Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

Представник заявниці звернувся до суду із вказаним позовом в якому зазначив, що [INFO] помер [PERSON] , з метою оформлення спадщини заявниця звернулася із відповідною заявою до нотаріуса. 10 червня 2025 року приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Маркеловою І.М. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за номером 727, щодо однокімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 31,6 квадратних метрів. Крім того, того ж дня 10 червня 2025 року нотаріус Маркелова І.М. винесла Постанову про відмовуу вчиненні нотаріальної дії №100/02-31, відмовивши у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом щодо іншого спадкового майна, у зв`язку із відсутністю доказів спільного проживання сина з матір`ю на час відкриття спадщини та розбіжностями в зазначенні прізвища. Тому представник просить встановити факт роджинризх зв`язків між [PERSON] та [PERSON] , та встановити факт їх спільного проживання на день смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 08 серпня 2025 року було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. Заявниця та її представник в судове засідання не з`явилися, останній подав заяву про розгляд справи в їхній відсутності заявлені вимоги підтримали. Представник заінтересованої особи в судове засідала також не з`явився, подав заяву про розгляд справи у відстуності представника Коломийської міської ради , щодо заявлених вимого не заперечив. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Пункт 1 ч. 2 ст.16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно роз`яснення п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо твердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину та інше. Відповідно до пункту 10 вказаної постанови Верховний суд України вказує, що суд може встановити факт родинних відносин, якщо в органах РАЦС не зберігся відповідний запис чи відмовлено в його відновленні, або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду. Верховний суд України в листі від 01 січня 2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" зазначає, що заявниками у справі про встановлення факту родинних відносин можуть бути: - спадкоємці померлої особи, які мають право на спадщину як за законом, так і за заповітом і для яких у зв`язку із встановленням факту родинних відносин мають настати певні юридичні наслідки; - особи, які мають право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника і яким органи пенсійного фонду відмовили в її призначенні через відсутність доказів, що підтверджують родинні відносини; - інші особи, якщо встановлення такого факту тягне виникнення юридичних наслідків для цих осіб. Заінтересованими особами у справах про встановлення факту родинних відносин залежно від мети встановлення цього факту можуть бути й інші особи, які мають право на спадщину (брати, сестри, онуки, особи, на користь яких складено заповіт, усиновлені, територіальна громада за відсутності інших спадкоємців за законом і заповітом). Встановлення факту родинних відносин може мати місце, якщо з певних причин зазначений факт не був зареєстрований органами Державної реєстрації актів цивільного стану, у реєстрації цього факту було відмовлено або помилка органу Державної реєстрації актів цивільного стану у актовому запису має настільки давнє походження, що її виправлення має потягнути за собою цілу низку виправлення в інших актових записах. Відповідно до положень ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України). При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р.) Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно свідоцтва про народження від 12.07.1961 року [PERSON] народився [INFO] і його батьками є [PERSON] та [PERSON] (на російській мові) (а.с. 7 зворот). Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , який приходиться двоюрідним братом заявниці (а.с. 6 на звороті). З метою оформлення спадщини за законом заявниця звернулася із відповідною заявою про прийняття спадщини. На частину спадкового майна спадкодавця заявниця отримала свідоцтво про право на спадщину, що підтверджується копією свідоцтва (а.с. 28 на звороті). Після смерті [PERSON] також відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 0,1100 гектара, що знаходиться в [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] . Вказане майно згідно правовстановлюючих документів належало матері померлого [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 7). Однак, спадкова справа після її смерті не відкривалася, вона проживала та була зареєстрована одна, крім того наявні розбіжності в зазначенні прізвища спадкодавці та її сина, тому постановою нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Маркелової Іванни Михайлівни від 10 червня 2025 року відмовлено заявниці у видачі свідоцтва про право на спадщину. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на день смерті була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] . Однак згідно із довідкою голови правління ОСББ «Бандери 38» від 19 червня 2025 року разом із нею за вказаною адресою спільно проживав без реєстрації її син [PERSON] у період часу з 04.04.2016 року по день смерті (а.с. 30). Згідно інформації ОСББ "Лисенка 30" [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований за адресою [ADDRESS] , однак за місцем реєстрації фактично не проживав з 2020 року до дня смерті (а.с. 30 зворот). Щодо встановлення факту родинних відносин та наявних розбіжностей в зазначенні прізвищ судом встановлено наступне. Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження № 00051569009 від 03.06.2025 року, який засвідчує народження [PERSON] та вказує його батьків: [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до Повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб № 00051600185 від 04.06.2025 року, який підтверджує шлюб [PERSON] та [PERSON] (яка після шлюбу набула прізвище [PERSON] ). Повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть № 00051599963 від 04.06.2025 року, який підтверджує смерть [PERSON] . Таким чином суд дійшов висновку, що вказані розбіжності в зазначенні прізвища « [PERSON] » та « [PERSON] » зумовлені їх перекладом з російської мови. Встановлення вказаних фактів необхідно заявниці для оформлення спадкових прав, а встановити їх іншим шляхом неможливо, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Враховуючи викладене суд доходить до висновку, що наданими заявницею письмовими доказами, в судовому засіданні підтверджено факт родинних відносин та спільного проживання [PERSON] з матір`ю [PERSON] станом на день її смерті [INFO] . З огляду на наведені письмові докази та виходячи із того, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд вважає за можливе задовольнити дану заяву.

Outcome: approved