Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , визначивши третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Службу у справах дітей Виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради, в якому прохав встановити факт самостійного виховання та утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову вказав, що 06 червня 2023 року рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 06 червня 2023 року шлюб між ним та [PERSON] розірвано. Від шлюбу вони мають двох дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . За час перебування у шлюбі ним 16 серпня 2016 року придбано квартиру за адресою: [ADDRESS] . Після придбання квартири він з колишньою дружиною та дітьми проживали у даній квартирі. Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 06 червня 2023 року визначено місце проживання спільних дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] разом з ним за адресою: [ADDRESS] . На даний час діти проживають з ним, колишня дружина не займається вихованням дітей, не має матеріальної можливості забезпечувати їх усім необхідним. Також вона зареєстрована та фактично мешкає за іншою адресою: [ADDRESS] . У зв`язку із проведенням мобілізації до Збройних Сил України через введений в Україні воєнний стан, його можуть мобілізувати, а тому для оформлення відстрочки він повинен подати до ТЦК та СПЮ зокрема, рішення суду про те, що він самостійно виховує та утримує дітей. З цих підстав, звернувся до суду з позовом. Ухвалою суду від 19 березня 2025 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 08 травня 2025 року зобов`язано Службу у справах дітей Виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради надати до суду Акт обстеження побутових та житлових умов проживання дітей, витребувано докази з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, задоволено клопотання про виклик свідків. Ухвалою суду від 30 червня 2025 року повторно витребувано докази, закрито підготовче провадження. У судовому засіданні позивач [PERSON] та представника позивач [PERSON] позов підтримали, з підстав вказаних у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення, однак судові повістки повернулися до суду з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 62-63,79-80), що є належним повідомленням згідно п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України, про причину неявки суд не повідомила. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Служби у справах дітей Виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради Голубицький В.В. у судовому засіданні прохав позов задовольнити, вважає, що він поданий в інтересах дітей. Згідно ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, якщо відповідач не з`явився без поважних причин або без повідомлення причини, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З цих підстав суд, відповідно до ст.ст. ч.4 ст. 223, 280 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку та ухвалив рішення. Відповідно до ч.2 ст.247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, заслухавши учасників справи, допитавши, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 18.06.2014 року, який розірвано рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 06.06.2023 року (справа № 554/3832/23) (а.с.7). Від шлюбу позивач [PERSON] до [PERSON] мають двох дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження виданими Октябрським відділом ДРАЦС Полтавського МУЮ від 10 вересня 2013 року, а/з 999, та серії [NUMBER] виданим Шевченківським районним у місті Полтаві відділом ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області від 30 травня 2017 року, а/з 617, відповідно (а.с.10,12). Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 06.06.2023 року (справа № 554/3832/23) визначено місце проживання неповнолітніх дітей із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , на підставі Договору купівлі-продажу від 16.08.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гризуновою О.В., реєстрацій номер 2289, зареєстровано за [PERSON] (а.с.14). Діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.9,11,13). З Інформації з Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту з питань реєстрації від 11.03.2025 року № 01-12-05-09/2932 вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.25). З Акту обстеження від 30.05.2025 року, затвердженого завідувачем відділу Служби у справах дітей Виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради, слідує, що умови проживання у квартирі за адресою: [ADDRESS] відповідають санітарно-гігієнічному стану, для виховання та розвитку дітей створено окреме місце для сну, наявні продукти харчування, ноутбук, канцелярське приладдя, квартира вмебльована з наявним ремонтом. У квартирі проживають [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , 1989 р.н., батько (а.с.68). Факт проживання позивача з дітьми підтверджується Актом про місце проживання від 31.01.2025 року, складеного мешканцями квартири [ADDRESS] (а.с.19). Відповідно до Інформації Державної прикордонної служби України від 02.07.2025 року, [PERSON] , [INFO] , виїхала за межі України 27.03.2025 року (а.с.81). З Довідки виданої КП Полтавська загальноосвітня школи І-ІІІ ступенів № 34 Полтавської міської ради Полтавської області від 29.01.2025 року за № 01-22/62 вбачається, що учень 2-В класу [PERSON] регулярно відвідує заняття у школі. Дитина завжди охайна, доглянута. Мати, [PERSON] , не виявляє ініціативи контактувати зі школою, із вчителями та класним керівником не спілкується, не цікавиться навчальними успіхами дитини. Об`єктивні дані щодо участі у вихованні сина матір`ю відсутні (а.с.17). З Довідки виданої КП Полтавська загальноосвітня школи І-ІІІ ступенів № 34 Полтавської міської ради Полтавської області від 29.01.2025 року за № 01-22/61 вбачається, що учениця 6-Б класу [PERSON] регулярно відвідує заняття у школі. Дитина завжди охайна, доглянута. Мати, [PERSON] , періодично підтримує зв`язок із класним керівником, повідомляє про причини відсутності доньки у школі в телефонному режимі. Іноді звертається з проханням відпустити [PERSON] додому, якщо та має запис до лікаря. Батьківські збори відвідувала у 2023 -2024 навчальному році. Навчанням дівчинки мати не цікавиться (а.с.18). З довідки виданої 03.02.2025 лікарем [PERSON] слідує, що [PERSON] та [PERSON] наглядаються в дитячій поліклініці. На огляд дітей приводить батько (а.с.20). У судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що [PERSON] є її сусідами, живуть на одному поверсі. Дружини вона не бачить давно, можливо більше року чи двох. Дітей бачить з батьком, який проводжіє їх до школи. Також батькові допомагає його мати, яка проживає у сусідньому під`їзді. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що є матір`ю позивача. З дружиною син не проживає близько трьох років. Вона пішла з дому ще до розірвання шлюбу, дітей з собою брати не захотіла. У даній справі позивач просить встановити факт самостійного виховання та утримання дітей. Заявлені вимоги, пов`язані з метою отримання відстрочки від мобілізації до ЗСУ на підставі п.4 ч.1 ст. 23 Закону України «Про Мобілізаційну підготовчку та мобілізацію». Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України). Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України. За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Зазначена норма свідчить про те, що предметом договору є порядок здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Отже, навіть якщо один із батьків проживає окремо від дитини, на підставі цього договору він має здійснювати батьківські права та виконувати обов`язки, що очевидно полягає у вчиненні визначених договором певних дій, необхідних для виховання дитини, а не у повній відмові від них. Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними. При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини). Так, у силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (стаття 25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 30 ЦК України). Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. Тому смерть, до прикладу, батька дитини є підставою для припинення його обов`язку утримувати дитину. Згідно із частиною другою статті 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання. У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України). Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх. СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини. Частиною першою статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У даній справі позивач\~просить установити факт самостійного виховання та утримання ним дітей, проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки для матері дитини. Так, у статті 165 СК України визначено перелік осіб, які мають право звернутися з позовом до суду про позбавлення батьківських прав. За частиною першою цієї статті право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають не лише один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває, а й орган опіки та піклування або прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. З огляду на зазначене, вбачається, що наявний спір щодо участі одного з батьків у вихованні дитини та/або ухилення від участі у вихованні. Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема, від обов`язків щодо виховання дитини, то\~факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.\~Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.09.2024р. по справі № 201/5972/22. Таким чином, суд вважає, що позивачем невірно обрано спосіб захисту своїх прав, оскільки встановлення факту одноосібного виховання та утримання дитини одним із батьків не може бути самостійною вимогою, а є однією з обставин, що встановлюється при розгляді спорів між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини, наприклад, щодо позбавлення батьківських прав, тощо. Також позивачем не доведено факт одноосібного утримання дітей та ухилення матері від виконання вказаного батьківського обов`язку. Так, виїзд матері за кордон та не проживання разом із дітьми не підтверджує того факту, що вона не приймає участі у їх утриманні. Подані разом з позовом довідки з місця навчання сина [PERSON] та медичного закладу, в яких вказано, що дані заклади відвідує батько не є достатньою підставою для встановлення факту самостійного виховання та утримання ним дітей. Щодо довідки з місця навчання донька [PERSON] , то у ній зазначено про участь матері у житті дитини. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Питання про судовий збір суд вирішує відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України та покладає його на позивача.

Outcome: dismissed