Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-15 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Назарук Ю.В. звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , яким вказала, що сторони перебували в шлюбі з 14 липня 2015 року до 11 січня 2022 року. Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 11 січня 2022 року шлюб між ними було розірвано. У шлюбі\~сторони придбали\~квартиру,\~яка знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] .\~Підстава набуття\~права власності\~-\~акт приймання-передачі\~нерухомого майна,\~серії та\~номер б/н,\~виданий 31.07.2018,\~видавник Обслуговуючий\~кооператив «Житлово-будівельний\~кооператив «Наш\~городок»;\~договір №1\~від 31.07.2018\~серія та\~номер:\~1.1.5,\~виданий 05.04.2017\~року. Право власності на квартиру було оформлене на відповідача [PERSON] . Вказує, що на момент звернення до суду сторонами (колишнім подружжям) не було досягнуто будь-яких домовленостей щодо порядку володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Вважає, що вищевказане майно підлягає поділу між сторонами в рівних частках, а тому є усі передбачені законом підстави для визнання за позивачем права власності на 1/2 частку спірної квартири. З огляду на вказане просить визнати квартиру [ADDRESS] , об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] . Також просить визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частки квартири [ADDRESS] , в порядку поділу майна подружжя. У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, представник позивача надала заяву, якою підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити та слухати справу у відсутності сторони позивача. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзиву не подав. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Процесуальні дії суду по справі: Ухвалою судді\~Володимир-Волинського\~міського суду\~Волинської області\~від 12 березня\~2025\~року у вказаній справі було відкрито провадження та призначено її до підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження з повідомленням та викликом сторін. Ухвалою від 22 травня 2025 року підготовче провадження у справі закрито та призначено до судового розгляду. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: З актового запису про шлюб № 187 вбачається, що 14 липня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Володимир-Волинський реєстраційної служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Волинської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області по справі № 154/2655/21 від 11 січня 2022 року, шлюб між сторонами розірвано. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 136309947 від 03 вересня 2018 року, квартира [ADDRESS] загальною площею 75,3 кв.м., житловою площею 39,2 кв.м. на праві приватної власності належить відповідачу [PERSON] . Підставою виникнення права власності на спірну квартиру є акт приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер б/н, виданий 31.07.2018, видавник Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Наш городок»; договір №1 від 31.07.2018 серія та номер: 1.1.5, виданий 05.04.2017 року. Право власності було зареєстровано 27.08.2018 року. Таким чином, судом встановлено, що подружжям [PERSON] під час шлюбу було придбано квартиру [ADDRESS] . Право власності було зареєстровано за відповідачем [PERSON] . Статтею 4 ч.1 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Зважаючи на положення ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін. Згідно положень ст. 368 ч.3 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Нормами 60\~СК України\~встановлені загальні\~принципи нормативно-правового\~регулювання відносин\~подружжя щодо\~належного їм\~майна,\~згідно з\~якими майно,\~майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~належить дружині\~та чоловікові\~на праві\~спільної сумісної\~власності незалежно\~від того,\~що один\~з них\~не мав\~з поважної\~причини (навчання,\~ведення домашнього\~господарства,\~догляд за\~дітьми,\~хвороба тощо)\~самостійного заробітку\~(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Положеннями ст. 69 ч.1, 70 ч.1 СК України визначено право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя . Так, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Право власності має фундаментальним характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахування принципів ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (ст. 41 Конституції України). Постановою Верховного\~Суду України\~від 07.09.2016\~р.\~по справі\~№ 6-801цс16 визначено, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи\~ норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти\~ або спільна праця подружжя. У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може\~ вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Постановою Верховного Суду України від 21 листопада 2018 року по справі № 372/504/17 визначено, що зазначені норми закону \~свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Оскільки право власності на спірну квартиру виникло у відповідача у період шлюбу з [PERSON] , відповідач не порушує питання про спростування презумпції спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте ним в шлюбі, а відтак, суд дійшов висновку про те, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . За таких обставин вимоги позивачки про визнання спірної квартири об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] та визнання за нею права власності на 1/2 частки вказаної квартири є такими, що відповідають вимогам чинного законодавства та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved