Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобзар Любов Вікторівна, у якому просить визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 53,6 м2, житловою площею 20,4 м2, допоміжна площа 33,2 м2 з господарською будівлею та спорудами. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він є спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері, [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки відмовився від спадкування за заповітом. Він єдиний спадкоємець за законом першої черги після смерті [PERSON] , який прийняв спадщину, оскільки був зареєстрований та постійно проживав разом зі спадкодавцем на день смерті, не відмовився від прийняття спадщини упродовж шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця. Осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, і прийняли таку внаслідок звернення до нотаріуса чи внаслідок спільного постійного проживання зі спадкодавцем немає. Так як [PERSON] належав на праві власності житловий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами як голові робітничого типу двору, однак правовстановлюючий документ на будинок відсутній, оскільки право власності на будинок зареєстроване не було, через що нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину, однак належність будинку спадкодавцю як голові робітничого типу двору підтверджується записами в погосподарській книзі, а тому вважає, що його право на спадкування даного майна підлягає захисту в судовому порядку. Ухвалою судді Жовківського районного суду Львівської області від 25 cерпня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження, підготовче судове засідання призначено на 11 вересня 2025 року о 14 год. 30 хв. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак подав на адресу суду письмову заяву, у якій просить справу розглядати у його відсутності. Зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просять такі задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Представник відповідача, Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак з Жовківської міської ради на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, зазначили, що не заперечують проти задоволення позовних вимог, при вирішенні справи покладаються на думку суду. Третя особа, яка не заявляє самостійний вимог на предмет спору, приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобзар Любов Вікторівна, в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином. А тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, представника відповідача, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності, висловлені позиції у справі, а також без участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, зважаючи на те, що вона належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду, її неявка не перешкоджає розгляду справи. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, фактично визнали їх, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народився [INFO] у селі Глинськ, Жовківського району Львівської області, що підтверджується викладеним у паспорті громадянина України серії [NUMBER] , який виданий Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 06 грудня 1997 року. Його батьком є [PERSON] , матір`ю [PERSON] , що підтверджується викладеним у свідоцтві про моє народження серії [NUMBER] , яке видане виконкомом Новоскварявської сільської ради Львівської області 07 серпня 1966 року. Викладеним у виписці з погосподарської книги № 3 Воле-Висоцької сільської ради Жовківського району Львівської області станом на 30.06.1990 року № 328, яка видана Глинським старостинським округом № 2 Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 16 квітня 2025 року, стверджується, що будинок за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок 589, станом на 30 червня 1990 року належав до робітничого двору, головою двору була [PERSON] , 1926 року народження, членом двору був [PERSON] , 1966 року народження, син, тобто позивач. З виписки з погосподарської книги № 7 Воле-Висоцької сільської ради Жовківського району Львівської області станом на 15 квітня 1991 року № 329, яка видана Глинським старостинським округом № 2 Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 16 квітня 2025 року, вбачається, що будинок за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок 260, станом на 15 квітня 1991 року належав до робітничого двору, головою двору була [PERSON] , 1926 року народження, членом двору був [PERSON] , 1966 року народження, син, тобто позивач. Викладеним у довідці № 326, яка видана 16 квітня 2025 року Глинським старостинським округом № 2 Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, стверджується, що [ADDRESS] відповідно до рішення сесії Глинської сільської ради № 4 від 11 листопада 1994 року. [PERSON] померла [INFO] , про що в Книзі реєстрації смертей 01 жовтня 2009 року дуло зроблено відповідний актовий запис за № 17, що підтверджується викладеним у свідоцтві про смерть серії [NUMBER] , яке видане Глинською сільською радою Жовківського району Львівської області 01 жовтня 2009 року. Згідно ч. 1, 2 ст. 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46\~цього Кодексу). А тому після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі і на право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Згідно ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Нормою ст. 1217 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Із заповіту, який 21 червня 1990 року посвідчений Лозинською Г.М., заступником голови Воля-Висоцької сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 8, вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла своєму синові, [PERSON] . По документах Воле-Висоцької сільської ради заповіт від імені заповідача не змінювався і не скасовувався, що підтверджується записом старости Воля-Висоцького старостинського округу № 1 Жовківської міської ради Львівського району Львівської області О. Борис. Чинність даного заповіту підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) № 79265883, яка сформована 22 листопада 2024 року приватним нотаріусом Кобзар Л. В. Суд врахову, що прізвище як матері позивача, так і самого позивача в даному заповіті помилково зазначене Змій замість правильного [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що передбачено ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Нормою ч. 1 ст. 1273 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ч. 5 ст. 1275 Цивільного кодексу України\~відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не позбавляє його права на спадкування за законом. Суд враховує, що [PERSON] відмовився від прийняття спадщини за заповітом після смерті матері, [PERSON] , однак не відмовлявся від прийняття спадщини за законом. Ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265\~цього Кодексу. Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкоємця, у тому числі зачаті за життя спадкоємця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] як син [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після її смерті. Ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Викладеним у довідці № 324, яка 16 квітня 2025 року видана Глинським старостинським округом № 2 Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, стверджується, що [PERSON] , яка померла [INFO] , проживала і була зареєстрована до дня її смерті за адресою: [ADDRESS] . З довідки № 325, яка 16 квітня 2025 року видана Глинським старостинським округом № 2 Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, вбачається, що [PERSON] проживав і був зареєстрований разом із своєю мамою, [PERSON] , яка померла [INFO] , до дня її смерті в [ADDRESS] і вели спільне господарство. Викладеним у довідці № 327, яка 16 квітня 2025 року видана Глинським старостинським округом № 2 Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, стверджується, що на день смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , у житловому будинку [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: [PERSON] , 1926 року народження, [PERSON] , 1966 року народження, син. Факт зареєстрованого [PERSON] місця проживання за адресою: [ADDRESS] (до зміни адміністративно-територіального устрою Жовківського) району Львівської області ще з 22 березня 1984 року підтверджується витягом з реєстру територіальної громади № 2025/004973784 від 16 квітня 2025 року. Тобто [PERSON] прийняв спадщину як спадкоємець за законом першої черги після смерті матері, [PERSON] , враховуючи норму ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки був зареєстрований та постійно проживав разом зі спадкодавцем на день смерті, не відмовився від прийняття спадщини упродовж шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця. Судом встановлено, що позивач єдиний спадкоємець за законом першої черги, який прийняв спадщину, осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, і прийняли таку внаслідок звернення до нотаріуса чи внаслідок спільного постійного проживання зі спадкодавцем немає. Внаслідок звернення позивача до приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Л. В. із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину приватним нотаріусом 16 квітня 2025 року було зареєстровано після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкову справу № 51/2025, номер у спадковому реєстрі 73951235, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 80858296 від 16 квітня 2025 року. Однак постановою від 16 квітня 2025 року приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобзар Любов Вікторівна відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , з підстав недотримання п. 2 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», а саме через те, що не подані правовстановлюючі документи на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до частини 3\~статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV\~речові права на нерухоме майно\~та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року,\~визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим\~наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5\~і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~ЦК України\~та\~Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто з вищенаведеного вбачається, що записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином право власності на житловий будинок, колишній робітничий двір [ADDRESS] було зареєстроване згідно вимог діючого на той час законодавства в погосподарській книзі Воле-Висоцької сільської ради Жовківського району Львівської області. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до підпункту 4.15, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. З довідки № 1284, яка видана Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Шептицьке міжміське бюро технічної інвентаризації» 19 березня 2025 року, вбачається, в КП ЛОР «Шептицьке міжміське бюро технічної інвентаризації» станом на 31.12.2012 року реєстрація права власності на житловий будинок [ADDRESS] не проводилась. Згідно нового адміністративно-територіального устрою України село Глинськ належить до Жовківської територіальної громади Львівського району Львівської області. Тобто правовстановлюючий документ на право власності на житловий будинок [ADDRESS] відсутній, оскільки право власності на даний будинок зареєстроване не було. З технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, ідентифікатора об`єкта будівництва, виготовлених Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Шептицьке міжміське бюро технічної інвентаризації», вбачається, що рік побудови житлового будинку 1961, загальна площа житлового будинку 53,6 м2, житлова площа 20,4 м2, допоміжні приміщення та їх площа: коридор площею 3,5 м2, кухня площею 12,4 м2, кладова площею 4,8 м2, веранда площею 12,5 м2, загальна площа допоміжних приміщень 33,2 м2. При будинку є сарай та споруди: огорожа, хвіртка, ворота. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ст. 80 ЦК України встановлено, що жилий будинок є об`єктом права приватної власності. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Отже [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері, [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки відмовився від спадкування за заповітом. Він єдиний спадкоємець за законом першої черги після смерті [PERSON] , який прийняв спадщину, оскільки був зареєстрований та постійно проживав разом зі спадкодавцем на день смерті, не відмовився від прийняття спадщини упродовж шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця. Осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, і прийняли таку внаслідок звернення до нотаріуса чи внаслідок спільного постійного проживання зі спадкодавцем з матеріалів справи не вбачається, судом під час розгляду справи не встановлено. Так як [PERSON] належав на праві власності житловий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами як голові робітничого типу двору, однак правовстановлюючий документ на будинок відсутній, оскільки право власності на будинок зареєстроване не було, через що нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину, однак належність будинку спадкодавцю як голові робітничого типу двору підтверджується записами в погосподарській книзі, а тому суд приходить до висновку, що право позивача на спадкування даного майна підлягає захисту в судовому порядку, як наслідок є всі підстави для визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: approved