Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-15 00:00:00

Макарівська селищна рада в особі Служби у справах дітей (далі - позивач) звернулася до суду із позовом до [PERSON] (далі - відповідачка), зазначивши третьою особою: Комунальний заклад «Макарівський центр соціальної підтримки дітей та сімей «Промінь надії» Макарівської селищної ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позову позивач вказав, що [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , але зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Органом опіки та піклування Макарівської селищної ради було вивчено питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] , [INFO] , відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з огляду на наступні обставини. [PERSON] є матір?ю малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька [PERSON] у свідоцтві про народження дитини зазначені відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, а батько [PERSON] - [PERSON] , [INFO] помер. З 2018 року відповідачка з двома малолітніми дітьми проживала без реєстрації в [ADDRESS] , але зареєстрована була за адресою: [ADDRESS] . За час проживання в с. Маковище зарекомендувала себе з негативної сторони, зловживала спиртними напоями, не виконувала своїх батьківських обов?язків. У зв?язку із виникненням загрози життю та здоров?ю дітей, малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відібрано у їх матері [PERSON] та тимчасово влаштовано до Комунального закладу «Макарівський центр соціальної підтримки дітей та сімей «Промінь надії» Макарівської селищної ради. Після відібрання дітей [PERSON] не стала на шлях виправлення, у стані алкогольного сп?яніння скоїла злочин. 01.06.2020 року засуджена Макарівським районним судом Київської області за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 70 Кримінального кодексу України та призначено покарання: п?ять років шість місяців позбавлення волі у кримінально-виконавчій установі закритого типу. Відбувала покарання у державній установі «Збаразька виправна колонія (№63)» Тернопільського району Тернопільської області. За час відбування матір?ю покарання, малолітнім [PERSON] та [PERSON] надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування. У 2022 році з початком повномасштабного вторгнення російської федерації, введенням в Україні воєнного стану, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у складі групи вихованців КЗМЦ «Промінь надії» евакуйовано за межі України до Італійської Республіки. 25.02.2024 року дітей повернуто із евакуації до України та влаштовано до сімейних форм виховання. На даний час діти виховуються в прийомній сім?ї. 08.09.2024 року [PERSON] звільнилась із державної установи «Збаразька виправна колонія (№63)» Тернопільської області та проживає за адресою: [ADDRESS] , в будинку, який орендує її мати. До служби у справах дітей Макарівської селищної ради [PERSON] не зверталася щодо повернення їй дітей та не цікавилась де перебувають та навчаються діти, який їх стан здоров?я тощо. Жодного разу до закладу, в якому перебували діти, не зверталась, життям та здоров?ям дітей не цікавилась. [PERSON] свого постійного житла та місця роботи не має. Зі слів сусідів веде відлюдкуватий спосіб життя. Друзів та знайомих в селі немає. До старости Гавронщинського старостинського округу за час проживання на території села з приводу місця проживання чи перебування своїх дітей не зверталась. Їх долею не цікавилась та не проявляла ніякої ініціативи щодо повернення своїх дітей. Службою у справах дітей Макарівської селищної ради обстежено умови проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , за результатами якого з?ясовано, що будинок винайманий, умови проживання посередні, приміщення потребує ремонту. [PERSON] проживає разом із матір?ю-пенсіонеркою та братом. Для дітей не створено належних умов, відсутня кімната, ліжка для сну, меблі, інтернет. [PERSON] свідомо самоусунулась від виконання батьківських обов?язків по відношенню до своїх малолітніх дітей: не цікавилась їх здоров`ям, навчанням, життям. Мати матеріально дітей не утримує та не допомагає, не дбає про їх фізичний та духовний розвиток, з донькою та сином не спілкується. [PERSON] не проявляє материнської турботи до своїх малолітніх дітей. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини Макарівської селищної ради від 20.03.2025 розглянуто та задоволено клопотання служби у справах дітей щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Орган опіки та піклування Макарівської селищної ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Крім того позивач вказав, що відповідачка не звільняється від обов`язку щодо утримання дітей. Враховуючи викладене позивач просив суд: позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; стягнути із [PERSON] , [INFO] , (паспорт серії [NUMBER] виданий Бердичівським МВ УМВС України в Житомирській області від 07.08.2009, ідентифікаційний номер платника податку: [NUMBER] ) аліменти в розмірі 1/3 частки доходу з усіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь особи або того закладу де перебуватимуть діти, для їх утримання до досягнення ними повноліття, починаючи з дня подачі заяви до суду. Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 20.05.2025 року позовну заяву Макарівської селищної ради в особі Служби у справах дітей прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 01.07.2025 року, яке неодноразово відкладалось. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення вказаної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у порядку, передбаченому ст. 178 ЦПК України. Встановлено також строк для подання письмових пояснень третьою особою (а.с.30-31). Копію ухвали суду від 20.05.2025 року та позовну заяву з додатками, які були надіслані відповідачці за останньою відомою адресою місця проживання (а.