Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] у грудні 2024р. звернулася до суду із вказаним вище позов в обґрунтування якого посилається на те, що вона та [PERSON] перебували у шлюбі з 21 липня 1996 року до 24 січня 2022 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. 24 січня 2022 року шлюб був розірваний, на підставі рішення Святошинського районного суду міста Києва у справі №759/25040/21. Під час розгляду справи про розірвання шлюбу питання щодо поділу спільного майна подружжя не вирішувалося. Разом з цим, у період перебування у шлюбі, у 2008 року колишнім подружжям (позивачем та відповідачем) був придбаний автомобіль «Skoda Fabia Combi Amdiente 1,6/77кW», 1390, (2008),vin [NUMBER] . Автомобіль був зареєстрований за відповідачем. Після розірвання шлюбу, з 2022 року вищевказаний транспортний засіб та оригінали документів на автомобіль знаходяться у відповідача. Вказаний автомобіль набутий подружжям під час шлюбу, отже є їх спільною сумісною власністю. Жодних коштів, в рахунок компенсації, за цей автомобіль відповідач позивачу не сплатив. 13 грудня 2024 року адвокатом позивача з метою отримання інформації був направлений адвокатський запит до Головного сервісного центру МВС України з проханням надати інформацію та підтверджуючі документи щодо власника транспортного засобу «Skoda Fabia Combi Amdiente 1,6/77кW», 1390, (2008),vin [NUMBER] , д. н. з. [NUMBER] . Згідно з відповіді №31/3718А3373922024 від 20.12.2024 року на вищевказаний адвокатський запит, станом на 19.12.2024 року власником автомобілю «Skoda Fabia Combi Amdiente 1,6/77кW», 1390, (2008),vin [NUMBER] , д. н. з. [NUMBER] є [PERSON] (відповідач). В зв"язку з чим позивачка просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя грошову компенсацію вартості належної їй 1/2 частки автомобіля марки «Skoda Fabia Combi Amdiente 1,6/77кW», 1390, (2008),vin [NUMBER] , д. н. з. [NUMBER] , в розмірі 94 534,31грн. припинивши на нього право спільної сумісної власності та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 7 000,00 грн. витрат на правничу допомогу та 1 211, 20 грн. витрат на сплату судового збору. Ухвалою суду від 14.01.2025 відкрито провадження по справі та призначено її до підготовчого розгляду. Ухвалою суду від 19.05.2025 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового засідання. В судове засідання позивачка не з"явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та просила суд задовольнити його. В судове засідання відповідач до суду не з"явився, подав до суду заяву про визнання позовних вимог та просив суд розглянути справу у його відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов належить задовольнити повністю. На підставі статей 21, 24, 41 Конституції України, статті 319 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав. Згідно з приписами частини 3 статті 368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу майно є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі статті 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зазначені норми права припускають існування факту права спільної сумісної власності подружжя щодо кожної речі, набутої у шлюбі, незалежно від тієї обставини, хто є набувачем за договором, забудовником будівлі, та на чиє ім`я було зареєстровано право власності на таку річ. У відповідності до положень частин 1 та 2 статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з приписами статті 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до положень частини 1 статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з частиною 1 статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За змістом частини 1 статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Частиною першою та другою статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Таким чином, поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Частиною 2 статті 183 ЦК України визначено, що неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Належний сторонам на праві спільної сумісної власності автомобіль «Skoda Fabia Combi Amdiente 1,6/77кW», 1390, (2008),vin [NUMBER] , д. н. з. [NUMBER] , є неподільною річчю. Позивач, як співвласник автомобіля бажає виділу своєї частки майна шляхом отримання грошової компенсації такої частки через неможливість поділу майна в натурі. Відповідач, в поданій до суду письмовій заяві, позовні вимоги визнав повністю, чим висловив свою згоду на сплату позивачу грошової компенсації її частки у праві власності на вказаний автомобіль. З визначеним позивачем розміром вартості частки спірного автомобіля, а відповідно і розміру грошової компенсації, яка підлягає сплаті, відповідач погодився. Тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошова компенсація вартості частки майна, що є об"єктом спільної сумісної власності подружжя, у розмірі 94 534,31грн. Під час з`ясування характеру спірних правовідносин, предмету і підстав позову, наявності чи відсутності порушеного права чи інтересу та можливості його поновлення або захисту в обраний позивачем спосіб, суд прийшов до наступних висновків. Згідно правил статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 № 14, у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 206 ЦПК України визначено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права чи інтереси інших осіб, а тому приймається судом. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно вказаного правила, судовий збір, сплачений позивачем підлягає стягненню пропорційно задоволеним вимогам позивача.

Outcome: approved