Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-17 00:00:00

08.01.2025 до Ржищівського міського суду Київської області надійшов позов від Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до [PERSON] про стягнення заборгованості у сумі 44\~837,06 грн., також позивач просив: стягнути понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 3\~028 грн; розглянути справу у спрощеному провадженні без виклику сторін; не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення у справі. Стислий виклад позицій позивача та відповідача. 02.11.2023 між ПрАТ «СК Арсенал Страхування» та [PERSON] було укладено договір страхування наземного транспорту №1750/23-Т/Дп/04, згідно якого ПрАТ «СК Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «MERCEDES-BENZ GLC 220D» д.н.з. [NUMBER] , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. 18.01.2024 в м. Дніпро, по вул. Харківська, 4, сталася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) за участю автомобіля марки «SUZUKI GRAND VITARA» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля марки «MERCEDES-BENZ GLC 220D» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Дана ДТП сталася в результаті порушення ПДР водієм автомобіля марки «SUZUKI GRAND VITARA» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , що підтверджується Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.02.2024 по справі №932/1061/247. Станом на дату ДТП, а саме 18.01.2024, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «SUZUKI GRAND VITARA» д.н.з. [NUMBER] не була застрахована, а тому позивач має право зворотної вимоги до відповідача. 13.02.2024 ПрАТ «СК Арсенал Страхування» звернулось з досудовою претензією до відповідача, проте станом на дату подання позовної заяви ніякого відшкодування на рахунок позивача від відповідача не надходило. Обставини, встановлені судом. 18.01.2024 [PERSON] , керуючи автомобілем марки «SUZUKI GRAND VITARA» д.н.з. [NUMBER] , знаходячись на вул. Харківська у м. Дніпро, рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності та скоїв наїзд на автомобіль марки «MERCEDES-BENZ GLC 220D» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який стояв. Внаслідок даної ДТП транспортному засобу марки «MERCEDES-BENZ GLC 220D» д.н.з. [NUMBER] , були спричинені механічні пошкодження, а його власнику завданий матеріальний збиток. Відповідно до Рахунку-фактура №СЧDM-00073 ВІД 18.01.2024, наданого Філія «Мерседес на набережній» ПрАТ «Дніпровськ-Авто», вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу склала 44\~837,06 грн. Відповідно до умов договору страхування, страхового акту №006.00103024-1 ПрАТ «СК Арсенал Страхування» сплатило страхове відшкодування на підставі Рахунку-фактура СЧDM-00073 від 18.01.2024, наданого Філія «Мерседес на набережній» ПрАТ «Дніпровськ-Авто»; вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу склала 44\~837,06 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №6081564 від 06.02.2024. Оскільки цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу автомобіля марки «SUZUKI GRAND VITARA» д.н.з. [NUMBER] не була застрахована, ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» має право зворотної вимоги до відповідача Регрес за страховим відшкодуванням згідно з страховим актом №006.00103024-1 від 05.02.2024. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. 09.01.2025 ухвалою Ржищівського міського суду Київської області відкрито провадження у справі, за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 17.01.2025 представник поштового відділення Укрпошти особисто вручив відповідачу лист з позовною заявою та додатками, ухвалою суду та судовою повісткою. 06.02.2025 представник позивача Пиріг К.О. надіслала до Ржищівського міського суду Київської області клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, призначену на 11.02.2025, проти винесення заочного рішення не заперечує. 10.02.2025 представник позивача Щиголь А.М., надіслала до Ржищівського міського суду Київської області клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, призначену на 11.02.2025, проти винесення заочного рішення не заперечує. 11.02.2025 представник відповідача адвокат Доценко В.В., надіслала до Ржищівського міського суду Київської області клопотання про зупинення провадження. 11.02.2025 ухвалою Ржищівського міського суду Київської області зупинено провадження по справі. 20.05.2025 винесена Постанова Київського апеляційного суду, якою Ухвалу Ржищівського міського суду Київської області від 11.02.2025 скасовано, направлено справу для проводження розгляду до суду першої інстанції. 26.06.2025 представник позивача Щиголь А.М., надіслала до Ржищівського міського суду Київської області Клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, призначену на 29.07.2025, проти винесення заочного рішення не заперечує. 01.07.2025 з поштового відділення Укрпошти до Ржищівського міського суду Київської області повернувся конверт з судовою повісткою, в поштовій довідці про причини повернення вказано: адресат відсутній за вказаною адресою. 30.07.2025 представник позивача Щиголь А.М., надіслала до Ржищівського міського суду Київської області Клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, призначену на 14.07.2025, проти винесення заочного рішення не заперечує. 14.08.2025 представник відповідача адвокат Доценко В.В., надіслала до Ржищівського міського суду Київської області Клопотання про зупинення провадження. 18.08.2025 Заперечення на клопотання про зупинення провадження подане представником позивача Щиголь А.М. 18.08.2025 представник позивача Щиголь А.М., надіслала до Ржищівського міського суду Київської області клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, призначену на 28.08.2025, проти винесення заочного рішення не заперечує. 27.08.2025 до суду надійшла заява представника відповідача Доценко В.В. про припинення представництва у справі. Ухвалою суду від 18.09.2025 у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі відмовлено. Відзиву на позовну заяву відповідач не надав, заперечень щодо суми регресного стягнення не надано. Враховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України суд постановив протокольну ухвалу про заочний розгляд справи. Позивач повідомлявся про розгляд справи шляхом надсилання копії ухвали про відкриття провадження у справі до електронного кабінету, що підтверджується відповідною довідкою. Відповідач повідомлявся про розгляд справи належним чином, шляхом направлення ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви на адресу його зареєстрованого місця проживання та до електронного кабінету представника, що підтверджується матеріалами справи. Норми права, застосовані судом. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) є спеціальним нормативно-правовим актом та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно з ч. 1 ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим. За змістом статей 9, 22-31, 35, 36 Закону настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Відповідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Дорожньо-транспортна пригода відповідно до визначення наведеного у законі це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки. Згідно з п. 1.7 ст. 1 Закону, забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Згідно з п. 1.4 ст. 1 Закону, особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Згідно з ч. 1 ст. 993 ЦК України, ст. 27 ЗУ «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до частини першої ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України). Статтею 1191 ЦК України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до частини третьої ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 у справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. У постанові від 01.07.2020 у справі № 420/998/18, провадження № 61- 11714св19 Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив: «Системний аналіз пункту 32.7 частини першої статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода в вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чинному повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (заява №3236/03) вказує, що сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Оцінка судом аргументів сторін, доказів. Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із ч. 3 ст. 27 ЦПК «…Особи,\~які беруть\~участь у\~справі,\~зобов?язані добросовісно\~здійснювати свої\~процесуальні права\~і виконувати\~процесуальні обов?язки». Зазначене свідчить, що заочне провадження є однією з гарантій позивача на отримання своєчасного судового захисту своїх прав, а також значно зменшує можливості відповідача зловживати своїми процесуальними правами, зокрема, шляхом затягування процесу розгляду справи. Надані позивачем докази суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача страхового відшкодування. У свою чергу відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували наявність відшкодування завданого пошкодження під час ДТП, як належне виконання ним зобов`язань та які б спростовували суму заборгованості перед позивачем. Відповідач не скористався можливістю надати суду відзив на позовну заяву. Беручи до уваги вищевикладене, позивач у передбаченому законом порядку набув право стягнення з відповідача страхового відшкодування. Таким чином, відповідач скористався своїми процесуальними правами настільки, наскільки вважав це за потрібне. Суд не може вимагати від відповідача надати додаткові докази, оскільки це буде порушенням принципу змагальності. Неявкою до судового засідання відповідача є його фактична відсутність, як відповідача під час розгляду справи. До того ж необхідно враховувати, що неявкою відповідача є його особиста відсутність, а також відсутність його представника. Так відповідно до ст. 38 ЦПК: Сторони можуть брати участь у цивільній справі особисто або через представника, та ст. 44 ЦПК: можливості вчинення представником усіх процесуальних дій від імені особи, яку він представляє, отже, у ч. 1 ст. 224 ЦПК законодавець має на увазі під неявкою відповідача його особиста відсутність, а також відсутність його представника. Якщо розглянути наслідки неявки у судове засідання сторін судового процесу з боку цивільного провадження, які визначені статтею ст. 233 ЦПК України варто особливу увагу звернути до ч. 4: у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином, суд дійшов думки про необхідність постановити заочне рішення в даній справі. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач мав достатньо часу підготувати відзив, пояснити свою позицію в справі, з`явитися на судовий розгляд, надати докази, однак свідомо відмовився. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, відповідачем не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 3028 грн. На підставі статей 1166,1187,1191 ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: approved