Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

Представник ТОВ Фінпром Маркет» через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позовна заява мотивована тим, що 01 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики №75475693 (на умовах повернення позики в кінці строку позики). За умовами договору [PERSON] отримав грошові кошти в розмірі 6000,00 грн строком на 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99% в день та сторони погодили порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування ним поза межами строку кредитування, передбачивши пролонгацію строку користування позикою. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора [NUMBER], що був надісланий на вказану відповідачем електронну адресу. ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» свої зобов`язання за вказаним договором перед відповідачем виконало, надавши йому кредит у визначеному розмірі, шляхом перерахування коштів на банківський картковий рахунок відповідача № [NUMBER] . Відповідач належним чином свої зобов`язання щодо повернення суми позики та сплати відсотків у строки і на умовах, передбачених договором позики, належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість. 19 листопада 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено договір факторингу №1911, відповідно до умов якого останній набув права грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором №75475693 від 01 червня 2021 року. 03 квітня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» уклали договір факторингу №030423-ФМ, за умовами якого останнє набуло права грошової вимоги до відповідача за вказаним договором позики в сумі 20328,00 грн, з яких: 6000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 14328,00 грн - сума заборгованості за відсотками. За вказаних обставин позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн та витрат на правничу допомогу в розмірі 3 500,00 грн. У строк, установлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач відзив на позовну заяву не надав, своєї позиції щодо позову суду не повідомив. Представник позивача ТОВ «Фінпром Маркет» в судове засідання не з`явилась, в поданій заяві просила розгляд справи провести у відсутності представника позивача, не заперечувала проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Представник позивача ТОВ «Фінпром Маркет» в судове засідання не з`явилась, в поданій заяві просила розгляд справи провести у відсутності представника позивача, не заперечувала проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, хоча був повідомлений про час та місце розгляду справи. На електронну адресу суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку зі станом здоров`я. У відповідності до ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Статтею 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Пунктом 2 ч.2 ст.223 ЦПК України визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим кодексом строку у разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Відповідно до ст. 280 ч.1 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому, суд враховує, що Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Крім цього, Верховний Суд в постанові від 01.10.2020 р. у справі №361/8331/18 виходив з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що відповідач не з`явився до суду без поважних причин, відзив на позовну заяву не направив, а тому, при відсутності заперечень зі сторони представника позивача, суд вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. 17 червня 2025 року ухвалою судді позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Також вирішено клопотання представника позивача про витребування доказів. 22 вересня 2025 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення. Будь-які інші процесуальні дії у справі не проводилися. Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, судом встановлено наступне. Судом установлено, що 01 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір позики №75475693, який підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора (електронного підпису). (а.с.17) Згідно з п. 1 Договору позики сторони погодили, що позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату від суми позики. Згідно з п. 2.1. Договору сума позики 6000,00 грн, строк позики 30 днів (п. 2.2 Договору), процентна ставка 1,99 % (фіксована) (п. 2.3 Договору). Підписанням цього Договору позики відповідач підтверджує, що він ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та нормативно-правовими актами Національного банку України (п.п. 5-5.1 Договору). Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті www.mycredit.ua. Ці правила є невід`ємною частиною договору позики, що укладається між товариством та позичальником. (а.с.19-29) Довідкою про ідентифікацію ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» підтверджено, що клієнт [PERSON] , з яким укладено договір №75475693 від 01 червня 2021 року, ідентифікований позичальником. Відповідач при укладені кредитного договору, підписав його аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора [NUMBER] який був відправлений 01.06.2021 року на електронну пошту [INFO] (а.