбачається, що на виконання приписів статті 52-1 Закону України «Про банки і банківську діяльність», архів Національного банку України прийняв на зберігання документи ПАТ «Західінкомбанк», а також довідковий апарат до них. Первинні документи ПАТ «Західінкомбанк» та ті, що стосуються кредитного портфелю банку, у Фонді відсутні. Крім того, у Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відсутня інформація щодо укладених договорів та відкриття рахунків на ім`я клієнта заявника [PERSON] . В листі №14-0005/22579 від 25 березня 2025 року (а.с.7) Національний Банк України зазначив, що він не є правонаступником ліквідованих банків, або процедура ліквідації яких триває, а лише здійснює зберігання документів таких банків, однак, кредитна справа, кредитний договір та договір застави, укладені між ПАТ «Західінкомбанк» та [PERSON] , на архівне зберігання до Національного банку України не передавались. ПАТ «Західінкомбанк» ліквідований у встановленому законом порядку без правонаступників, а тому, відповідно до статті 609 ЦК України ліквідація банку без правонаступника є підставою для припинення відповідних зобов`язань за договорами, укладеними з ліквідованим банком. Перевіряючи законність та обґрунтованість позовних вимог, суд зважає на таке. Право застави припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою (пункт 1 частини першої статті 593 ЦК України). Зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю (стаття 609 ЦК України). Обміркувавши вказані норми, суд зауважує, що: укладення договору застави (іпотеки) або її виникнення на основі рішення суду чи при наявності юридичних фактів, вказаних в законі, зумовлює виникнення між заставодержателем і заставодавцем додаткового (акцесорного) зобов`язання відносно до основного, забезпеченого заставою (іпотекою). З огляду на похідний характер застави (іпотеки), виконання забезпеченого заставою основного зобов`язання або його припинення з інших підстав припиняє право застави (іпотеки); стаття 609 ЦК України присвячена такій підставі припинення зобов`язання як ліквідація юридичної особи. Під ліквідацією розуміється спосіб припинення юридичної особи без правонаступництва. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення (частина п`ята статті 104 ЦК України). Ліквідація для юридичних осіб призводить по своїй суті до аналогічних правових наслідків, що і смерть фізичної особи, тобто, обумовлює припинення правоздатності юридичної особи. Замість припиненої юридичної особи не виникає іншої юридичної особи, яка наділяється її майном; зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи як за добровільного, так і за примусового порядку її ліквідації. Стаття 609 ЦК України поширюється на договірні, недоговірні, основні та додаткові (акцесорні) зобов`язання. Варто зауважити, що в ЦК України є прогалина щодо визначення правил поведінки учасників приватних відносин для випадку, коли відсутня особа, яка має відповідати за позовом, тобто, бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації). Обмірковуючи правомірність та обґрунтованість вимог заявника, суд зважає на правову позицію, висловлену в постанові Верховного Суду від 13 червня 2024 року в справі №333/8899/21\~ (провадження № 61-6732св23), відповідно до якої коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації), то особа (іпотекодавець) може звернутися із заявою про встановлення факту припинення іпотеки, скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку згідно з абзацом третім частини четвертої статті 277 ЦК України, яка підлягає застосуванню на підставі аналогії закону. За таких обставин, суд вважає, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстави для встановлення факту припинення обтяження та скасування запису про заборону відчуження об`єкту нерухомого майна, який внесений на підставі договору застави від 21 січня 2003 року. Заявник звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved