Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-10 00:00:00

04 червня 2025 року Департамент соціальної політики Луцької міської ради (далі позивач, Департамент) звернувся в суд з позовом до [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ) про стягнення надміру виплачених коштів. Позовні вимоги обґрунтовані ти, що 02 вересня 2022 року відповідач звернувся до позивача із заявою про надання соціальних послуг з догляду на непрофесійній основі за його батьком [PERSON] . Позивач 22 вересня 2022 року, за результатом розгляду заяви від 02 вересня 2022 року, а також враховуючи акт обстеження від 08 вересня 2022 року, ухвалив рішення призначити відповідачеві компенсацію, яка передбачена Порядком подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 р. №859, починаючи з 01 вересня 2022 року по 22 серпня 2023 року по 1\~743,00 грн. щомісячно. Однак з`ясовано, що [PERSON] [INFO] помер, але всупереч вимоги п.11 Порядку, відповідач не повідомив про цей факт позивача. У зв`язку з цим, за період з 01 березня 2023 року по 31 травня 2023 року відповідачем була надмірно нарахована компенсація у розмірі 5\~817,00 грн. Відтак позивач вважає, що відповідач без належної правової підстави, а також у зв`язку з недобросовісністю, отримав у загальному допомогу у розмірі 5 817,00 грн. які він і просить суд стягнути з відповідача на підставі ст.ст.1212, 1215 ЦК України. Відповідач письмового відзиву на позов не подав. Зважаючи на те, що відповідач не подав письмового відзиву на позов та був належним чином повідомлений про розгляд справи, на підставі ст.280 ЦПК України суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з таких підстав. Судом встановлено, що 02 вересня 2022 року відповідач звернувся до позивача із заявою про надання соціальних послуг з догляду на непрофесійній основі за його батьком [PERSON] . Позивач 22 вересня 2022 року, за результатом розгляду заяви від 02 вересня 2022 року, а також враховуючи акт обстеження від 08 вересня 2022 року, ухвалив рішення призначити відповідачеві компенсацію, яка передбачена Порядком подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 р. №859 (далі Порядок №859), починаючи з 01 вересня 2022 року по 22 серпня 2023 року по 1\~743,00 грн. щомісячно. З матеріалів справи, що [PERSON] [INFO] помер. Матеріалами справи не підтверджується інформування позивача відповідачем про факт смерті батька. За період з 01 березня 2023 року по 31 травня 2023 року відповідачем була нарахована компенсація у розмірі 5\~817,00 грн. Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. Пунктом 11 Порядку №859 передбачено, що виплата компенсації припиняється в разі: 1) зміни місця проживання/перебування особи, якій надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, чи фізичної особи, яка надає соціальні послуги; 2) смерті особи, якій надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі; 3) смерті фізичної особи, яка надавала соціальні послуги; 4) отримання особою, якій надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, соціальних послуг з догляду вдома, паліативного, стаціонарного догляду або перебування такої особи на повному державному утриманні; 5) перебування фізичної особи, яка надає соціальні послуги, за межами України понад 30 календарних днів. До 30-денного періоду перебування за кордоном не включаються дні перебування фізичної особи, яка надає соціальні послуги, разом з особою, яка потребує надання соціальних послуг, на лікуванні за кордоном, що підтверджується відповідними документами. Порядок надання відомостей стосовно фізичних осіб, які надають соціальні послуги, про перетин державного кордону або перебування за межами України в період отримання компенсації визначається законодавством; 6) перебування фізичної особи, яка надає соціальні послуги, на стаціонарному або санаторно-курортному лікуванні протягом 30 календарних днів. У разі виникнення обставин, визначених у підпунктах 1, 4-6 цього пункту, внаслідок яких припиняється надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, фізична особа, яка надає соціальні послуги, особа/законний представник особи, якій надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, зобов`язані в десятиденний строк письмово повідомити про припинення надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі уповноваженому органу, що здійснює виплату компенсації. Її виплата припиняється з місяця, наступного за місяцем, у якому сталися зміни. В свою чергу, абзацом шостим пункту 8 Порядку №859 визначено, що для підтвердження даних про смерть фізичної особи, яка надавала соціальні послуги, або особи, якій надавалися соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, використовуються відомості з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, які передаються до Мінсоцполітики шляхом автоматизованого обміну електронними даними між інформаційними ресурсами Мін`юсту та Мінсоцполітики через систему електронної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів у порядку, передбаченому законодавством. З аналізу вищенаведених положень Порядку №859 слідує, що в ньому відсутній обов`язок особи, яка надає соціальні послуги повідомляти про факт смерті особи, якій надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі (п.п.1 п.11 Порядку №859). Такий обов`язок наявний лише у випадках, передбачених п.п.1, 4-6 п.11 Порядку №859. Натомість, у разі смерті особи, якій надавалися соціальні послуги, діють приписи абзацом шостим пункту 8 Порядку №859, які передбачують з`ясування цих обставин шляхом автоматизованого обміну електронними даними між інформаційними ресурсами Мін`юсту та Мінсоцполітики. Тобто, обов`язок виявляти факт смерті особи, якій надавалися соціальні послуги, покладається саме на органи державної влади, а не на особу, яка надавала соціальні послуги на непрофесійній основі. Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. В свою чергу, пунктом 1 частини першої статті 1215 ЦК України передбачено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. З аналізу вищенаведених положень матеріального законодавства слідує, що обов`язковою умовою для повернення безпідставно набутої допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, яка є «допомогою» в розумінні п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України, є наявність недобросовісності з боку набувача, або рахункової помилки з боку особи, яка виплачує допомогу. У всіх інших випадках, сума надмірно виплаченої допомоги не повертається її отримувачем. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18). При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18). Проте у даному випадку позивач не довів суду наявність у відповідача будь-якої недобросовісності в його діях. Так, як з`ясовано судом, за правилами абзацу шостого пункту 8, пункту 11 Порядку №859, у відповідача був відсутній обов`язок повідомляти про смерть особи, які надавалися соціальні послуги на непрофесійній основі, а обов`язок з`ясувати ці обставини шляхом автоматизованого обміну електронними даними між інформаційними ресурсами Мін`юсту та Мінсоцполітики, лежали саме на позивачеві. Неналежний обмін електронними даними між інформаційними ресурсами Мін`юсту та Мінсоцполітики що могло вплинути на продовження виплати компенсації навіть після смерті особи, якій надавалися соціальні послуги, не свідчить про наявність будь-якої недобросовісності з боку відповідача. Отже, оскільки з боку відповідача не було допущено жодної недобросовісності, а з боку позивача була відсутня рахункова помилка, враховуючи, що позивач був зобов`язаний з`ясувати факт смерті особи, якій надавалися соціальній послуги шляхом автоматизованого обміну електронними даними між інформаційними ресурсами Мін`юсту та Мінсоцполітики, суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача надмірно виплачених коштів соціальної допомоги, що зумовлює відмову у задоволенні позову. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, всі судові витрати позивача залишаються за ним.

Outcome: dismissed