Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-15 00:00:00

В травні 2025 року позивач [PERSON] звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом, в якому просить ухвалити судове рішення, яким визнати за ним право особистої приватної власності на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] . У своєму позові позивач посилається на те, що 04.03.1995 року зареєстрував шлюб із [PERSON] . Від цього шлюбу вони мають одну спільну доньку, [PERSON] , [INFO] . Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 27 січня 2015 року у справі № 176/3570/14-ц шлюб із [PERSON] було розірвано. Згідно вказаного рішення під час розгляду цивільної справи № 176/3570/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, судом безспірно було встановлено, що сторони припинивши шлюбні стосунки поновлювати їх наміру не мають, тривалий час мешкають окремо та не мають спільного бюджету та господарства, у своїх письмових заявах наполягали на розірванні шлюбу. Отже, позивач вважає, що не потребує додаткового доказування встановлений рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 27.05.2017 року № 176/3570/14-ц, що набрало законної сили 09.02.2015 року, факт припинення сімейних відносин між [PERSON] та [PERSON] в 2006 році. 24 жовтня 2006 року, на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Жовтоводського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дудник Т.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 8457, позивач за особисті кошти придбав у приватну власність квартиру, що розташована в [ADDRESS] . Продаж цей вчинено за ціною 6 900 (шість тисяч дев`ятсот) гривень 00 копійок, які позивач сплатив продавцю під час оформлення договору, що зазначено в п.2.1 Договору купівлі-продажу квартири. Окрім того, 25 травня 2007 року, на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Жовтоводського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дудник Т.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1109, позивач за особисті кошти придбав у приватну власність квартиру, що розташована в [ADDRESS] . Рішеннями виконавчого комітету Жовтоводської міської ради № 114 від 22.02.2007 року та № 448 від 12.07.2007 року за заявою позивача, як приватного підприємця, про переведення власних квартир із житлових приміщень в нежитлові, вирішено перевести житлові приміщення в нежитлові: квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] . Вказаними рішеннями дозволено позивачу провести реконструкції вказаних квартир, згідно ескізного проекту під магазин промислових товарів та розширення магазину промислових товарів. 27 листопада 2008 року виконавчий комітет Жовтоводської міської ради, розглянувши Акти державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію магазинів промислових товарів по [ADDRESS] , вирішив затвердити Акт державної приймальної комісії прийняття в експлуатацію магазину промислових товарів по [ADDRESS] , власник [PERSON] . На підставі вказаного рішення 09.01.2009 року позивачем отримано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно № [NUMBER] , а саме: на нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] . На підставі вищевказаного Свідоцтва право власності позивача на нежитлове приміщення було зареєстровано Жовтоводським БТІ в книзі № 2-407 номер запису 755 від 09.01.2009 року, реєстраційний номер в електронному Реєстрі права власності на нерухоме майно 26047685. Отже, позивач стверджує, що підготовкою документів, проектною документацією займався виключно він. Відповідач будь-якої участі у придбанні у власність та реконструкції квартир не приймала. 30.03.1999 року позивач зареєстрував ФОП і до теперішнього часу займається неспеціапізованою оптовою торгівлею. Від своєї підприємницької діяльності накопичив кошти, за які і придбав вказане нерухоме майно. У 2022 році позивач вирішив відчужити нежитлове приміщення, належне йому на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно №4 від 09.01.2009 року. 11 лютого 2022 року [PERSON] не заперечуючи той факт, що нерухоме майно, хоч і придбано в період перебування у зареєстрованому шлюбу, але за власні кошти позивача, надала нотаріальну згоду на продаж позивачем за ціною і на умовах на його власний розсуд квартир, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , та [ADDRESS] . Звернувшись до приватного нотаріуса для укладення відповідного договору купівлі-продажу, нотаріусом було виявлено, що надана відповідачем Згода містить невірне зазначення нумерації нежитлового приміщення, у зв`язку з чим провести продаж майна є неможливим. На теперішній час позивач не може розпоряджатися придбаним ним нерухомим майном та вчиняти щодо нього будь-які цивільно-правові угоди, оскільки позбавлений можливості визнати право особистої приватної власності на нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] у позасудовому порядку. У зв`язку з цим, позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх майнових прав. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 29 травня 2025 року у справі було відкрито провадження та призначено до розгляду в підготовче судове засідання. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 25 червня 2025 року підготовче провадження по справі було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] , належним чином повідомлений про день, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився. Від представника позивача адвоката Черниш Т.І. на адресу суду надійшла заява, в якій вона просила суд розглядати справу без її участі та без участі позивача [PERSON] , позовні вимоги вони підтримують в повному обсязі та просять суд задовольнити їх. Зазначила, що не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Відповідачу [PERSON] , відповідно до вимог ЦПК України, за відомим місцем реєстрації останньої, направлено копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви з додатками. Надано строк для подачі відзиву на позовну заяву з наданням суду доказів в обґрунтування свого відзиву. На адресу суду повернулося поштове повідомлення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Заперечень щодо розгляду справи у її відсутності не надійшло. Відзив на позов відповідач не подала. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про розгляд справи у спосіб, передбачений законом та з огляду на те, що відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає, що є передбачені ст.ст.280,281 ЦПК України підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 27.01.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішення набрало законної сили 09.02.2015 року (а.с.12,13). Відповідно до Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Жовтоводського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дудник Т.В. 24.10.2006 року, [PERSON] придбав квартиру за адресою: [ADDRESS] . Продаж квартири був вчинений за 6900 грн (а.с.14). Згідно з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30.05.2007 року [PERSON] на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). Рішенням Виконавчого комітету Жовтоводської міської ради №114 від 22.02.2007 року квартиру [ADDRESS] , переведено в нежиле приміщення (а.с.16). Рішенням Виконавчого комітету Жовтоводської міської ради №448 від 12.07.2007 року квартиру [ADDRESS] , переведено в нежиле приміщення (а.с.17). В 2007 році за замовленням [PERSON] №2007-19ПЗ було виконано робочий проект по реконструкції двох житлових квартир за адресою: [ADDRESS] , під магазин промтоварів (а.с.18-19). Рішенням Виконавчого комітету Жовтоводської міської ради №711 від 27.11.2008 року було затверджено акт державної приймальної комісії вводу в експлуатацію магазину промислових товарів по [ADDRESS] , колишні квартири [ADDRESS] , власник [PERSON] (а.с.20). Відповідно до довідки виконавчого комітету Жовтоводської міської ради №84 від 09.12.2008 року приміщення магазину промислових товарів власника [PERSON] по [ADDRESS] , має поштову адресу [ADDRESS] (а.с.21). 09.01.2009 року [PERSON] отримав свідоцтво про право власності № [NUMBER] на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] (а.с.22). Згідно з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 09.01.2009 року [PERSON] на праві приватної власності належить нежиле приміщення за адресою: [ADDRESS] (а.с.23,24). В технічному паспорті на нежитлове приміщення по [ADDRESS] , власником зазначений [PERSON] (а.с.25-28). Згідно з нотаріально посвідченою Згодою від 11.02.2022 року [PERSON] надала згоду колишньому чоловікові [PERSON] на продаж за ціну і на умовах на власний розсуд квартир, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , придбаних у шлюбі з нею (а.с.29-30). Позивач [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець з 30.03.1999 року (а.с.31). Згідно з ч.3 ст.368 ЦК України майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і особа не зобов`язана доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. При цьому належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Статтею 57 СК України визначено перелік видів особистої приватної власності одного з подружжя та підстави її набуття. За змістом вказаної статті особистою приватною власністю дружини, чоловіка, серед іншого, є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. В пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Відповідно сам по собі факт придбання спірного майна за час шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, суд вважає, що спірне нерухоме майно є придбаним за особисті кошти [PERSON] , а тому є визначені законом підстави для задоволення позову. Відповідно до ст.141 ЦПК України із відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved