Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-10 00:00:00

Представник позивача адвокат Ковтунець Ю.С. звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між [PERSON] , та [PERSON] , зареєстрований 11 грудня 2021 року Вишгородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ); визнати об`єктами права спільної сумісної власності подружжя та припинити право спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] на майнові права за договором фінансового лізингу №19863/01/25-Г від 28.01.2025 на автомобіль HYUNDAI Tucson, 2008 року випуску, сірого кольору, д.н.з. [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] та житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1412834318211); виділити житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] у власність [PERSON] ; виділити майнові права за договором фінансового лізингу №19863/01/25-Г від 28.01.2025 на автомобіль HYUNDAI Tucson, 2008 року випуску, сірого кольору, д.н.з. [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] у власність [PERSON] . Визнати в порядку поділу майна подружжя за [PERSON] право на майнові права за договором фінансового лізингу №19863/01/25-Г від 28.01.2025 на автомобіль HYUNDAI Tucson, 2008 року випуску, сірого кольору, д.н.з. [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] . Позовні вимоги обґрунтовані\~\~тим, що з 11.12.2021 між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, у період шлюбу сторонами набуте за спільні кошти майно, а саме житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] та майнові права на автомобіль HYUNDAI Tucson, 2008 року випуску, сірого кольору, д.н.з. [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] на підставі договору фінансового лізингу від 28.01.2025. Позивач зазначає, що на даний час сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, відносин не підтримують, у зв`язку з чим сім`я розпалася, а добровільно поділити спільне майно сторони не можуть. Ухвалою Хорошівського районного суду Житомирської області від 04 липня 2025 року розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. В підготовчому судовому засіданні 11.09.2025 представник позивача адвокат Ковтунець Ю.С. позов підтримала у повному обсязі, зазначила, що докази на підтвердження витрат на правову допомогу будуть подані до суду протягом 5 днів. Відповідач в підготовчому судовому засіданні 11.09.2025до початку розгляду справи по суті позовні вимоги визнала повністю, наслідки визнання позову їй зрозумілі, щодо судових витрат поклалась на розсуд суду, зазначивши про прийняття рішення відповідно до закону. Згідно із ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Статтею 206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Згідно ч.3 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Частина 3 ст.105 СК України передбачає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як слідує з матеріалів справи, сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 11 грудня 2021 року Вишгородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №563, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Судом встановлено, що спільне подружнє життя у сторін не склалося через різні погляди на життя, відсутність спільних інтересів та взаєморозуміння, шлюб фактично припинив існувати, позивач та відповідач наполягають на розірванні шлюбу, сім`я розпалась і зберегти її неможливо. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, а також те, що сторони не бажають зберегти сім`ю, спільне проживання суперечить їх інтересам, шлюбні відносини припинені, а тому є підстави для розірвання шлюбу. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується\~статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у\~статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга\~статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга\~статті 364 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України). Частинами 1, 2 ст.70\~СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України\~встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30\~постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. \~ \~ \~ \~Згідно копії договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області 19 листопада 2022 року та зареєстрованого в реєстрі за №1164 позивач [PERSON] придбав у [PERSON] житловий будинок з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] на неприватизованій земельній ділянці площею 0,25 га, кадастровий номер 1821185402:01:001:0073. Право власності на вказаний житловий будинок за [PERSON] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19.11.2022 року, номер запису про право власності: 48481243, РНОНМ: 1412834318211, форма власності: приватна. Відповідно до звіту про оцінку майна, виконаного ПЕВП «Земпроект», вартість житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] станом на 16.06.2025 становить 155113,31 грн. Крім того, 28.01.2025 між [PERSON] та ТОВ «УЛФ-Фінанс» укладено договір фінансового лізингу №19863/01/25-Г, предметом якого є автомобіль HYUNDAI Tucson, 2008 року випуску, сірого кольору, д.н.з. [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] , яким передбачено щомісячну сплату лізингових платежів у період з 28.01.2025 по 29.01.2028 на загальну суму 544241,9 грн. Відповідно до пункту 3 частини першої\~статті 57 СК України\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Конструкція норми\~статті 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. \~ \~ \~ \~ Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведенню. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. З огляду на те, що вищевказаний житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , а також майнові права за договором фінансового лізингу №19863/01/25-Г набуті сторонами у період шлюбу, відповідно до\~ст. 60 СК України\~вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, а тому підлягає поділу між сторонами. Оскільки добровільно сторони не домовилися про порядок поділу спільного сумісного майна, проте перед початком розгляду справи відповідач визнала позовні вимоги, суд вважає, що частки позивача та відповідача є рівними, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Положеннями ч.1 ст.142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, враховуючи визнання відповідачем [PERSON] позову до початку розгляду справи по суті та те, що позовні вимоги [PERSON] задоволено в повному обсязі, слід повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків від суми судового збору, сплаченого при поданні позову (платіжна інструкція №9383-3390-8540-3375 від 30.06.2025) у розмірі 1381,5 грн. Також з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути судові витрати, які складаються із залишку суми сплаченого позивачем при поданні позову судового збору в розмірі 1381,5 грн.

Outcome: approved