с.32, 1), поштове відправлення відповідачка отримала 19.06.2025 року, про що свідчить відмітка про отримання в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення №0610260737069 (а.с.36). У встановлений судом строк правом на подання відзиву на позов відповідачка не скористалася. Ухвалою суду від 23.07.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні 16.09.2025 року (а.с.45). В судове засідання 16.09.2025 року учасники справи не прибули. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Згідно поданого через канцелярію суду письмового клопотання, представник позивача позовні вимоги повністю підтримав та просив їх задовольнити, а також розгляд справи проводити за їх відсутності (а.с.55). Згідно поданої через канцелярію суду письмової заяви, відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечила проти їх задоволення (а.с.53). Згідно поданої через канцелярію суду письмової заяви третьої особи, представник просив розглядати справу за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечили та просили їх задовольнити (а.с.50). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] (а.с.7) зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.4-6). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , батьком вказаний [PERSON] (а.с.10). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , батьком вказаний [PERSON] (а.с.8). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 25 років (а.с.11). Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження [PERSON] від 16.03.2019 року відомості про батька [PERSON] записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с.9). Як вказав позивач, органом опіки та піклування Макарівської селищної ради було вивчено питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] , [INFO] , відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно характеристики, виданої 08.02.2019 року Маковищанською сільською радою Макарівського району Київської області, [PERSON] , [INFO] , народилася та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . До листопада 2018 року проживала без реєстрації в [ADDRESS] . За час проживання зарекомендувала себе з негативної сторони. Надходять усні скарги від сусідів на її поведінку та неналежне виконання батьківських обов`язків. Має шкідливі звички, а саме: вживає алкоголь та палить цигарки. Участь у громадському житті села не приймає (а.с.13). 18.01.2019 року виконавчим комітетом Маковищанської сільської ради Макарівського району Київської області прийнято рішення №3 «Про негайне відібрання дітей від матері», яким вирішено відібрати малолітню доньку [PERSON] , 2012 року народження, та малолітнього сина [PERSON] , 2017 року народження, від їх матері [PERSON] , у зв`язку з виникненням безпосередньої загрози для життя та здоров`я дітей (а.с.12). Вироком Макарівського районного суду Київської області від 01.06.2020 року (а.с.14) [PERSON] засуджено за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання, із врахуванням вимог ч. 1 ст. 70 КК України, п?ять років шість місяців позбавлення волі у кримінально-виконавчій установі закритого типу. Засуджена [PERSON] , [INFO] , відбувала покарання у державній установі «Збаразька виправна колонія (№63)» Тернопільського району Тернопільської області та 08.09.2024 року звільнена у зв`язку із відбуттям покарання (а.с.17). Рішеннями виконавчого комітету Макарівської селищної ради від 17.06.2021 року №116 та №115, малолітнім [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Також вказаними рішеннями доручено директору Макарівського центру соціальної підтримки дітей та сімей «Промінь надії» Макарівської селищної ради [PERSON] виконувати обов`язки піклувальника на час перебування дітей в закладі (а.с.15-16). Згідно інформаційної довідки, виданої 26.02.2025 року Комунальним закладом «Макарівський центр соціальної підтримки дітей та сімей «Промінь надії» Макарівської селищної ради, 18.01.2019 року до зазначеного закладу було влаштовано малолітню [PERSON] , [INFO] та [INFO] влаштовано [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із невиконанням матір`ю своїх батьківських обов`язків, зловживання спиртних напоїв, залишення дітей без нагляду. Фахівцями Центру з дітьми проводилася робота, зокрема, на створення необхідних умов для покращення емоційно-психологічного, фізичного та соціального розвитку, діти забезпечувалися повноцінним харчуванням, одягом, взуттям, створювалися умови максимально наближені до сімейних, діти залучалися до групової роботи з іншими дітьми, а також організовувалася індивідуальна робота з розвитку власних потреб дітей. У зв`язку із початком повномасштабного вторгнення російської федерації, введенням в Україні воєнного стану у 2022 році, з 08.03.2022 року до 25.02.2024 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у супроводі директора та працівників Центру перебували за кордоном в Італійській Республіці. 06.12.2024 року дітей було влаштовано в прийомну сім`ю [PERSON] за адресою: Київська область, Бучанський район, с. Загальці. Після звільнення з місць позбавлення волі, [PERSON] жодного разу до Центру не зверталася, життям та здоров`ям доньки та сина не цікавилася (а.с.19-20). Службою у справах дітей Макарівської селищної ради обстежено умови проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та складено відповідний акт обстеження умов проживання від 21.02.2025 року, за результатами якого з?ясовано, що будинок винайманий, умови проживання посередні, приміщення потребує ремонту. [PERSON] проживає разом із матір?ю-пенсіонеркою та братом. Для дітей не створено належних умов, відсутня кімната, ліжка для сну, меблі, інтернет (а.