Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-16 00:00:00

Позивач [PERSON] 11.09.2024 року звернувся із цивільним позовом до [PERSON] із вимогою про усунення перешкоди у користуванні належним йому на праві власності будинком, який знаходиться по [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] , із будинку, який знаходиться по [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення та визнання [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право на користування будинком, який знаходиться по [ADDRESS] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що йому належить на праві власності будинок за адресою [ADDRESS] . Первинно, даний будинок належав мамі позивача [PERSON] який він успадкував після її смерті. В даному будинку вже довгий період часу на підставі Договору найму житлового приміщення від 12.12.1985 року, проживає відповідач [PERSON] . Даний договір найму втратив свою дію, так як 2 рази змінювались власники будинку та закінчився термін його дії. Вказує, що він будучи власником будинку із 2017 року не може належним чином користуватися ним, бо у ньому проживає [PERSON] , який не є і не був членом сім`ї позивача, а є посторонньою для нього особою. Відповідач на протязі часу проживання, не платить орендної плати, витрати по сплаті податків за нерухомість, витрати на утримання та ремонт будинку. У травні 2024 року [PERSON] було надіслано лист-пропозицію та копію договору найму, згідно яких, було запропоновано відповідачу проживати у будинку однак сплачувати щомісячно орендну плату та нести витрати на комунальні послуги. Жодної відповіді [PERSON] на цей лист не надав. Відповідач ігнорує будь які пропозиції та уникає будь яких розмов, не сплачує орендну плату та продовжував в ньому проживати. Таким діями позивач чинить перешкоди [PERSON] у користуванні будинком, який йому належить на праві власності та відповідно звернувся із позовом про усунення таких перешкод. Ухвалою суду було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання для розгляду справи по суті на 27 листопада 2024 року. Позивач та його представник у судове засідання не прибули, про час та місце розгляду справи повідомленні належним чином, однак представник позивача подав заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задоволити. Відповідач ні в підготовче судове засідання, ні в судове засідання не прибув, хоча про час та місце проведення таких був повідомлений належним чином, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. Від відповідача не надходило на адресу суду клопотань, відзиву на позовну заяву.Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався та такий не подавав до суду. Жодних процесуальних документів, які б висловлювали позицію по суті справи та відношення до позову не подавав. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] 18.02.2025 року попросив перерву для подачі відзиву та після цього в судові засідання не з`являвся. На підставі ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. На підставі ч. 2 ст.\~247 ЦПК України\~справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами. З`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на таке. Судом встановлено,\~що з витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31.05.2017 року вбачається, що [PERSON] належить на праві особистої власності будинок за адресою [ADDRESS] . (загальна площа 406.1 м.кв., житлова площа 152.5 м.кв.). Із витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31.05.2017 року вбачається, що земельна ділянка кадастровий номер 4622755600:02:015:0037, площею 0.13 га. цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) знаходиться за адресою [ADDRESS] зареєстрована на праві власності за [PERSON] .. Рішенням № 62 від 27.05.1993 року комісією з питань поновлення прав реабілітованих при Жовківський районній раді вирішено повернути реабілітованій [PERSON] будинок в [ADDRESS] у власність. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.04.1994 року [PERSON] прийняв у спадщину будинок за адресою [ADDRESS] . Відповідно до витягу № 04-54/793/01 від 25.03.2024 року відділу ЦНАП Куликівської селищної ради вбачається, що за адресою [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , [INFO] .. З Договору найму житлового приміщення у будинках місцевих рад депутатів трудящих, державних підприємств і установ, кооперативних і громадських організацій Української РСР від 12.12.1985 року вбачається, що [PERSON] був вселений у будинок за адресою [ADDRESS] . Згідно п. 8 Договору найму житлового приміщення у будинках місцевих рад депутатів трудящих, державних підприємств і установ, кооперативних і громадських організацій Української РСР від 12.12.1985 року, договір укладено на строк 5 років. В травні 2024 року [PERSON] скерував поштою [PERSON] пропозицію/повідомлення із проектом договору оренди найму житлового приміщення від 25.05.2024 року. Згідно умов якого він пропонував на платній основі [PERSON] користуватись будинком, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Мотиви суду та норми матеріального права. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши заявлені в матеріалах справи письмові докази, дослідивши та оцінивши письмові докази, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 4ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому законом звернутися до суду за захистом своїх порушених ,невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. . Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законом або договором. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Відповідно до статті 122 ЖК УРСР єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення є спеціальний ордер, який видає виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів на підставі рішення про надання службового жилого приміщення. Такого ордеру у відповідача не має. Статтями 67,68 ЖК УРСР передбачена плата за користування майном, а також плата за комунальні послуги. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду може бути розірвано на вимогу наймодавця лише з підстав, установлених законом, і тільки в судовому порядку (ст. 108 ЖК). Відповідно до частини першої статті 109 ЖК Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. У частині третій статті 116 ЖК Української РСР передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідного ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі. До відносин, що випливають з договору найму жилого приміщення, у відповідних випадках застосовуються також норми Цивільного кодексу України. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. За правилом частини першої статті 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності як суб`єктивне цивільне право містить у своєму складі правомочність на власні дії; правомочність вимоги від інших та правомочність захисту. Найбільш значущою для власника є правомочність на власні дії, яка реалізується, передусім, через пряме та безпосереднє панування над річчю. Власник здійснює надані йому правомочності своєю владою не тільки незалежно від інших осіб, а й у такому правовому полі, коли не може бути будь-якої влади над цією ж річчю з боку інших суб`єктів. Дії власника обумовлені його інтересом; виключне панування особи над річчю унеможливлює втручання інших осіб, на яких покладено пасивний обов`язок утримання, від вчинення подібних дій; абсолютність влади полягає в наданні власнику закріпленої правом можливості визначати, яким чином поводитися зі своєю річчю, коли та як реалізовувати свої правомочності стосовно неї. Згідно з частиною першою та другою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Непорушність права власності проявляється у тому, що правомірним буде визнане лише таке позбавлення права власності або обмеження у його здійсненні, яке відбувається у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення в судовому порядку відповідних перешкод у реалізації права власника відбувається за допомогою негаторного позову. У статті 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту. Сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом. Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України). Визначальним критерієм для застосування статті 391 ЦК України є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду. Цивільне законодавство розрізняє право володіння як складову повноважень власника (частина перша статті 317 ЦК України), як різновид речових прав на чуже майно (пункт 1 частини першої статті 395 ЦК України). У пункті 33 постанови № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що «відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння». Відповідно до статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У постановах Верховного Суду України: від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс16, від 29 листопада 2017 року у справі № 753/481/15-ц (провадження № 6-13113цс16) та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 695/2427/16-ц, (провадження № 61-29520св18), від 09 жовтня 2019 року у справі № 523/12186/13-ц (провадження № 61-17372св18) зазначено, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 дійшла висновку про те, що питання про визнання припиненим права користування житлом та зобов`язання особи звільнити житло у контексті пропорційності застосування такого заходу має оцінюватися з урахуванням дотримання балансу між захистом права власності та захистом права колишнього члена сім`ї власника на користування будинком. Також, необхідно встановити обставин щодо об`єкта нерухомого майна, а також наявності чи відсутності іншого житла. Таким чином, суд прийшов до висновку, що [PERSON] був вселений в житловий будинок по [ADDRESS] на законних підставах. Про те, договір найму на підставі якого був вселений Відповідач був укладений строком на 5 років (п.8 Договору). Термін дії Договору найму закінчився 12.12.1990 року. Жодних інших Договорів найму житлового приміщення між сторонами укладено не було судом такі не досліджувались та сторонами такі не надавались. На момент укладення Договору найму житлового будинку такий перебував у володінні Управління будинками ЖЕКу м. Куликів. Рішенням № 62 від 27.05.1993 року Комісією з питань поновлення прав реабілітованих даний будинок по [ADDRESS] , був переданий у власність [PERSON] .. Тому з 27.05.1993 року власник будинку змінився. З цього часу [PERSON] не укладав жодних договорів найму із новим власником будинку та проживав там без будь яких правових підстав. [PERSON] не є членом сім`ї [PERSON] та не був членом сім`ї його матері [PERSON] , а є сторонньою їм особою. В травні 2024 року [PERSON] скерував пропозицію про укладення Договору найму житла із [PERSON] про те, жодної відповіді від нього не отримав. Тому, суд приходить до висновку, що між сторонами не укладеного жодного Договору найму житла, а [PERSON] без відповідних правових підстав проживає в будинку по [ADDRESS] , не сплачує орендну плату за користування житловим приміщенням, чим чинить перешкоди у користуванні [PERSON] його власним будинком. Тому з цих підстав позовні вимоги про усунення перешкоди [PERSON] , у користуванні належним йому на праві власності будинком, який знаходиться по [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] , із будинку, який знаходиться по [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право на користування будинком, який знаходиться по [ADDRESS] . Судові витрати. Позивач [PERSON] являється інвалідом першої групи згідно пенсійного посвідчення № [NUMBER] , а тому згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. Згідно вимог п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, судові витратами у справі є витрати пов`язані зі сплатою судового збору, які підлягають стягненню із [PERSON] в дохід Держави Україна. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог

Outcome: approved