с.30) Факт видачі ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» позичальнику [PERSON] грошових коштів в сумі 6000,00 грн на картковий рахунок № [NUMBER] підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Фінекспрес» №КД-0000021163/ТНПП від 15.04.2025 року про прийняття до виконання та завершення платіжної операції з переказу коштів в сумі 6000, 00 грн отримувачу [PERSON] (ЕПЗ № [NUMBER] ) (а.с.31) та платіжною інструкцією 11bb78d1-9919-4d23-be8b-8f5ca034c1b7 від 01.06.2021 року (а.с.31 зворот), довідкою ТОВ ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» №10/04/25-31 від 10.04.2025 року (а.с.30 зворот) За інформацією АТ КБ «Приватбанк», наданої на ухвалу суду, на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] . (а.с.76 зворот) Згідно з випискою по рахунку № [NUMBER] за період з 01 по 04 червня 2021 року, 01 червня 2021 року здійснено зарахування переказу на карту у сумі 6000,00 грн. (а.с.76) Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до положень ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону (ч.ч. 4, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч.ч. 12, 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Таким чином, судом встановлено, що між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір позики №75475693 в електронній формі, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» на платіжну картку, що належить [PERSON] , перерахувало кредитні кошти в сумі 6000,00 грн. Як встановлено зі змісту договору, кредит був наданий позичальнику (позивачу) виключно за допомогою веб - сайту кредитодавця (відповідача), за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором на реквізити платіжної картки вказаної клієнтом Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 19 листопада 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладений договір факторингу №1911, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло право грошової вимоги, серед інших, до боржника [PERSON] за договором позики №75475693 від 01 червня 2021 року. (а.с.32 зворот -40) Відповідно до Реєстру прав вимог №3 від 19 листопада 2021 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 20328,00 грн, з яких: 6000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 14328,00 грн - сума заборгованості за відсотками. (а.с.40 зворот -41) 03 квітня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром маркет» уклали договір факторингу №030423-ФМ, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за договором позики №75475693 від 01 червня 2021 року, сума якої згідно з додатком №1 до договору факторингу № 030423-ФМ - реєстр заборгованості, становить 20328,00 грн. (а.с.43 - 51, 51 зворот -52 ) З наданого позивачем розрахунку суми заборгованості [PERSON] із зазначенням суми заборгованості, строку, за який провадиться стягнення та відміткою стягувача про непогашення заборгованості за договором позики №75475693 від 01 червня 2021 року встановлено, що заборгованість відповідача за період з 01 червня 2021 року по 28 травня 2025 року становить 20328,00 грн, з яких: 6000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 14328,00 грн - сума заборгованості за процентами. (а.с.6-8) Згідно зі ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно зі ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредиторові, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Обидва договори факторингу та реєстри прав вимог містять чітку інформацію щодо боржника, номеру та дати договору позики, укладеному між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] та суми заборгованості. Договори факторингу та реєстри прав вимог містять підписи сторін, є належними та допустимими доказами. Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на викладені вимоги закону, позивач ТОВ «Фінпром Маркет» має право грошової вимоги до [PERSON] щодо стягнення з нього заборгованості за кредитним договором №75475693 від 01.06.2021. З наданих та досліджених судом доказів убачається, що відповідач 01 червня 2021 року уклав договір позики з первісним кредитором у електронній формі, за яким отримав грошові кошти в розмірі 6000,00 гривень у кредит, користувався ними, однак у строки встановлені договором їх не повернув, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за ним, яка на підставі договорів факторингу була відступлена позивачу. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками суд зазначає наступне. Згідно з п.2 договору позики, сума позики 6000 грн, строк договору 30 днів, процентна ставка (базова) 1,99 % в день. Дата повернення позики визначена - 01.07.2021. З аналізу розрахунку заборгованості [PERSON] за договором позики №75475693 від 01.06.2021 р. вбачається, що відсотки за користування кредитом нараховувались відповідачу з 01.06.2021 року по 29.09.2021 року. Як на підставу нарахування відсотків за користування позикою поза строком дії договору, позивач посилається на п. 6.5 Правил надання грошових коштів у позику. При цьому зазначає, що відповідно до п.5.2. договору позики №75475693 від 01.06.2021 року, позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі. В. п. 7.6. Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зазначено, що після кожного оформлення пролонгації, на електронну адресу позичальника, яку позичальник зазначив як контактну при реєстрації на сайті, товариство відправляє повідомлення з інформацією про оформлену позичальником пролонгацію. Таке повідомлення містить інформацію, зокрема, щодо нового строку позики, кінцевої дати строку позики, розміру заборгованості до повернення позичальником. В п. 7.8. вказаних Правил вказано, що позичальник погоджується, що при обранні виду пролонгації в особистому кабінеті та виконанні умов, встановлених товариством для оформлення пролонгації та продовження строку (терміну) дії договору позики, таке оформлення та продовження відбувається автоматично, а згода позичальника проявляється у здійсненні дій по внесенню грошових коштів на ім`я товариства та без будь-якого документального оформлення. У такому випадку вчинена позичальником сукупність дій, спрямованих на оформлення пролонгації, в тому числі внесення позичальником грошових коштів на ім`я товариства, є діями, які виражають намір позичальника та здійснити продовження. В матеріалах справи відсутні і позивачем не надано жодних доказів оформлення пролонгації згідно п. 7.6. Правил, зокрема відправленого на електронну адресу позичальника повідомлення з інформацією щодо нового строку позики, кінцевої дати строку позики, розміру заборгованості. Також позивачем не надано, а матеріали справи не містять доказів згоди позичальника на пролонгацію, а саме дій позичальника по внесенню грошових коштів на ім`я товариства, як це передбачено п. 7.8. затверджених первісним кредитором Правил. Таким чином нарахування процентів поза межами 30 денного строку за кредитним договором є порушенням ст. 526 ЦК України та існуючої домовленості сторін цього договору. Таких же висновків дійшов Верховний Суд у правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, де зазначив, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові від 05 квітня 2023 року, справа №910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі в застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Умовами договору позики передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичальнику кредит та проценти за користування кредитом 01.07.2021 року. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Оскільки зі спливом строку, на який була надана позика, припинилося право нараховувати проценти за договором позики, тому після 01.07.2021 року ТОВ «Фінпром маркет» не має законних підстав нараховувати відсотки, передбачені договором позики №75475693 від 01.06.2021 року. При цьому позивач не звертався з вимогою про захист свої прав в порядку, передбаченому ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. За таких обставин, у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом після завершення строку дії договору позики, тобто після 01.07.2021 року. Враховуючи, що [PERSON] до теперішнього часу кредитні кошти не повернуті, суд доходить висновку, що з відповідача підлягають стягненню відсотки за користування кредитом, з розрахунку 1,99% на день (як передбачено договором позики), в межах строку кредитування, який становить 30 днів (з 01.06.2021 року до 01.07.2021 року), тобто у розмірі 3582,00 грн. (6000 х 1,99% х30). Таким чином, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, та з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за тілом кредиту у розмірі 6000 грн. та заборгованість за відсотками у розмірі 3582,00 грн, а всього 9582,00 грн. Відповідно до ч. 1. п. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.1 ст.134 ЦПК України, разом із першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до пунктів 1 та 2 ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу до позовної заяви додано договір про надання правничої допомоги № 01-11/24 від 01 листопада 2024 року, укладений між адвокатом Ткаченко Ю.О. та ТОВ «Фінпром Маркет» (а.с.53-55), акт приймання-передачі справ на надання правничої допомоги (додаток №1 до договору про надання правничої допомоги № 01-11/24 від 01 листопада 2024 року) (а.с.56), витяг з акту №10-П від 20 березня 2025 року приймання-передачі наданої правничої допомоги (а.с.57), платіжну інструкцію на підтвердження оплати наданої правничої допомоги №579933657.1 від 20.03.2025 року (а.с. 59), ордер серії АХ №1149961 від 01 листопада 2024 року (а.с.59 зворот). Вартість наданих послуг становить 3500 грн, які просять стягнути з відповідача на користь позивача. Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, доходить висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Такого висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15. При цьому, суд звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною в силу вимог закону, та не є складною, а також позовні вимоги задоволено частково. За таких обставин суд вважає, що позивачем витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 3500 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими, не підтвердженими належними та допустимими доказами та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат. Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, розгляд справи у відсутності представника позивача, суд доходить висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з [PERSON] на корить ТОВ «Фінпром маркет» понесені у цій справі витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у розмірі 3000 гривень. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З огляду на те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, то з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог у розмірі 1427,31 грн. (9582,00 х 3028,00 / 20328,00).

Outcome: partial