с.21). Рішенням виконавчого комітету Макарівської селищної ради №262 від 24.04.2025 року затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.22). Згідно Висновку, орган опіки та піклування Макарівської селищної ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.23-25). Згідно характеристики від 25.02.2025 року, виданої старостою Гавронщинського старостинського округу Макарівської селищної ради, [PERSON] , [INFO] , не зареєстрована, але фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Проживає в селі Гавронщина з 07.09.2024 року після звільнення з державної установи «Збаразька виправна колонія (№63)» в будинку, який орендує її мати. Свого власного житла та постійного місця роботи не має. Зі слів сусідів веде відлюдькуватий спосіб життя. Друзів та знайомих в селі не має. До старости Гавронщинського старостинського округу, за пів року проживання на території села, з приводу місця проживання чи перебування своїх неповнолітніх дітей не зверталася. Їх долею не цікавилася та не проявляла ніякої ініціативи щодо повернення своїх дітей (а.с.18). Вирішуючи питання про наявність підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її дітей, суд керується наступним. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Відповідно до ст.ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Між сторонами склалися правовідносини, що регулюються нормами Сімейного Кодексу України, а саме: ст.ст. 150, 164, 166, 181 СК України. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Підставою позбавлення батьківських прав відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України є ухилення батьками дитини від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Згідно із п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усунення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухиляння батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомо нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав батька (матері), який (яка) не відмовляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а навпаки бажає спілкуватись та бачитись з дитиною, не втратив інтересу до дитини, до участі у її вихованні та має намір і вчиняє дії для відновлення з нею відносин не відповідатиме інтересам дитини. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно із частиною першою статті 8 Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону). Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно із частиною першою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, пунктом 2 якої визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає підстави для висновку, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав як винятковий захід є істотним правовим наслідком як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі №185/9339/21, провадження №61-8918сво23. Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У пунктах 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з частиною першою статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (MAMCHUR v. UKRAINE), заява № 10383/09, пункт 100, ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06, пункт 51). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг вказувати про його інтерес до дитини (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (HUNT c. UKRAINE), заява № 31111/04, пункти 57, 58). Судам необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, застосовується лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки недостатньо спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість, і застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 07 листопада 2023 року у справі № 601/928/22. Судова практика щодо застосування статті 164 СК України є усталеною. Як вже було зазначено вище, відповідачка не здійснює повноцінний догляд за дітьми, зловживає спиртними напоями, залишала дітей без догляду, після відібрання дітей та поміщення їх до центру у якому вони перебували, не відвідувала дітей жодного разу, не вчиняє заходів щодо повернення їх у сім`ю для подальшого спільного проживання. Вищезазначені обставини підтверджують свідоме небажання відповідачки виконувати батьківські обов`язки по відношенню до своїх малолітніх дітей та факт ухилення [PERSON] , [INFO] , від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що є підставою для позбавлення [PERSON] , батьківських прав відносно малолітніх дітей. При цьому, відповідно до ст. 169 СК України, відповідач має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Обставини, що враховуються при визначенні розміру аліментів, визначені ст. 182 СК України. Крім того, відповідно до ч. 2 вказаної статті розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Приймаючи визнання відповідачкою позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки в ході розгляду справи судом було беззаперечно встановлено, що відповідачка самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків щодо утримання та виховання своїх малолітніх дітей доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , зокрема, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, їх навчанням, здоров`ям, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, та не спростовано і визнається відповідачкою, а тому, враховуючи інтереси дітей, суд вважає, що позов про позбавлення відповідачки батьківських прав слід задовольнити. Разом з тим, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення аліментів на дітей, також підлягає задоволенню, оскільки позбавлення відповідачки батьківських прав щодо малолітніх дітей, не звільняє від обов`язку щодо їх утримання, обставин які б перешкоджали цьому судом не встановлено. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, який на підставі п. 14 ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» при подачі позову про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів звільнений від сплати судового збору, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 2422,40 грн підлягає стягненню з відповідачки на користь держави. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved