Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-14 00:00:00

Рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова від 15.08.2024 року позов [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів задоволено. 21.08.2025 року представником позивача подано заяву про винесення додаткового рішення та стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, які складаються із витрат на правову допомогу у розмірі 25000 грн. 28.08.2025 року представником відповідача подано до суду клопотання про зменшення розміру судових витрат на правничу допомогу, в якому остання не погоджується з даною заявою, та зазначає, що витрати на правничу допомогу завищені, оскільки позовна заява містить посилання на нормативно правові акти, які вже втратили чинність. Крім того, в Акті наданих послуг не вказано часу витраченого на надання вказаних послуг, що унеможливлює співставлення кількості затраченого часу до виконаної роботи та вартості такої. Також, представник відповідача зауважує, що позивачем згідно наданих квитанцій сплачено лише 15000 грн, в той час як представник позивача стверджує, що позивачкою понесено судових витрат у розмірі 25000 грн. Представник відповідача також зазначає, що у Договорі №10 про надання правової допомоги, додатковій угоді до Договору №10 та Акті наданих послуг №1 до Договору №10 стороною вказано [PERSON] , в той час, як позивачкою є [PERSON] , у зв`язку чим представник позивача просить відмовити у задоволені вказаних вимог. Суд, розглянувши заяву про ухвалення додаткового рішення, дійшов до наступних висновків. Згідно п. 3 ч. 1, ч. 3, 4 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова від 15.08.2024 року питання про судові витрати не вирішено. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи, що в позов задоволено, всі судові витрати суд покладає на відповідача. Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язані зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Отже зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені, а склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. Факт надання правової допомоги та понесених судових витрат підтверджується Договором про надання правової допомоги №10 від 10.01.2025, Додатковою угодою до Договору №10 від 10.01.2025 про надання правової допомоги від 10.01.2025 та Актом наданих послуг №1 до Договору №10 від 10.01.2025 про надання правової допомоги від 18.08.2025, платіжною інструкцією №@2PL597420 від 29 січня 2025 року на суму 5 000 грн, платіжною інструкцією №@2PL006056 від 18 серпня 2025 року на суму 10 000 грн. У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Відтак, заперечення представника відповідача, що фактично позивач понесла витрат на 15000 грн згідно наданих квитанцій суд не може прийняти до уваги як таке, що не співвідноситься з дійсними правовідносинами сторін. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зазначила, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити не співмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Таким чином, твердження представника відповідача щодо не зазначення часу витраченого на надання вказаних послуг суд відхиляє, з огляду на вище зазначене. Крім того, зауваження представника відповідача, про те, що стороною в договорі про надання правової допомоги вказано [PERSON] , в той час як позивачем є [PERSON] , суд відхиляє, оскільки вважає це технічною помилкою, що не перешкоджає ідентифікувати сторону договору в сукупності з іншими реквізитами сторін, які вказані в договорі, зокрема адреси реєстрації та РНОКПП. Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19). При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial