Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-16 00:00:00

30 квітня 2025 року АТ «ОБЛТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» (далі - Позивач) звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] (далі Відповідач) заборгованості за отримані послуги з постачання теплової енергії. Свої позовні вимоги Позивач обгрунтовує тим, що АТ «ОБЛТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» є виконавцем послуг з централізованого постачання теплової енергії та гарячої води. Будинок [ADDRESS] підключений до об`єднаної системи централізованого опалення. З 01.11.2021 між Позивачем та Відповідачем діє Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. У зв`язку з невиконанням Відповідачем у повному обсязі умов договору, Позивач просить стягнути з нього на свою користь заборгованість за отримані послуги з централізованого постачання теплової енергії в сумі 31 902 грн 91 коп. за період з 01.10.2016 по 01.06.2025, а також понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору. Ухвалою суду від 31.07.2025 відкрито провадження у справі, її розгляд вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників, сторонам надано строк для подачі заяв по суті справи. В установлений судом строк відзив на позов до суду не надійшов. У судовому засіданні представник Позивача Логвиненко О.В. позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, надала пояснення, аналогічні змісту позову. Також зазначила, що з огляду на передбачені Цивільним кодексом України норми, якими зупинявся строк позовної давності на період карантину, пов`язаного з поширенням на території України коронавірусу COVID-19, а пізніше у зв`язку із воєнним станом, відлік заборгованості до стягнення з Відповідача необхідно рахувати з 30.03.2017, тобто за три роки до 30.03.2020 дати ухвалення Закону України від №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)». Відповідач у судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що дійсно проживає у квартирі [ADDRESS] , отримує від Позивача послуги теплопостачання. У його квартирі встановлено автономний лічильник спожитої теплової енергії, який постановлений на облік у Позивача, пройшов повірку та періодично обстежується представниками Позивача. Показники лічильника Відповідач передає представникам Позивача своєчасно та регулярно. Оскільки його квартира утеплена з середини, він користується кондиціонером для обігріву квартири у холодну пору року, тому практично не користується послугами централізованого опалення, а фактичне споживання послуг, які надаються Позивачем є мінімальним. Відповідач стверджує, що нараховані йому Позивачем кошти до сплати є завищеними, їх арифметичні розрахунки незрозумілими та не підтвердженими документально. Заслухавши представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та проаналізувавши правові норми, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить таких висновків. Відповідно до частини 4 статті 319 та статті 322 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву кореспондується, визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону, обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно пункту 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII унормовано, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, а також до частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно статей 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно зі ст. ст. 76, 77, 79, 80, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Суд вважає, що Позивач не довів належними, допустимими та достатніми доказами обставини, на які посилався у позовній заяві, а тому суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову. З пояснень представника Позивача, наданих у судовому засіданні, а також із доданих до позовної заяви матеріалів вбачається, що складовими нарахованої Відповідачу плати за послуги централізованого опалення є вартість самої теплової енергії, яка використовується опалення квартир споживачів та місць загального користування, а також на інші витрати, пов`язані з абонентським обслуговуванням процесу надання послуг теплопостачання. Вартість теплової енергії вираховується на підставі затверджених тарифів на послуги опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання гарячої води для населення, які затверджені відповідними постановами НКРЕ та рішеннями Виконавчого комітету Чернігівської міської ради, останнє з яких № 650 від 30.09.2024, з урахуванням кількісних показників споживання тепла по будинку та по квартирах, обладнаних приладами індивідуального обліку (а.с. 14). Згідно з історією показань індивідуального лічильника Відповідача (а.с. 19), за період 2016-2025 років кількість використаної теплової енергії Відповідачем склала 1.961 Гкал. При цьому до розрахунку включено показники 2016 року, тобто поза межами позовної давності, обчисленої з урахуванням пунктів 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року №540-IX та п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції до набрання 4 вересня 2025 року чинності Закон №4434-IX, який скасовує зупинення строків позовної давності на період дії воєнного стану. Також судом встановлено, що з 01.11.2021 року між Позивачем та Відповідачем діє Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. Згідно з п. 11 Типового індивідуального договору, Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» розподіл обсягу наданих послуг здійснюється за даними комерційного або розподільного засобу обліку. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» споживачам, приміщення яких оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії/приладами - розподілювачами теплової енергії/вузлами розподільного обліку витрати теплоносія (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), обсяг спожитої теплової енергії визначається за їхніми показаннями відповідно до методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, але не менше мінімальної частки середнього питомого споживання теплової енергії серед інших споживачів у будівлі відповідно до пункту 5 частини другої цієї статті. Для споживачів, приміщення яких оснащені вузлами розподільного обліку, розподілене питоме споживання теплової енергії в розрахунку на 1 квадратний метр площі (1 кубічний метр об`єму) квартири (іншого приміщення) не може становити менше мінімальної частки питомого споживання теплової енергії, яка визначається згідно з методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства; Обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, визначається за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого нежитлового приміщення, яке є самостійним об`єктом нерухомого майна) або за рішенням співвласників будівлі - за іншим принципом, визначеним цією методикою. 25 січня 2019 року набула чинності Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджена Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 №315 (Методика №315). Розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби здійснюється відповідно до Розділу IV Методики. Обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалювальних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень. Розділом VI Методики встановлено вимого щодо мінімального споживання теплової енергії у опалювальному приміщенні з приладом обліку, а саме для споживачів, приміщення яких оснащені приладами розподільного обліку теплової енергії, розподілене питоме споживання теплової енергії в рахунку на 1 квадратний метр площі (1 кубічний метр об`єму) квартири (іншого приміщення) не може становити менше мінімальної частки питомого споживання теплової енергії. Мінімальна частка середнього питомого споживання теплової енергії на опалення визначається для опалювальних приміщень, оснащених приладами розподільного обліку теплової енергії. Цією часткою перевіряються додержання теплового режиму в цих приміщеннях протягом опалювального періоду, в яких не допускається зниження температури повітря більше ніж на 4°С від нормативної температури внутрішнього повітря. Якщо опалювальне приміщення спожило менший осяг теплової енергії, визначений за показаннями приладів обліку теплової енергії, ніж визначений за мінімальною часткою середнього питомого споживання, такому приміщенню донараховується обсяг спожитої теплової енергії. Мінімальна частка середнього питомого споживання теплової енергії дорівнює 50 % від середнього питомого споживання теплової енергії на опалення приміщень. Пунктом 5 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії встановлено, що обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», та складається з: обсягу теплової енергії на опалення приміщення споживача безпосередньо, частини обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення. Приписами п. 30 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії , що Споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з: плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830, Правил з надання послуги з постачання гарячої води та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця http://new.teplo.cn.ua. Згідно п. 11 Типового індивідуального договору обсяг спожитої послуги, визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 №315. Розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби здійснюється відповідно до Розділу IV Методики. Розподіл обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень (в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, вбудованих, вбудовано-прибудованих або прибудованих приміщень, а також приміщень, які обладнані окремим входом), які є самостійними об`єктами нерухомого майна, не с самостійними об`єктами нерухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів відповідних комунальних послуг. Обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалювальних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень. Отже, як вбачається із вищенаведеного, для визначення правильності розрахунку вартості послуги теплопостачання для конкретного абонента, зокрема обрахування мінімальної частки середнього питомого споживання теплової енергії, яка має дорівнювати 50 % від середнього питомого споживання теплової енергії на опалення приміщень, необхідно врахувати ряд індивідуальних показників, у тому числі середнє питоме споживання теплової енергії за конкретний період часу по будинку та загальна/опалювальних площа/об`єм житлового приміщення Відповідача. У позовній заяві не зазначається та не надаються докази щодо технічних характеристик квартири, які бралися до уваги при обчисленні заборгованості Відповідача, відсутні дані звітів про зняття показань приладів обліку спожитої теплової енергії в будинку, що унеможливлює для суду перевірити правильність обрахунку заборгованості, яку Відповідач у судовому засіданні заперечив. З наданого суду розрахунку боргу, складений Позивачем (а.с. 13) також неможливо встановити усі складові, які впливають на визначення розміру заборгованості Відповідач. З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 264 та п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Оскільки у задоволенні позову суд відмовляє, судові витрати мають бути залишені за Позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed